Постанова

Іменем України

15 листопада 2018 року

м. Київ

справа № 211/650/16-ц

провадження № 61-12923св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Фаловської І. М. (суддя-доповідач), Висоцької В. С., Пророка В. В.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідач - ОСОБА_4,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 07 листопада 2016 року в складі судді Бардін О. С. та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 01 лютого 2017 року в складі колегії суддів: Барильської А. П., Зубакової В. П., Митрофанової Л. В.,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У лютому 2016 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява мотивована тим, що закрите акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ЗАТ КБ «ПриватБанк»), правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк» і ОСОБА_4 26 вересня 2007 року уклали кредитний договір, відповідно до умов якого позичальник отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою 18 % річних з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Позичальник не виконала належним чином свої зобов'язання за кредитним договором, тому станом на 05 січня 2016 року утворилася заборгованість перед банком у розмірі 3749,98 дол. США, у тому числі: 1 712,43 дол. США - заборгованість за кредитом, 2 037,55 дол. США - заборгованість за процентами.

На підстави викладеного ПАТ КБ «ПриватБанк»просило стягнути з ОСОБА_4 заборгованість за кредитним договором у розмірі 3749,98 дол. США, що складає 89 999,75 грн.

Рішенням Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 07 листопада 2016 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 26 вересня 2007 року, що виникла станом на 05 січня 2016 року, у розмірі 3 749,98 дол. США, що за курсом 24,00 відповідно до службового розпорядження Національного банку України від 05 січня 2016 року складає 89 999,75 грн, з яких: 1 712,43 дол. США - заборгованість за кредитом; 2 037,55 дол. США - заборгованість за процентам за користування кредитом, та 1 378 грн судового збору.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позичальником порушено умови кредитного договору, внаслідок чого виникла заборгованість, яка підлягає стягненню на користь кредитора.

Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 01 лютого 2017 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції, а також зазначив, що відповідач була належним чином повідомлена про розгляд справи в суді першої інстанції, а також брала участь у її розгляді через представників. Відповідачем та її представниками не була подана до суду першої інстанції заява про застосування строків позовної давності, тому апеляційний суд позбавлений можливості розглянути заяву ОСОБА_4 про застосування строку позовної давності, яка нею заявлена в апеляційній скарзі.

У касаційній скарзі, поданій у лютому 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду, ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Касаційна скарга мотивована тим, що відповідача не було повідомлено про зміну найменування кредитора, а кредитний договір з його правонаступником не укладався. Банком пропущено строк позовної давності, оскільки строк дії кредитного договору сплив 26 вересня 2009 року. Також суди залишили поза увагою, що на час укладення кредитного договору курс дол. США по відношенню до грн був значно нижчим, тому безпідставно визначили заборгованість в національній валюті по курсу станом на 05 січня 2016 року. У відповідача відсутня ліцензія на здійснення фінансових операцій в іноземній валюті. Умови кредитного договору є несправедливими по відношенню до відповідача.

Відзив на касаційну скаргу не надходив.

13 березня 2018 року справу передано до Верховного Суду.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Положенням частини другої статті 389 ЦПК України встановлено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 402 ЦПК України визначено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Суди встановили, що закрите ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк» і ОСОБА_4 26 вересня 2007 року уклали кредитний договір, відповідно до умов якого позичальник отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою 18 % річних.

Згідно умов вказаного договору, банк надав ОСОБА_4 платіжну картку зі строком дії 2 роки, сума кредитного ліміту - 1 800 дол. США, строк дії кредитного ліміту - до 26 вересня 2017 року.

Позичальник не виконала належним чином свої зобов'язання за кредитним договором, тому станом на 05 січня 2016 року утворилася заборгованість перед банком у розмірі 3749,98 дол. США, у тому числі: 1 712,43 дол. США - заборгованість за кредитом, 2 037,55 дол. США - заборгованість за процентами.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

На підставі викладеного суди дійшли правильного висновку, що позичальником порушено умови кредитного договору, внаслідок чого виникла заборгованість, яка підлягає стягненню на користь кредитора.

Не заслуговують на увагу доводи касаційної скарги щодо застосування строку позовної давності, оскільки відповідачем та її представниками не була подана до суду першої інстанції заява про застосування строків позовної давності, тому апеляційний суд був позбавлений можливості розглянути заяву ОСОБА_4 про застосування строку позовної давності, яка нею заявлена в апеляційній скарзі. Відповідач була належним чином повідомлена про розгляд справи в суді першої інстанції (що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення) та через своїх представників (ОСОБА_5, ОСОБА_6, що підтверджується довіреностями від 22 серпня 2015 року та від 29 вересня 2016 року) подавала інші клопотання до місцевого суду.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

З підстав вищевказаного, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів першої та апеляційної інстанцій не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 07 листопада 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 01 лютого 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:І. М. Фаловська В. С. Висоцька В. В. Пророк