Справа № 404/8012/17
Номер провадження 4-с/404/25/18
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 жовтня 2018 року м. Кропивницький

Кіровський районний суд м. Кіровограда в складі:

головуючої судді -Панфілової А.В.

при секретарі - Мосійчук А.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 на бездіяльність Фортечного відділу державної виконавчої служби м.Кропивницького ГТУЮ в Кіровоградській області, заінтересована особа ПАТ «Укрсоцбанк»,-

В С Т А Н О В И В:

Скаржник звернулася до суду зі скаргою про визнання неправомірною бездіяльність Фортечного відділу державної виконавчої служби м. Кропивницького ГТУЮ в Кіровоградській області щодо не зняття арешту, накладеного на належну на праві власності ОСОБА_1 квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1, накладений постановою Кіровського відділу державної виконавчої служби Кіровоградського міського управління юстиції серія б/н від 10.05.2011 року та зобов'язати Фортечний відділ державної виконавчої служби м. Кропивницький ГТУЮ в Кіровоградській області зняти арешт, накладений на належну на праві власності ОСОБА_1 квартиру розташовану за адресою: м. Кропивницький, вул. Юрія Коваленка (колишня Маршала Конєва), 9, кв. 88, накладений постановою Кіровського відділу державної виконавчої служби Кіровоградського міського управління юстиції серія б/н від 10.05.2011 року.

В обґрунтування скарги зазначено, що є власницею квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2. В березні 2006 року виступила поручителем ОСОБА_2 у договорі кредиту №420/2631-КУ8-КС2 від 20.03.2006 року.

07.09.2007 року, у віці 33 років, ОСОБА_2 помер і вона, як поручитель у вищезазначеному договорі кредиту 29.01.2012 року погасила цей кредит, що підтверджується листом ПАТ «Укрсоцбанку».

В липні 2016 року, звернувшись до державного виконавця Фортечного ВДВС м. Кіровограда з іншого питання, вирішила запитати чи не має яких боргів, назвавши свій ідентифікаційний код, отримала інформацію, згідно якої дізналась, про те, що належна їй на праві приватної власності квартира перебуває під арештом.

27.07.2016 року звернулась до Фортечного ВДВС м. Кіровограда з заявою про зняття арешту з належного майна, тобто з квартири, яка належить на праві власності.

У відповідь на заяву, отримала лист № 35022 від 03.08.2016 року з роз'ясненням, що на момент звернення на виконанні у Фортечному ВДВС м. Кіровограда не перебуває відкритих виконавчих проваджень стосовно неї, однак, перевіркою ЄРЗ відчуження об'єктів нерухомого майна встановлено, що на квартиру накладено арешт згідно постанови Кіровського ВДВС Кіровоградського мую про арешт майна б/н від 10.05.2011 року.

Підстава накладення арешту не відома, так як згідно відповіді Фортечного ВДВС м. Кіровограда №35022 від 03.08.2016 року виконавче провадження, де позивач є боржником відсутнє.

Також, з положень, викладених у вищезгаданому листі, вказано, що перевіркою встановлено, жодних відомостей по даному провадженню в Фортечному ВДВС м. Кіровограда немає та роз'яснено право на звернення до суду за захистом своїх прав .

Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 13.12.2017 року в задоволенні позову про скасування арешту відмовлено в зв'язку з фактичним оскарженням дій державного виконавця, , а тому просить задовольнити скаргу.

До судового засідання скаржником надано клопотання про розгляд справи без її участі та підтримку вимог (а. с. 42 ).

Представник Фортечного відділу та зацікавленої особи в судове засідання не зявилися, про час і місце розгляду справи повідомлено рекомендованими листами (а. с.36,37), поважні причини неявки суду не повідомлено.

Згідно ст.223 ЦПК України, суд визнає причини неявки неповажними і вирішує справу розглядати за даної явки і наявних матеріалів у справі.

Судом з"ясовано, що згідно договору купівлі-продажу від 19.09.2007 року за №3255, квартира АДРЕСА_3 належить на праві власності ОСОБА_1 (а.с.10).

Відповідно до відомостей з Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна №11153867 від 03.08.2016 року зареєстровано 11.05.2011 09:15:19 за №11153867 реєстратором: Кіровоградська філія державного підприємства Інформаційний центр Міністерства юстиції України на підставі постанови про арешт майна, б/н, 10.05.2011, Кіровський ВДВС Кіровоградського МУЮ (ОСОБА_3В.), обтяження- квартири, адреса: АДРЕСА_4, власником є ОСОБА_1 (а.с. 7-9).

