Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
ЄУН 334/5363/17Головуючий у 1-й інстанції Ісаков Д.О.
Пр. № 22-ц/778/3027/18Суддя-доповідач Гончар М.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2018 року м. Запоріжжя

Апеляційний суд Запорізької області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді (судді-доповідача) Гончар М.С.

суддів Маловічко С.В., Крилової О.В.

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 07 червня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2017 року ОСОБА_2 звернулась до суду із вищезазначеним позовом, в якому просила стягнути аліменти на її користь на утримання неповнолітніх дітей в твердій грошовій формі в розмірі 2500,00 грн. на дитину щомісячно, починаючи стягнення з 16.08.2017 року і до досягнення дитиною повноліття.

В обґрунтування свого позову позивач зазначала, що з 09 вересня 2006 року по 19 жовтня 2017 року сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, мають неповнолітню дитину - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. Відповідач в добровільному порядку не надає матеріальної допомоги на утримання неповнолітньої дитини, яка проживає разом із позивачкою та перебуває на її утриманні

Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 07 червня 2018 року (а.с. 46-47) позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено у повному обсязі.

Стягнуто аліменти з ОСОБА_3 в розмірі 1450,00 грн. щомісячно на користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, ІПН НОМЕР_1 на утримання неповнолітньої дитини - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 р.н., починаючи з 16 серпня 2017 року і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір у розмірі 704,80 грн.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції в частині (фактично в частині відмови у задоволенні позовних вимог), посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права судом першої інстанції при його ухваленні, позивач ОСОБА_2 у своїй апеляційній скарзі (а.с. 51-52) просила рішення суду першої змінити в частині розміру стягнення аліментів, встановивши його в сумі 2500,00 грн., а в іншому рішення суду залишити без змін.

До утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується (п. 8 Перехідних положень ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року).

В автоматизованому порядку у цій справі визначено склад колегії суддів апеляційного суду: головуючий суддя Гончар М.С., судді Кочеткова І.В. та Маловічко С.В. (а.с. 54).

Ухвалою апеляційного суду апеляційне провадження за вищезазначеною апеляційною скаргою відкрито 20 липня 2018 року (а.с. 55), справу призначено до апеляційного розгляду без повідомлення учасників справи в порядку ст. 369 ч. 1 ЦПК України (а.с. 58).

В силу вимог ст. 7 ч. 13 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідач у встановлений апеляційним судом строк на адресу апеляційного суду надав поштою відзиву на вищезазначену апеляційну скаргу позивача у цій справі (а.с. 64-69).

В автоматизованому порядку у цій справі 17.09.2018 року суддею Криловою О.В. замінено суддю Кочеткову І.В. у зв'язку із тривалою відпусткою останньої (а.с. 70-71).

За змістом ст. 371 ч. 1 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції має бути розглянута протягом шістдесяти днів із дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги позивача, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга позивача ОСОБА_2 не підлягає задоволенню з наступних підстав.

В силу вимог ст. 367 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Встановлено, що відповідач ОСОБА_3 із вищезазначеним рішенням суду першої інстанції погодився, останнє в апеляційному порядку не оскаржував.

Таким чином, апеляційний суд переглядає законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції у цій справі лише в межах доводів та вимог апеляційної скарги позивача ОСОБА_2 і лише в оскаржуємій частині - в частині відмови у задоволенні позовних вимог позивача у цій справі.

Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За змістом ст. 381 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги приймає постанову за правилами ст. 35 і глави 9 розділу ІІІ цього Кодексу з особливостями, зазначеними у ст. 382 цього Кодексу.

Встановлено, що суд першої інстанції, відмовляючи позивачеві у стягненні з відповідача на користь позивача аліментів на утримання дитини щомісяця у розмірі 1050,00 грн. (розрахунок: позивач заявляла розмір аліментів на суму 2500,00 грн. - суд задовольнив розмір аліментів на суму 1450,00 грн.), керувався ст. ст. 180, 181, 182, 183, 184, 191 СК України, ст. ст. 12, 13, 81, 133, 141, 259, 263, 264, 430 ч.1 п.1 ЦПК України, та виходив із необґрунтованості та недоведеності позовних вимог позивача у цій справі в частині відмови.

