АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 554/1162/18 Номер провадження 22-ц/786/1795/18Головуючий у 1-й інстанції Блажко І. О. Доповідач ап. інст. Пікуль В. П.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 вересня 2018 року м. Полтава

Апеляційний суд Полтавської області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Пікуля В.П.,

суддів: Дорош А.І., Абрамова П.С.,

розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 11 травня 2018 року (повний текс виготовлено 17 травня 2018 року) по справі за позовом ОСОБА_2 до товариства з обмеженою відповідальністю «Технополіс - 1» в особі Полтавської філії товариства з обмеженою відповідальністю «Технополіс - 1»,

треті особи, які не заявляють самостійні вимоги: директор Полтавської філії товариства з обмеженою відповідальністю «Технополіс - 1» ОСОБА_3, управління Держпраці у Полтавській області, ОСОБА_4,

про визнання незаконним, протиправним та скасування наказу про переміщення,

В С Т А Н О В И В :

У лютому 2018 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю (далі - ТОВ) «Технополіс - 1» в особі Полтавської філії ТОВ «Технополіс - 1», треті особи, які не заявляють самостійні вимоги: директор Полтавської філії ТОВ «Технополіс - 1» ОСОБА_3, управління Держпраці у Полтавській області, про визнання незаконним, протиправним та скасування наказу про переміщення.

Даний позов мотивовано тим, що ОСОБА_2 працював продавцем-консультантом у магазині Т023 Полтавської філії ТОВ «Технополіс-1» ТМ «Ельдорадо», що розташований за адресою: 2-й поверх ТРЦ «Київ», АДРЕСА_1.

Позивача поставили перед фактом, що він, без погодження з ним, без письмового попередження за 2 місяці, переведений (переміщений) на посаду продавця-консультанта аналогічного магазину Т024 - 31 зі зменшенням розміру заробітної плати, в іншу місцевість. Оскаржуваний наказ не відповідає встановленим законодавством формам, а саме: формі П-1, затвердженій Наказом Держкомстатистики України від 05 грудня 2008 року за № 489. Працедавець повинен був попередити ОСОБА_2 про істотні зміни умов праці : зменшення розміру заробітної плати, і у випадку його незгоди - припинити трудовий договір - звільнити з роботи за п.6 ст.36 КЗпП України, а саме, у зв'язку з відмовою працівника від переведення (переміщення) на роботу в іншу місцеві разом з підприємством, установою, організацією, а також відмова від продовження роботи у зв'язку із зміною істоті умов праці. Право прийому, звільнення працівників, переведення (переміщення) працівників у межах Філії - це компетенція директора філії ОСОБА_3 Тоді як, оскаржуваний наказ підписаний директором департаменту по роботі з персоналом ОСОБА_4, тобто особою, що не має такого права, згідно установчих документів. Оскаржуваний наказ винесений з порушенням вищезгаданих норм трудового законодавства тобто є незаконним та підлягає скасуванню.

Просив наказ директора департаменту по роботі з персоналом ТОВ «Технополіс-1» ОСОБА_4 від 12 лютого 2018 №13-КД про переведення (переміщення) ОСОБА_2 - продавця непродовольчих товарів магазину Т023 Полтавської філії ТОВ «Технополіс-1» на магазин Т024 визнати незаконним й протиправним та скасувати.

02 березня 2018 року ухвалою суду залучено до участі в справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору ОСОБА_4 (а.с.12-13)

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 11 травня 2018 року у позові ОСОБА_2 до ТОВ «Технополіс-1» в особі Полтавської філії про визнання незаконним, протиправним та скасування наказу про переміщення відмовлено.

Судові витрати віднесено на користь держави.

Непогодившись з рішенням суду його оскаржив ОСОБА_2 У апеляційній скарзі зазначив, що судом першої інстанції не застосовано належні норми матеріального права, неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи , висновки суду не відповідають обставин справи. Просив рішення суду скасувати та ухвалити постанову, якою його вимоги задовольнити.

У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «Технополіс-1» зазначило, що вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, таким, що винесено з дослідженням всіх обставин справи. Просило у задоволенні апеляційної скарги відмовити, а рішення суду залишити без змін.

