Справа № 591/2247/18
Провадження № 2/591/1609/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 жовтня 2018 року Зарічний районний суд м. Суми в складі:

головуючого судді Кривцової Г.В.

секретаря судового засідання Кальченко М.В.

з участю представника позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Суми цивільну справу № 591/2247/18 за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про захист прав споживачів та стягнення грошових коштів, -

ВСТАНОВИВ:

23 квітня 2018 року позивач звернувся до суду з позовом про захист прав споживачів та свої вимоги мотивує наступним.

18 серпня 2006 року між ОСОБА_2 та ПАТ КБ «Приватбанк» було укладено кредитний договір про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу № Suh2AU00100008, відповідно до умов якого йому були надані кредитні кошти в сумі 66400 грн. на придбання автомобіля, зі сплатою процентів за користування кредитними коштами в порядку та на умовах, встановлених договором, з кінцевим строком повернення до 17 серпня 2013 року.

У подальшому, 25 грудня 2012 року між сторонами було укладено додаткову угоду за №1 до вищевказаного кредитного договору, якою було змінено кінцевий строк повернення грошового зобовязання до 05 грудня 2016 року та визначено, що у разі порушення позичальником будь - якого із зобовязань, передбачених графіком погашення кредиту, понад 31 день - позичальник сплачує банку штраф у розмірі 6 765,51 грн.

Позивач вказує, що з 27 лютого 2015 року по 28 вересня 2016 року був призваний на військову службу за призовом під час мобілізації у особливий період, а з 30 вересня 2016 року по день звернення до суду проходить військову службу за контрактом. Вказує, що на нього як військовослужбовця поширюються пільги, передбачені ч.15 ст.14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» щодо обов'язку банку припинити нарахування штрафних санкцій з початку особливого періоду в України, тобто з березня 2014 року, і до його закінчення.

За таких обставин, у березні 2015 року позивач звернувся до правління ПАТ КБ «Приватбанк» із заявою про встановлення йому кредитних канікул, на яку отримав відповідь про припинення нарахування йому з 27 лютого 2015 року, тобто з дня мобілізації, відсотків за користування кредитними коштами, штрафів та неустойки за неналежне його виконання. Між сторонами була досягнута домовленість, що заборгованість позивач зможе сплатити після того, як відбуде військову службу.

На вимогу позивача у березні 2017 року розрахувати суму заборгованості по кредиту, позивач відповіді не отримав, тому позивач самостійно сплатив частину боргу за тілом кредиту у розмірі 20 000,00 грн.

У жовтні 2017 року позивач сплатив останню суму по кредиту у розмірі 17 707,29 грн. та 23 жовтня 2017 року отримав довідку про виконання зобовязань перед ПАТ КБ «Приватбанк» в повному обсязі.

Однак, як зазначає позивач, у січні 2018 року отримав лист від відповідача з якого встановив, що у серпні 2015 року йому було нараховано штраф в розмірі 6773,92 грн. у відповідності з умовами додаткової угоди, які банк зарахував у рахунок погашення заборгованості у березні 2017 року.

За таких обставин, у лютому 2018 року позивач звернувся до відповідача з вимогою повернення йому грошових коштів у розмірі 6 773 92 грн., оскільки внаслідок встановлених для позивача кредитних канікул у нього відпала необхідність платити штрафні санкції.

Відповідач відмовив позивачу в задоволенні вимог про повернення коштів, пославшись на те, що 02 серпня 2015 року була проведена реструктуризація по кредитному договору та для належного виконання зобовязань за договором позивач повинен був сплатити штраф відповідно до умов реструктуризації .

Посилаючись на вимоги ст. 1212 ЦК України та на ту обставину, що 27 лютого 2015 року банк припинив нараховувати позивачу штрафів за несвоєчасне виконання зобовязання за договором, внаслідок чого у відповідача відсутні підстави для набуття грошових коштів для його погашення, однак відповідач отримавши від ОСОБА_2 кошти для погашення поточної заборгованості, безпідставно направ їх для сплати штрафу і на даний час відмовляється добровільно повернути спірні кошти, хоча законом не передбачено підстав для їх утримання. Просить суд стягнути з відповідача на його користь грошові кошти в сумі 6773,92 грн., як безпідставно набуті.

Представник позивач позов підтримала, просила задовольнити в повному обсязі. На запитання головуючого пояснила, що відповідач не здійснював будь-яких заходів для мирного регулювання спору на протязі всього часу, що справа знаходиться в суді.

