Справа № 266/3739/18
Провадженя№ 2/266/889/18
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 вересня 2018 року м. Маріуполь
Приморський районний суд міста Маріуполя Донецької області у складі головуючого судді Пантелєєва Д.Г., за участю секретаря Циганкової М.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про захист права власності від порушень, не повязаних з позбавленням володіння -
Позивачка звернулась до суду з позовом, в якому зазначила, що вона є власником житлового будинку № 12 по вулиці Лазарева в м. Маріуполі. Земельна ділянка за вказаною адресою належить їй на праві користування. Так будинок № 14 по вул. Лазарева в м. Маріуполі належить на праві сумісної часткової власності подружжю ОСОБА_2 та ОСОБА_2 по ? частці. При цьому земельна ділянка під їх будинком також не приватизована. Тобто вказані земельні ділянки є суміжними і відокремлені один від одного загорожею. Також зазначила, що в травні 2017 року відповідачі з порушенням протипожежних вимог, на своїй земельній ділянці встановили металевий гараж на відстані менше ніж 8 метрів від її житлового будинку. В добровільному порядку сторони не змогли дійти згоди щодо розташування цього гаражу. Тому позивач зверталась до Головного управління містобудування та архітектури Маріупольської міської ради, представники якої виходили на місце, робили заміри та розяснювали відповідачам у справі про норми та необхідність переміщення гаражу в інше місце. Проте на даний час жодних дій повязаних з усуненням порушень протипожежних вимог відповідачами виконано не було. При цьому також зазначила, що відповідачі використовують свій транспортний засіб в будь-який час доби, шум працюючого мотору заважає нормальному відпочинку членів її родини, при заїзді та виїзді з гаражу відповідачі вмикають ліхтар нічного освітлення з великою потужністю, освітлення від якого потрапляє у вікно позивача, тим самим порушуючи відпочинок, до того ж усі гази транспортного засобу по направленню вітру потрапляють в її будинок, що отруює атмосферу житлового приміщення. Захищаючи свої права позивач звернулась до суду із позовом, в якому просила зобовязати відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3усунути перешкоди в користуванні нею будинком № 12 по вул. Лазарева в м. Маріуполі, шляхом перенесення металевого гаражу, який належить відповідачам на відстань не менше 8 метрів від будинку позивача, вглиб земельної ділянки № 14 по вул. Лазарева в м. Маріуполі, а також просила стягнути з відповідачів у рівних долях судові витрати, які були понесені позивачем.
Відповідно до ухвали суду від 06.07.2018 року по справі відкрито провадження за правилами глави 10 ЦПК України, тобто у порядку спрощеного позовного провадження.
Позивачу вручена копія ухвали про відкриття провадження у справі, що підтверджується матеріалами справи.
Судовим повідомленням, відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_2 своєчасно і належним чином повідомлено про час і місце судового розгляду справи у спрощеному порядку з призначенням судового засідання.
Так, відповідач ОСОБА_2 звернулась до суду із відзивом, якому зазначила, що позовні вимоги ОСОБА_1 є безпідставними, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Зазначила, що посилаючись на вимоги ДБН 360-92** позивач не врахувала, що такі вимоги стосуються лише капітальних споруд, а металевий гараж є лише тимчасовою металоконструкцією. Також безпідставними є твердження про роботу комісії з Головного управління містобудування та архітектури Маріупольської міської ради, оскільки робота такої комісії повинна бути зафіксована в акті, висновку чи приписі, проте таких доказів позивачем надано суду не було. Крім того відомостей про ІІІ ступень вогнестійкості будинку позивача також жодним доказом не підтверджено. Щодо транспортного засобу, який використовується відповідачами, то він є справним та не спричиняє жодних понаднормових шумів, освітлювальний прилад відповідає стандартам та обладнаний датчиком руху, до того ж, по вулиці щодня проїздять інші автомобілі, проте для позивача вони не створюють шум та відпрацьовані гази не заважають позивачу. На підставі вищевикладеного просила у задоволенні позовних вимог позивача відмовити.
В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 свої позовні вимоги підтримала з підстав зазначених у позові. Додатково пояснила, що влітку 2017 року відповідачі на своїй земельній ділянці встановили гараж з заглибленням 8,5 м і як раз в'їзні ворота опинилися по центру вікна її спальні в будинку. Гараж розташований на відстані 3,15 м від будинку позивача, що є порушенням протипожежної вимоги. Неодноразово позивач зверталась до відповідачів с проханням перемістити гараж ближче до свого будинку або в глиб двору, проте відповідачі відмовляються це робити, при цьому відповідають, щоб позивач переставляла своє вікно. Відповідачі працюють на транспорті, тож приїжджають додому пізно, виїжджають рано, автомобіль залишається біля гаража, є сліди від мазуту, і на заборі позивача такі сліди також є. Зазначила, що є людиною похилого віку, має ряд захворювань, а постійний шум який створюють відповідачі використовуючи гараж, заважає їй та членам її сімї відпочивати та створює певний дискомфорт.
Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, з підстав зазначених у відзиві. Просила у задоволенні позову відмовити.
Відповідачів ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, підтримав доводи відповідача ОСОБА_2
Суд, заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши письмові докази, приходить до наступного висновку.
Відповідно до вимог ст. ст.12, 13, 81 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями особи, поданим відповідно до вимог цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. При цьому, кожна із сторін зобов'язана довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Згідно договору купівлі-продажу будинку від 06.05.2015 року, будинок № 14 по вул. Лазарева в м. Маріуполі належить ОСОБА_3 та ОСОБА_2, що також підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за № 37194221 та № 37194176 від 06.05.2015 року. (а.с.28,29,30)
Таким чином судом встановлено, що сторони у справі є сусідами між собою, а земельні ділянки якими вони користуються за адресами: м. Маріуполь, вул. Лазарева, 12 та м. Маріуполь, вул. Лазарева, 14 межують.
Так в судовому засіданні встановлено, що металевий гараж розташований на земельній ділянці № 14 по вул. Лазарева в м. Маріуполі, належить відповідачам ОСОБА_2, ОСОБА_2В та є тимчасовою спорудою, що не заперечувалось відповідачами у справі, що відповідно до вимог ч. 1 ст. 82 ЦПК України не підлягає доказуванню.
Пунктом 1.14 Правил пожежної безпеки в Україні, затверджених Наказом МВС України № 1417 від 30.12.2014 року встановлено, що тимчасові споруди торговельного, побутового, соціально-культурного чи іншого призначення для здійснення підприємницької діяльності, крім тих, що розміщуються на території ринків, відповідно до затвердженого плану-схеми повинні розміщуватися на відстані не менше 10 м від інших будівель та споруд, крім випадків, коли згідно з будівельними нормами потрібна більша протипожежна відстань або коли їх можна встановлювати біля зовнішніх стін без отворів, які відповідають вимогам будівельних норм до протипожежних стін. Будівлі мобільні (інвентарні) допускається розміщувати групами, але не більше 10 у групі і загальною площею не більше 800 м-2. Відстань між групами цих будівель повинна становити не менше 15 м.
Відповідно до ст. 2 Кодексу цідильного захисту населення пожежна безпека - відсутність неприпустимого ризику виникнення і розвитку пожеж та повязаної з ними можливості завдання шкоди живим істотам, матеріальним цінностям і довкіллю.
Пунктом 4.1 ДБН В.2.3-15-2007 "Автостоянки і гаражі для легкових автомобілів", затвердженого Наказом Міністерства будівництва, архітектури та Житлового-комунального господарства України за № 44 від 07.02.2007 року, визначено, рівень автомобілізації, загальна потреба в місцях постійного та тимчасового зберігання автомобілів, вимоги до їхнього розміщення в цілому по населеному пункту і окремим його функціональним зонам, а також біля житлових і громадських будинків і споруд, промислових та комунально-складських об'єктів, відстані від автостоянок і гаражів до оточуючих їх об'єктів приймаються згідно ДБН 360, Правил забудови цього населеного пункту, Санітарного законодавства та інших діючих нормативних документів.
Наказом Держкоммістобудування від 17 квітня 1992 року за N 44 затверджено ДБН 360-92** "Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень" (далі ДБН 360-29**), відповідно до якого ДБН застосовується при проектуванні, плануванні і забудови міських і сільських поселень, яка забезпечує реалізацію прав і свобод населення відповідно до Конституції України.
Відповідно до п. 3.24*ДБН 360-92** у містах і селищах міського типу на присадибних ділянках при дотримання санітарних протипожежних і будівельних норм можуть бути розміщені господарські будівлі та гаражі, вбудовані у житловий будинок, прибудовані до нього, або у вигляді окремої будівлі. Розміщення гаражів слід передбачати переважно вбудованими або перебудованими до житлових будинків по лінії забудови або в глибині ділянки.
Пунктом 3.25* ДБН 360-92** визначено, що протипожежні розриви між будинками або окремо розташованими господарськими будівлями відповідно до ступеня їх вогнестійкості, а також віддаленість ємкості горючої рідини на присадибній ділянці (при опалення будинків рідких паливом) слід приймати відповідно до протипожежних вимог (додаток 3.1).