18 вересня 2018 року від ОСОБА_2 надійшла відповідь на відзив в якому він просив суд дослідити аудіо- та відеоматеріали, що містяться в справі та застосувати правовий висновок викладений в постанові Верховного Суду від 01 березня 2018 року по справі № 461/7315/15-к. Також просив викликати у судове засідання його представника - ОСОБА_5

Дослідивши матеріали справи та зміст апеляційної скарги, колегія суддів не вбачає необхідності викликати у судове засідання представника позивача, оскільки матеріали справи дають можливість повно встановити обставини справи та додаткового тлумачення чи доповнення не потребують, при цьому апеляційна скарга також не містить доводів, які б потребували додаткових пояснень сторін.

Беручи до уваги положення ч. 13 ст. 7, ст. 369 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу без виклику сторін в порядку письмового провадження.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи у межах доводів апеляційної скарги, приходить до такого висновку.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно із ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що ОСОБА_2 прийнятий на посаду охоронника у магазин №2, з 01 квітня 2013 року, що підтверджується : витягом з наказу ПФ ТОВ «Технополіс-1» №48-К/ТР від 01 квітня 2013 року; копією трудової книжки серії НОМЕР_1 на ім'я ОСОБА_2 (а.с.47, 52-54)

04 листопада 2013року ОСОБА_2 переведений з посади охоронника магазину №22/1 ПФ ТОВ «Технополіс-1» на посаду продавця непродовольчих товарів ТОВ «Технополіс-1» з посадовим окладом згідно зі штатним розписом, що підтверджується витягом з наказу ПФ ТОВ «Технополіс-1» №64-К від 01 листопада 2013 року (а.с.48, 49).

Згідно копії трудової книжки НОМЕР_1 ОСОБА_2, він 07 березня 2018 року, згідно наказу №Т01/07/07/007-3В від 07 березня 2018 року звільнений з роботи за прогул без поважних причин згідно п.4 ст. 40 КЗпП України (а.с.52-54).

Відповідно до наказу №13-КД про переміщення працівників від 12 лютого 2018 року ТОВ «Технполіс-1» з 13 лютого 2018 року продавців-консультантів ОСОБА_2 та ОСОБА_6 було переміщено з магазину Т023, який розташований в АДРЕСА_1 та АДРЕСА_4, на магазини Т024 (за адресою: АДРЕСА_2) та Т025 (за адресою: АДРЕСА_3) відповідно (а.с.4, 50).

12 лютого 2018 року ОСОБА_2 у присутності свідків належним чином був ознайомлений із наказом №13-КД про переміщення працівників, однак від підписання про ознайомлення відмовився, про що було складено відповідний акт №1/23 (а.с.55).

13 лютого 2018 року ОСОБА_2, незважаючи на повідомлення його про переміщення на магазин Т024, розташований в АДРЕСА_2, прибув до магазину Т023, розташованому в АДРЕСА_1 та АДРЕСА_4, відмовився надавати письмові пояснення щодо причин невиконання наказу №13-КД та отримувати копію наказу, яка була підготовлена на його вимогу, що слідує із копії актів (а.с.35-37).

Згідно вимог ст.ст. ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 1 ст. 21 КЗпП України передбачено, що трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Нормами ч. 3 ст. 64 ГК України встановлено, що підприємство самостійно визначає свою організаційну структуру, встановлює чисельність працівників і штатний розпис.

За ч.ч. 1, 2 ст. 32 КЗпП України переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві в установі, організації або в іншу місцевість хоча б разом з підприємством, установою, організацією, допускаються тільки за згодою працівника, за винятком випадків, передбачених у ст. 33 цього Кодексу та в інших випадках, передбачених законом.

Не вважається переведенням на іншу роботу і не потребує згоди працівника переміщення його на тому ж підприємстві, в установі, організації на інше робоче місце, в інший структурний підрозділ у тій же місцевості, доручення роботи на іншому механізмі або агрегаті у межах спеціальності, кваліфікації чи посади, обумовленої трудовим договором. Власник або уповноважений ним орган не має права переміщати працівника на роботу, протипоказану йому за станом здоров'я.