Оскільки, суд першої інстанції правильно виходив із наступного.

Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен враховувати, що їх розмір на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК України.

При цьому, підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень ст. 182 СК України, так і положень ст.ст. 183, 184 СК України.

Згідно з вищезазначеними нормами СК України аліменти стягуються з усіх видів доходів платника аліментів.

Вказані обставини визнані судом першої інстанції такими, що дають підстави для визначення аліментів у твердій грошовій сумі.

Відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» прожитковий мінімум на дитину віком до 6 років з травня 2017 року становить 1426,00 грн.

Згідно із Законом України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» прожитковий мінімум на дитину віком до 6 років з січня 2018 року становить 1492,00 грн.

У зв'язку з тим, що позивачка звернулася до суду 16.08.2017 року, а рішення по справі ухвалюється 07 червня 2018 року, суд першої інстанції правильно вирішив визначити середню суму аліментів у розмірі 1450,00 грн.

Апеляційний суд погоджується із таким висновком суду першої інстанції, вважає його правильним, а рішення суду першої інстанції в оскаржуємій частині таким, що ухвалено із додержанням вимог закону, є правильним та законним.

Доводи апеляційної скарги позивача ОСОБА_2 відображають позицію позивача у цій справі, яку вона вважає такою, що є єдино вірною та єдино можливою, дублюють доводи позовної заяви останньої у цій справі, яким суд першої інстанції вже надав належну оцінку, з якою погоджується апеляційний суд у цій справі.

Останньою не спростовуються правильно встановлені судом першої інстанції фактичні обставин цієї справи та правильні висновки суду першої інстанції у цій справі.

В силу вимог ст. 4 ЦПК України ОСОБА_2 мала право на звернення до суду із вищезазначеним позовом у цій справі.

Проте, здійснюючи правосуддя, суд захищає права…фізичних осіб… у спосіб, визначений законом…(ст.. 5 ч. 1 ЦПК України).

Позивач ОСОБА_2 не надала суду першої інстанції належних допустимих доказів у цій справі в обґрунтування розміру аліментів на дитину у цій справі саме 2500,00 грн.

Хоча, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ст. 12 ч. 3 ЦПК України).

Випадки, встановлені ст. 82 ЦПК України, для звільнення позивача ОСОБА_2 від доказування саме розміру аліментів 2500,00 грн. на дитину у цій справі відсутні.

Оскільки, відповідач ОСОБА_3 цей розмір аліментів у цій справі не визнав (а.с. 64-69).

Дійсно, ОСОБА_2, як позивачеві, в силу вимог ст.ст. 4, 180 СК України належало право звертатись до суду із вищезазначеним позовом та визначати спосіб стягнення аліментів з відповідача саме у твердій грошовій сумі у цій справі.

Оскільки, в силу вимог ст. 20 ч. 1 ЦК України право на захист особа здійснює на свій розсуд.

Проте, розмір аліментів на дитину, визначений судом першої інстанції у цій справі у розмірі 1450,00 грн. щомісяця, є законним та обґрунтованим, відповідає інтересам дитини, не порушує прав відповідача, враховує всі обставини, які враховуються при визначенні розміру аліментів та передбачені ст. 182 СК України (стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення; розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини; мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку).

Належні допустимі докази протилежного у матеріалах цієї справи відсутні.

Хоча апеляційний суд на виконання вимог ст. 12 ч. 5 ЦПК України сприяв повному та всебічному апеляційному перегляду законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги позивача ОСОБА_2

Так, в силу вимог ст. 367 ч. 3 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього.

Однак, докази, передбачені ст. 367 ч. 3 ЦПК України, у цій справі відсутні та зокрема позивачем ОСОБА_2 апеляційному суду не надані.

Встановлено, що розмір аліментів на дитину, визначений судом першої інстанції у цій справі у розмірі 1450,00 грн. щомісяця, перевищує мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину - 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини віком до 6 (шести) років, який станом на час ухвалення рішення судом першої інстанції у цій справі з 01.01.2018 року становив 1492,00 грн.*50%/100% = 746,00 грн.