Відповідач у судове засідання не зявився, направив заяву про відкладення розгляду справи, надавши час для мирного врегулювання спору. Письмового відзиву до суду не направляв.

Суд вважає, що дана заява не підлягає задоволенню на тій підставі, що за весь час, що справа знаходиться в суді, відповідачем не здійснено заходів щодо мирного врегулювання спору, а заява щодо намірів мирного врегулювання спору не підтверджена позивачем.

Ухвалою суду від 27 квітня 2018 року відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою суду від 02 липня 2018 року витребувано письмові докази у відповідача.

Ухвалою суду від 09 серпня 2018 року закрито підготовче судове засідання, призначено справу до судового розгляду.

Суд, вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно з вимогами ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Судом встановлено, що 18 серпня 2006 року між ОСОБА_2 та ПАТ КБ «Приватбанк» було укладено кредитний договір про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу за № Suh2AU00100008, відповідно до умов якого ОСОБА_2 були надані кредитні кошти в сумі 66 400 грн. на придбання автомобіля, зі сплатою процентів за користування кредитними коштами в порядку та на умовах, встановлених договором, з кінцевим строком повернення до 17 серпня 2013 року (а.с.4-8).

25 грудня 2012 року сторонами по справі було укладено додаткову угоду за №1 до вищевказаного кредитного договору, якою були внесені зміни в п.1.1. договору та змінено кінцевий строк повернення грошового зобовязання до 05 грудня 2016 року (а.с.9-10).

Також, пунктом 2 даної додаткової угоди передбачено, що у разі порушення позичальником будь - якого із зобовязань, передбачених графіком погашення кредиту, понад 31 день - позичальник сплачує банку штраф у розмірі 6 765,51 грн.

У той же час, пунктом 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» передбачено, що військовослужбовцям з початку і до закінчення особливого періоду, а резервістам та військовозобовязаним - з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду штрафні санкції, пеня за невиконання зобовязань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються.

Відповідно до визначення термінів у ст.1 Закону України «Про оборону України» зазначено, що особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Також, указом Президента України «Про часткову мобілізацію» від 17 березня 2014 рок,- оголошено часткову мобілізацію. Вказаний Указ затверджено Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» від 17 березня 2014 ро за № 1126-УІІ, який набрав чинності 18 березня 2014 року.

Тобто в Україні особливий період розпочався 18 березня 2014 року і триває по даний час.

Позивач в період з 27 лютого 2015 року по 28 вересня 2016 року був призваний на військову службу за призовом під час по мобілізації у особливий період (а.с.11), а з 30 вересня 2016 року по день звернення до суду був прийнятий на військову службу за контрактом у особливий період (а.с.12).

Таким чином, на позивача як військовослужбовця поширюються пільги, передбачені ч.15 ст.14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» щодо обов'язку банку припинити нарахування штрафних санкцій з початку особливого періоду в України, тобто з 18 березня 2014 року, і до його закінчення.

Судом встановлено, що в березні 2015 року позивач звертався до правління ПАТ КБ «Приватбанк» із заявою про встановлення кредитних канікул, на яку останній 04.04.2018 року та 26.01.2018 року отримав листи на підтвердження припинення нарахування ОСОБА_2 з 27 лютого 2015 року, тобто з дня мобілізації, відсотків за користування кредитними коштами, штрафів та неустойки за неналежне його виконання(а.с.14-15).

Судом встановлено, що у березні 2017 року позивач звертався до банківської установи з проханням здійснити розрахунок заборгованості за кредитним договором, однак не отримавши відповіді, сплатив 20 000,00 грн для погашення поточної заборгованості. У подальшому у жовтні 2017 року працівниками ПАТ КБ «Приватбанк» було розраховано суму для повного погашення зобовязання у розмірі 17707,29 грн, яку було сплачено позивачем, про що останній отримав довідку ПАТ КБ «Приватбанк (а.с. 16). Дана обставина не оспорюється стороно відповідача.

У січні 2018 року позивач отримав від ПАТ КБ «Приватбанк» лист з якого встановив, що у серпні 2015 року банк нарахував йому штраф у розмірі 6 773 грн. 92 коп. згідно з умовами вищезазначеної додаткової угоди, які банк зарахував у рахунок погашення заборгованості в березні 2017 року, що підтверджується довідкою, виданою ПАТ КБ «Приватбанк» від 26.01.2018 року (а.с.15).

Дана обставина також підтверджується витребуваної судом виписки по рахунку ОСОБА_2, із якої вбачається, що 21 березня 2017 року погашено борг на суму 13 222,12 грн. (3222,12+10000) та сплачена пеня по кредитному договору на суму 6777,88 грн.(а.с.54).