Так, зазначена норма трактує поняття «переміщення» у межах спеціальності, кваліфікації чи посади, обумовленої трудовим договором. Вона передбачає у межах спеціальності, кваліфікації чи посади, обумовленої трудовим договором, зміну: робочого місця (тобто місця безпосереднього виконання роботи); структурного підрозділу у тій самій місцевості; роботи на іншому механізмі або агрегаті.

Переміщення може здійснюватися тільки за умови, що не змінюється жодна з істотних умов трудового договору працівника.

Таким чином, якщо переведення на іншу роботу пов'язане зі зміною трудових функцій працівника, місця роботи (місцевості), то переміщення в інший структурний підрозділ передбачає збереження обумовленого трудовим договором місця роботи і трудових функцій.

З метою охорони інтересів працівників при переміщенні на інше робоче місце законодавство передбачає такі юридичні гарантії: переміщення працівника забороняється, якщо воно протипоказане йому за станом здоров'я (стаття 32 КЗпП України); якщо в результаті переміщення працівника зменшується заробіток з незалежних від нього причин, здійснюється доплата до попереднього середнього заробітку протягом двох місяців з дня переміщення (частина друга статті 114 КЗпП України).

Аналогічні висновки зроблені в постановах Верховного Суду України від 1 листопада 2017 року по справах № 6-1429цс17, №6-1471цс17, № 6-1568цс17

Оскільки переміщення позивача здійснено на тому ж підприємстві на інше робоче місце, в інший магазин, у тій же місцевості та в межах відповідної посади, тобто відбулась лише зміна робочого місця (місця безпосереднього виконання роботи), у тій самій місцевості, не змінилась жодна з істотних умов трудового договору позивача, можна зробити висновок про те, що його було саме переміщено, а не переведено в інший структурний підрозділ.

При цьому, відповідно до Наказу № 13-КД про переміщення працівників від 12 лютого 2018 року продавця консультанта ОСОБА_2 переміщено з 13 лютого 2018 року з магазину Т023 м. Полтава на магазин Т024 м. Полтава з посадовим окладом згідно штатного розпису.

Згідно п. 1.3 Наказу № 39/1 про внесення змін до штатного розпису та кадастрових і облікових документів від 01 вересня 2017 року в штатний розпис ТОВ «Технополіс - « з 01 вересня 2017 року внесено зміни, а саме : назву посади «Продовець непродовольчих товарів» змінено на в «Продавець-консультант» (код КП 5220) у кількості 419 штатних одиниць з посадовим окладом 3200 грн.

Отже, вбачається, що працівники, що займають посаду продавець-консультант мають однаковий посадовий оклад не залежно від магазину в якому вони працюють.

Крім того, судом першої інстанції вірно встановлено, що твердження про зменшення розміру заробітної плати ґрунтується на припущеннях, оскільки на новому робочому місці ОСОБА_2 не працював та не отримував заробітну плату.

Зважаючи на вище зазначене, безпідставним є твердження позивача наведене в апеляційній скарзі про зменшення розміру заробітної плати. Тоді як, інших доказів суду апеляційної інстанції не надано.

Також судом першої інстанції зроблені правильні висновки щодо винесення оскаржуваного наказу уповноваженою особою, а відповідні посилання в апеляційній скарзі є безпідставними виходячи з наступного.

Відповідно до статуту ТОВ «Технополіс -1», а саме п. 9.2, виконавчим органом Товариства є Генеральний директор. Генеральний директор Товариства призначається і відкликається за рішенням Загальних Зборів Учасників.