Як зазначено в листі Маріупольської міської ради від 11.05.2018 року, то за інформацією Головного управління містобудування та архітектури Маріупольської міської ради фактично встановлено, що будинок № 12 по вул. Лазарева в м. Маріуполі є спорудою ІІІ ступеня вогнестійкості, а відтак відповідно до примітки 3 до п. 7.50 Розділу 7 ДБН 360-92** протипожежні відстані від гаражів до житлових і громадських будинків та між гаражами слід приймати за Додатком 3.1.
Як слід з Додатку 3.1 ДБН 360-92** протипожежна відстань будинку при ІІІ ступеню вогнестійкості має бути 8/12 м.
Таким чином встановлення тимчасової конструкції і вигляді металевого гаража відповідачами порушує встановлені норми законодавства та створює небезпеку позивачу у користуванні належним їй будинком.
До того ж суд вважає, за необхідне зазначити, що не зважаючи на те, що металевий гараж є тимчасовою спорудою, то до нього слід застосовувати встановлені ДБН 360-92** "Містобудування. Планування і забудова міських сільських поселень", оскільки вказані вимог застосовуються не лише при будівництві обєктів нерухомості, а й при плануванні міських та сільських поселень, організації благоустрою на території міст та сіл.
Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Право кожної особи на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу закріплено статтею 16 цього Кодексу.
Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що ратифікована Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Статтею 41 Конституції України встановлено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права або обмежений у його здійсненні, право власності є непорушним.
Ст.391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Пунктом 33 постанови Пленуму ВССУ від 07.02.2014 року № 5 "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" визначено, що відповідно до положень статей 391, 396 ЦК України позов про усунення порушень прав, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Такий позов підлягає задоволенню і в тому разі, коли позивач доведе, що є реальна небезпека порушення його права власності чи законного володіння зі сторони відповідача. При цьому суди повинні брати до уваги будь-які фактичні дані (ст.ст. 57 - 59 ЦПК), на підставі яких зазвичай умов можна зробити висновок про наявність такої небезпеки.
При цьому суд не приймає до уваги посилання позивача про роботу комісії Головного управління містобудування та архітектури Маріупольської міської ради та повідомлення відповідачів про необхідність добровільного перенесення гаражу в глиб земельної ділянки, оскільки такі посилання жодним доказом не підтверджено.
Окрім того, в судовому засіданні не знайшло свого підтвердження також і посилання позивача на наявність шуму з гаражу відповідачів, що призводить до певного дискомфорту, оскільки такі посилання не підтверджені жодними належними та допустимими доказами у справі.
З урахуванням наведеного, суд вважає, що позов ОСОБА_1 є адекватним захистом права власності в частині переміщення металевого гаражу на відстань не менше ніж 8 м вглиб земельної ділянки № 14 по вул. Лазарева в м. Маріуполі, з огляду на те, що металевий гараж є тимчасовою спорудою і його переміщення можливе без його знецінення та зміни цільового призначення.
Отже, виходячи з аналізу вказаних правових норм та встановлених судом обставин, суд приходить до висновку, що порушене право позивача з боку відповідачів підлягає відновленню та захисту, що дає підстави суду для ухвалення законного, обґрунтованого рішення та задоволення позовних вимог.
Задовольняючи позовні вимоги, суд відповідно до положення ч. 1 ст. 141 ЦПК України приходить до висновку, що судові витрати у вигляді сплати судового збору у розмірі 704,80 гривень, які належним чином підтверджені, підлягають стягненню з відповідачів у рівних частках на користь позивача.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 5,12,13,76-81,141,235,258,259,263,264,265 ЦПК України, ст.ст. 15,16,391 ЦК України, суд
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про захист права власності від порушень, не повязаних з позбавленням володіння- задовольнити.
Зобов'язати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_1 та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, РНОКПП НОМЕР_2, усунути перешкоди в користуванні будинком № 12 по вул. Лазарева в м. Маріуполі, який належить ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, РНОКПП НОМЕР_3, шляхом переміщення металевого гаражу, який розташований на земельній ділянці № 14 по вул. Лазарева в м. Маріуполі на відстань не менше ніж 8 (вісім) метрів від будинку № 12 по вул.
Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_1 та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, РНОКПП НОМЕР_2, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, РНОКПП НОМЕР_3, судові витрати у вигляді судового збору по 352,40 гривень з кожного.
На рішення може бути подано апеляційну скаргу до Апеляційного суду Донецької області в м. Маріуполі через Приморський районний суд м. Маріуполя протягом 30 днів з дня його проголошення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, у разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст рішення складено 28.09.2018 року.

Суддя: Пантелєєв Д. Г.