В силу вимог ст. 141 СК України мати та батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини.

Кожен із батьків має забезпечити дитині половину розміру прожиткового мінімуму для дитини щомісяця.

Безпідставними, при цьому, в обґрунтування визначення розміру аліментів на дитину саме 2500,00 грн. щомісяця у цій справі є посилання позивача на ст. 70 ЗУ «Про виконавче провадження» (розмір відрахувань із заробітної плати, пенсії, стипендії та інших доходів боржника), за змістом якої із заробітної плати боржника може бути утримано за виконавчими документами до погашення у повному обсязі заборгованості: у разі стягнення аліментів, відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю особи, у зв'язку із втратою годувальника, майнової та/або моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, - 50 відсотків.

Оскільки, остання регулює питання вже виконання рішення суду, а не правові підстави для його ухвалення судом в частині визначення розміру аліментів на дитину, зокрема одну.

Додаткові витрати позивача на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини: хореографія, художнє мистецтво, англійська мова тощо, її хворобою (ротовірусна інфекція) тощо) не охоплюються поняттям аліментів на дитину, а регулюються ст. 185 СК України (участь батьків у додаткових витратах на дитину) та можуть бути предметом позову позивача до відповідача окремо від цієї справи та можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх повного понесення разово, періодично або постійно.

Крім того, розмір аліментів на дитину, визначений у цій справі судом першої інстанції, може бути у подальшому змінений (збільшений тощо) за позовом позивача окремо від цієї справи в порядку ст. 192 СК України.

Згідно із ст. 376 ч. 3 ЦПК України передбачені порушення норм процесуального судом першої інстанції, які є обов'язковою підставою для скасування або зміни рішення.

В силу вимог ст. 376 ч. 2 ЦПК України лише порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, можуть бути підставою для скасування або зміни рішення.

Встановлено, що у цій справі відсутні порушення судом першої інстанції норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування чи зміни рішення в оскаржуємій частині, а також відсутні порушення норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення цієї справи по суті.

Описки в оскаржуємому рішенні суду першої інстанції у цій справі щодо помилкового зазначення судом у резолютивній частині рішення про повне задоволення позову позивача у цій справі замість часткового не можуть бути підставою для скасування останнього апеляційним судом в незмінній частині, а можуть бути виправлені у подальшому судом першої інстанції за власною ініціативою чи за заявою осіб, які беруть участь у справі, в порядку, передбаченому ст. 269 ЦПК України.

При вищевикладених обставинах, доводи апеляційної скарги позивача ОСОБА_2 у цій справі не ґрунтуються на законі та доказах, наявних у матеріалах цієї справи, рішення суду першої інстанції в оскаржуємій частині є законним та обґрунтованим, ухваленим з додержанням вимог ЦПК України.

За таких обставин, апеляційний суд не вбачає передбачених законом підстав для скасування рішення суду першої інстанції в оскаржуємій частині у цій справі або ж його зміни.

Крім того, в силу вимог ст. 141 ЦПК України у разі відмови позивачу ОСОБА_2 у задоволенні її вищезазначеної апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції у цій справі, остання не має права на компенсацію за рахунок відповідача будь-яких судових витрат, пов'язаних із розглядом цієї справи апеляційним судом.

Крім цього, встановлено, що позивач ОСОБА_2, була звільнена від сплати судового збору при подачі вищезазначеної апеляційної скарги до апеляційного суду у цій справі в силу вимог Закону України «Про судовий збір».

Керуючись ст. ст. 12, 82, 89, 141, 367-369, 371-372, 374-375, 381-384, п. 8 Перехідних положень ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 07 червня 2018 року у цій справі в оскаржуємій частині залишити без змін.

В решті рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку не оскаржувалось та апеляційним судом не переглядалось.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в частині, яка була предметом апеляційного перегляду, безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Повний текст постанови апеляційним судом у цій справі складений 17.09.2018 року.

Головуючий суддяСуддяСуддя
Гончар М.С. Маловічко С.В.Крилова О.В.