Генеральний директор здійснює керівництво поточною діяльністю Товариства в межах компетенції, що надана йому відповідно до положень чинного законодавства України та цього Статуту. Генеральний директор вирішує всі питання діяльності Товариства, за винятком тих, що належать до виняткової компетенції Загальних Зборів Учасників. Загальні Збори Учасників можуть винести рішення про передачу частини повноважень, що належать м, до компетенції Генерального директора. (п. 9.2.1 зазначеного Статуту)

Генеральний директор має право без довіреності виконувати дії від імені Товариства. Генеральний директор не може біти одночасно головою Загальних Зборів Учасників. Генеральний директор Товариства має право видавати довіреності; приймати та звільняти з роботи працівників товариства. (п.п. б, г п. 9.2.3 Статуту)

Згідно довіреності № 67/17 від 26 грудня 2017 року ТОВ «Технополіс -1» в особі Генерального директора ОСОБА_7, який діє на підставі статуту, цією довіреністю уповноважив ОСОБА_4 приймати на роботу і звільняти з роботи працівників (персонал) Товариства, в т.ч. керівників філій, представництв, відділень та інших відокремлених підрозділів Товариства, для чого видавати та підписувати відповідні накази (розпорядження) на прийом, звільнення, переміщення, переведення, відпустку, заохочення та дисциплінарні стягнення тощо; укладати трудові договори (контракти) і договори про повну індивідуальну та/або колективну матеріальну відповідальність з працівниками Товариства, видавати накази та розпорядження, обов'язкові для всього персоналу Товариства.

Відповідно до п. 7.1 Положення про Полтавську філію ТОВ «Технополіс - 1» трудові відносини Філії з своїми працівниками регулюються законодавством про працю з урахуванням особливостей, визначених контрактом. Найняття та звільнення працівників, оплата їх праці та інші аспекти трудових відносин входять до компетенції Директора в межах наданих повноважень, або до компетенції виконавчого органу Товаритсва.

Тобто, ОСОБА_4 виносячи оскаржуваний наказ діяв у межах своїх повноважень наданих йому виконавчим органом ТОВ «Технополіс - 1» - Генеральним директором відповідно до Статуту Товариства.

Колегія суддів звертає увагу, що оскаржуваний наказ відповідає правовій позиції викладеній в постанові Верховного суду від 01 березня 2018 року по справі № 461/7315/15-к.

Таким чином, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про відмову у задоволенні позову, оскільки переміщення ОСОБА_2 було проведено відповідно до вимог чинного трудового законодавства. Позивачем та його представником не надано доказів та судом не встановлено факт, що переміщення ОСОБА_2 було проведено незаконно, протиправно. У зв'язку з цим, підстав для скасування наказу №13-КД від 12 лютого 2018 року «Про переміщення працівників» не вбачається.

При цьому, посилання ОСОБА_2, що оскаржуваний наказ винесено у зв'язку з конфліктом, що існує між ним та Директором філії та фахівцем з безпеки не є підставою для скасування рішення суду, оскільки не впливають на законність винесеного наказу, а дії вказаних осіб зазначені як підстава конфлікту не є предметом даної справи.

Щодо застосування практика судів апеляційної інстанції, яку просив застосувати позивач, колегія суддів звертає увагу, що рішення судів апеляційної інстанції не мають преюдиціального значення. Крім того, рішення зазначені позивачем винесені по справам, які не є аналогічними з дано.

Безпідставними є доводи наведені в апеляційній скарзі, щодо невідповідності наказу формі П-1, оскільки відповідно до Наказу Державного комітету статистики України від 5 грудня 2008 року № 489 «Про затвердження типових форм первинної облікової документації зі статистики праці» (із змінами і доповненнями, внесеними наказом Державного комітету статистики України від 25 грудня 2009 року № 496) затверджено та введено в дію з 1 січня 2009 року типові форми первинної облікової документації підприємств, установ, організацій, що додаються № П-1 «Наказ (розпорядження) про прийняття на роботу» тоді, як по даній справі оскаржується наказ про переміщення позивача, а не прийняття на роботу. При цьому, типова форма до даного наказу не затверджена.

За вказаних обставин, колегія суддів приходить до переконання, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції, який повно встановивши фактичні обставини справи, із дотриманням норм процесуального права, вірно застосував норми матеріального права, що регулюють спірні правовідносини та ухвалив рішення, яке відповідає закону.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 11 травня 2018 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено 18 вересня 2018 року.

Головуючий В.П. Пікуль

Судді: А.І. Дорош

П.С. Абрамов