Начальник Фортечного відділу державної виконавчої служби міста Кіровограда Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області ОСОБА_4 03.08.2016 року на заяву ОСОБА_1 повідомив, що на даний момент на виконанні у Фортечному ВДВС м. Кіровограда не перебуває відкритих виконавчих проваджень стосовно ОСОБА_1, РНОКПП НОМЕР_1. Перевіркою ЄРЗ відчуження обєктів нерухомого майна встановлено, що на квартиру, належну ОСОБА_1, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_5 накладено арешт згідно постанови про арешт майна, б/н, 10.05.2011, Кіровський ВДВС Кіровоградського МУЮ (ОСОБА_3В.). Перевіркою ЄДРВП встановлено, що у ЄДРВП не міститься відомостей про винесення постанови про арешт майна боржника за такою датою. Оскільки, згідно розділу 9 Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби, затвердженого наказом Міністерства Юстиції України від 25.12.2008 року №2274/5 строк зберігання завершених виконавчих проваджень переданих до архіву та відповідно до номенклатури справ відділу журнали реєстрації виконавчих проваджень переданих державному виконавцю становить 3 роки по виконавчим документам про стягнення боргів та 1 рік по виконавчим документам про стягнення адміністративних штрафів, неможливо здійснити перевірку архівних даних стосовно перебування виконавчих документів про стягнення із ОСОБА_1. Наразі, оскільки наявні не виконані виконавчі документи, невідомі обставини накладення арешту на майно боржника, та на виконанні не перебуває відкритих виконавчих проваджень стосовно ОСОБА_1, положення ст. 50 Закону України Про виконавче провадження не можуть бути застосовані, змушені відмовити у задоволенні вимог заяви. Згідно ст. 60 Закону України Про виконавче провадження особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй може звернутись до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту (а.с.16).

З»ясовано, що 20 березня 2006 року між ОСОБА_2 та Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку Укрсоцбанк було укладено кредитний договір №420/2631-КУ8-КС2, згідно якого кредитор надав позичальнику у тимчасове користування на умовах повернення, строковості, платності, забезпеченості та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 7 965 грн., зі сплатою 28 процентів річних з кінцевим терміном повернення 19 березня 2008 року. Крім того, 20 березня 2016 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку Укрсоцбанк та ОСОБА_2 Позичальник, ОСОБА_1 Поручитель укладено договір поруки №420/2631. Поручитель зобов'язалась перед Кредитором відповідати за виконання Позичальником умов щодо сплати суми Кредиту, відсотків за користування Кредитом, а також можливих штрафних санкцій, у розмірі та у випадках, передбачених Договором кредиту №420/2631-КУ8-КС2 від 20 березня 2006 року (а.с. 11-12, 13-14).

При цьому, судом з»ясовано, що рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 04 червня 2007 року позовні вимоги Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку Укрсоцбанк від імені якого діє Кіровоградська обласна філія Укрсоцбанк до ОСОБА_2, ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором кредиту задоволено повністю. Стягнуто солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_1 на користь Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку Укрсоцбанк від імені якого діє Кіровоградська обласна філія Укрсоцбанк- 6 556 грн. 65 коп. боргу, судові витрати в сумі 65,56 грн., витрати на інформаційне-технічне забезпечення розгляду справи в сумі 30,00 грн.

07 вересня 2007 року ОСОБА_2 помер .

Кіровоградським відділенням №420 ПАТ Укрсоцбанк повідомлено на заяву ОСОБА_1, що кредит ОСОБА_2 на придбання туристичної путівки згідно договору кредиту №420/2631-КУ8-КС2 від 20 березня 2006 року погашено 29 лютого 2012 року . Дані обставини встановлені судовим рішення і не підлягають додатковому дослідженню ( а.с. 40).

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, що діяла станом на 2012 рік), у разі закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв'язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

У разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника.

У порушення зазначеної норми державним виконавцем при закінчені виконавчого провадження арешт накладений на належне заявнику майно знятий не був.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Згідно до ч. ч. 5 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення та дії виконавця, посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені протягом 10 робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів. Рішення виконавця про відкладення проведення виконавчих дій може бути оскаржене протягом трьох робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження, мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу , порушено їхні права чи свободи.