На звернення позивача про повернення грошових коштів у розмірі 6773,92 грн., відповідач відмовив, пославшись на те, що 02 серпня 2015 року була проведена реструктуризація по кредитному договору та для належного виконання зобовязань за договором він повинен був сплатити нарахований штраф відповідно до умов реструктуризації (а.с.17).

З 27 лютого 2015 року Банк припинив нараховувати позивачу штрафні санкції за несвоєчасне виконання зобовязання за договором.

При цьому, отримавши від позивача кошти для погашення поточної заборгованості, Банк безпідставно направив їх для сплати штрафу.

На даний час Банк відмовляється добровільно повернути спірні кошти, хоча законом не передбачено підстав для їх утримання, тому правовою підставою повернення спірної суми є ст. 1212 ЦК України, тобто, повернення безпідставно набутих коштів.

Стаття 1212 ЦК України регулює випадки набуття майна або його збереження без останніх правових підстав.

У силу ч. 3 вказаної статті положення цієї глави застосовуються також до вимог про повернення виконаного однією із сторін у зобов'язанні.

Згідно із частиною першою статті 177 ЦК України об'єктами цивільних прав є, зокрема, речі, у тому числі гроші.

Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв'язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

За змістом цієї норми матеріального права зобовязання у звязку з безпідставним набуттям майна виникають за наявності трьох умов: набуття або зберігання майна; набуття або зберігання майна за рахунок іншої особи; відсутність правових підстав для такого набуття чи зберігання або припинення таких підстав згодом.

Отже, сутність зобовязання із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави полягає у вилученні в особи - набувача частини її майна, що набута поза межами правової підстави, у випадку якщо правова підстава переходу відпала згодом, або взагалі без неї - якщо майновий перехід не ґрунтувався на правовій підставі від самого початку правовідношення, та передання майна тій особі - потерпілому, яка має належний правовий титул на нього.

Також, загальна умова частини першої статті 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов'язальних (договірних) відносинах, або отримане однією зі сторін у зобов'язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі статті 1212 ЦК України тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання.

Якщо ж зобов'язання не припиняється з підстав, передбачених статтями 11, 600, 601, 604 -607,609 ЦК України, до моменту його виконання, таке виконання має правові підстави (підстави за яких виникло це зобовязання).

Відповідно до ст. 598 ЦК України зобовязання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Крім того, згідно зі ст. 604 ЦК України зобовязання припиняється за домовленістю сторін.

Аналіз наведених норм матеріального права дає підстави стверджувати, що у разі припинення зобовязання з підстави, передбаченою статтею 604 ЦК України, набуття однією зі сторін зобов'язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобовязання після його припинення є безпідставним.

3 огляду на вищевикладене, оскільки зобовязання ОСОБА_2 у частині сплати штрафу за несвоєчасне виконання кредитного договору було припинено з 27 лютого 2015 року за домовленістю сторін внаслідок встановлення кредитних канікул, і на момент нарахування штрафних санкцій, тобто станом на серпень 2015 року позивач продовжував проходити військову службу за призовом в особливий період, тому дії відповідача щодо нарахування штрафу є незаконними, а грошові кошти в рахунок сплати штрафних санкцій були стягнуті з ОСОБА_2 після припинення в цій частині зобовязання, у звязку з чим є набутими відповідачем без правової підстави та підлягають поверненню.

Таким чином, суд приходить до висновку, що право позивача порушено та підлягає захисту, а позовна заява підлягає задоволенню в повному обсязі.

У відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України, у звязку із задоволення позову з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір у розмірі 704,80 грн., так як позивач був звільнений від його сплати при зверненні до суду.

Керуючись ст.ст. 2, 5, 10-13, 19, 76-82, 141, 258, 259, 264, 265, 273 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_1, зареєстроване місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_2) до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (код , зареєстроване місце знаходження: 01001 м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1Д) про захист прав споживачів та стягнення грошових коштів задовольнити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на користь ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 6773,92 грн. як набуті без достатньої правової підстави.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на користь держави судовий збір у сумі 704, 80 грн.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до апеляційного суду Сумської області шляхом подачі апеляційної скарги в тридцятиденний строк з дня проголошення рішення. В разі проголошення вступної та резолютивної частини рішення в той же строк з дня складання повного судового рішення.

До початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи через Зарічний районний суд м. Суми.

Повне рішення суду складено 26 жовтня 2018 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано.

Суддя Зарічного районного суду м. Суми Г.В. Кривцова