В даному випадку , судом встановлено , що державний виконавець , який вчинив дії в межах виконавчого провадження щодо накладення арешту звільнений , виконавче провадження відносно заявниці у відділі відсутнє, задля недопущення надмірного судового формалізму, суд вважає можливим розглянути скаргу із залученням суб»єкта оскарження саме Фортечного відділу державної виконавчої служби м. Кропивницького.

Надмірний формалізм у справі суперечить принципу верховенства права, завданням цивільного судочинства та порушує, гарантоване п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, право на доступ до суду.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

За змістом п. 3, 4 ч. 5 ст. 12 ЦПК України суд, зберігаючи об'єктивність і неупередженість: розяснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов'язки, наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом.

Згідно ч. 4 ст. 10 ЦПК України, суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обовязковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Надмірний формалізм у трактуванні національного процесуального законодавства, згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, визнається ним неправомірним обмеженням права на доступ до суду (як елементу права на справедливий суд згідно зі ст. 6 Конвенції).

Так у справі «Delcourt v. Belgium» Європейський суд з прав людини зазначив, що у демократичному суспільстві у світі розуміння Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод , право на справедливий суд посідає настільки значне місце, що обмежувальне тлумачення статті 6 не відповідало меті та призначенню цього положення.

Водночас у справі «Bellet v. France» Європейський суд з прав людини зазначив, що стаття 6 параграфу 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу до суду наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективний, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

Згідно висновків, викладених в рішеннях Європейського суду з прав людини, суворе трактування національним законодавством процесуального правила (надмірний формалізм) можуть позбавити заявників права звертатись до суду («Perez de Raela Cavaniles v. Spain», «Beles and others v. the Czech Republic», «RTBF v. Belgium»).

Також згідно рішення Європейського суду з прав людини не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, оскільки доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним але і реальним (Рішення суду з прав людини Жоффр де ля Прадель проти Франції).

У рішенні по справі «Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії» Європейський суд з прав людини вказав, надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавляє заявників права доступу до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнане порушенням п. 1 ст. 6 Конвенції.

Тому враховуючи , що заявниці згідно роз»яснення Начальника відділу ДВС було роз»яснино право на звернення до суду з позовом про визнання права власності на дане майно і про зняття з нього арешту ( а.с. 16) , а судом рішенням суду від 13.12.17 року заявниці відповідно до поданого нею позову з даними вимогами було відмовлено і роз»яснено право на звернення до суду з скаргою на дії державного виконавця щодо безпідставного накладення арешту. Звільнення державного виконавця , за умови оскарження дій саме державного виконавця чи посадової особи органу державної виконавчої служби в розумінні ст. 447 ЦПК України , фактично позбавляло б заявницю на захист її порушеного права в силу надмірного судового формалізму.

За даних обставин суд приходить до висновку , щодо задоволення скарги повністю.

Керуючись ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження», ч.3 ст.451 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ :

Скаргу ОСОБА_1 ( 25031, м . Кропивницький, АДРЕСА_6, ІПН- НОМЕР_1 ) на бездіяльність Фортечного відділу державної виконавчої служби м.Кропивницького ГТУЮ в Кіровоградській області( 25006, м. Кропивницький, вул. Дворцова 32/29) заінтересована особа ПАТ «Укрсоцбанк ( 03150, м. Київ, вул. Ковпака 29, задовольнити повністю..

Визнати неправомірною бездіяльність Фортечного відділу державної виконавчої служби м. Кропивницького ГТУЮ в Кіровоградській області щодо не зняття арешту накладеного на належну на праві власності ОСОБА_1 квартиру розташовану за адресою: АДРЕСА_1, накладений постановою Кіровського відділу державної виконавчої служби Кіровоградського міського управління юстиції серія б/н від 10.05.2011 року.

Зобов'язати Фортечний відділ державної виконавчої служби м. Кропивницького ГТУЮ в Кіровоградській області зняти арешт, накладений на належну на праві власності ОСОБА_1 квартиру розташовану за адресою: м. Кропивницький, вул. Юрія Коваленка (колишня Маршала Конєва), 9, кв. 88, накладений постановою Кіровського відділу державної виконавчої служби Кіровоградського міського управління юстиції серія б/н від 10.05.2011 року.

Ухвалу може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги протягом 15 днів з дня її проголошення.

Суддя Кіровського

районного суду

м.Кіровограда А. В. Панфілова