Дата документу 31.10.2018 Справа № 316/301/18
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 жовтня 2018 року

м. Запоріжжя

Єдиний унікальний №316/301/18

Провадження №22-ц/807/369/18

Запорізький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Кримської О.М. (суддя-доповідач),

суддів: Дашковської А.В., Бєлки В.Ю.,

за участю секретаря судового засідання Книш С.В.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1,

відповідач відокремлений підрозділ «Атоменергомаш» Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія» Енергоатом»,

представник відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Енергодарського міського суду Запорізької області від 07 червня 2018 року в складі судді Бульби О.М. в справі за позовом ОСОБА_1 до відокремленого підрозділу «Атоменергомаш» Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія» Енергоатом» про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення,

В С Т А Н О В И В :

У лютому 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом, який мотивував тим, що він працював у відокремленому підрозділі «Атоменергомаш» Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія» Енергоатом» (далі ВП АЕМ) на посаді начальника відділу інформаційних технологій та звязку (далі ВІТтаЗ) з 25.07.2011 року по 24.01.2018 року.

Наказом ВП «Атоменергомаш» №5-зв від 24.01.2018 року ОСОБА_1 був звільнений за систематичне невиконання без поважних причин обовязків, покладених на нього трудовим договором та правилами внутрішнього трудового розпорядку в порядку п. 3 ст.40 КЗпП України.

Позивач вказував, що в порушення вимог ст. ст. 47, 116 КЗпП України, п. 7.7 «Правил внутрішнього трудового розпорядку для працівників відокремленого підрозділу «Атоменергомаш» державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» (далі ПВТР ВП АЕМ) був звільнений під час знаходження в період з 24.01.2018 року по 26.01.2018 року у відгулах за раніше відпрацьований час.

Позивач вважав, що при накладенні на нього дисциплінарного стягнення роботодавцем було порушено вимоги ч. 1 ст. 149 КзпП України та п. 7.5 ПВТР ВП АЕМ.

А саме, в кінці робочого дня 18.01.2017 року в системі електронного документообігу він отримав службову записку від начальника СПЗ ОСОБА_2 з вимогою надати пояснення до 16-00 години. Вважає, що начальник СПЗ ОСОБА_2 не мав права вимагати від нього пояснень, оскільки не є його керівником чи роботодавцем, а тим паче не мав права встановлювати строки для надання пояснень. Вказував, що йому не дали часу для розроблення пояснень, про що він вказав у акті про відмову надати пояснення.

Крім того, зазначав, що з 05.12.2017 року по 13.01.2018 року знаходився на лікарняному, а отже не мав змоги виконувати свої посадові обовязки та контролювати виконання вимог розпорядження 39-р від 28.04.2017 року

Вважав, що п. 3 ст. 40 КЗпП Україн передбачено звільнення саме за систематичне невиконання, а не за систематичне неналежне виконання, працівником без поважних причин обовязків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку.

Вважав оскаржуваний наказ доказом упередженого ставлення до нього з боку керівництва як до неугодної людини, яка голосно заявила про існуючі у підприємстві проблеми.

Зазначав про недоведеність його вини в систематичному невиконанні без поважних причин обовязків, покладених на нього трудовим договором та правилами внутрішнього трудового розпорядку, вважав не встановленим ступінь тяжкості проступку, що ніякої шкоди не завдано, не враховано обставин, які призвели до цього порушення, роботодавець не встановив в чому конкретно виявилося порушення та не надав доказів невиконання наказів та розпоряджень. При цьому роботодавець проігнорував надані ним пояснення та факт знаходження на лікарняному тривалий термін.

Також вказував, що такі дії відповідача завдали йому моральних страждань, оскільки позбавили його гарантованого Конституцією України права на працю та можливості заробляти собі на життя, що призвело до значних моральних страждань, втрати впевненості у завтрашньому дні, втраті душевного спокою у нього та його дружини, призвело до необхідності докладати додаткові зусилля по організації життя та збереження здоровя та може призвести до втрати здоровя позивача. Розмір моральної шкоди позивач оцінив в сумі 30 000 грн.

Посилаючись на вказані обставини, просив суд: визнати незаконним та скасувати наказ генерального директора ВП АЕМ від 24.01.2018 року №5-зв «Про звільнення ОСОБА_1І.» за підписом генерального директора ОСОБА_3; поновити позивача на посаді начальника відділу інформаційних технологій та звязку ВП АЕМ, яку він займав до звільнення; стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток з урахуванням коефіцієнту підвищення заробітних плат по компанії ДП НАЕК «Енергоатом» за час вимушеного прогулу з 25.01.2018 року до дня поновлення на роботі; стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду в розмірі 30 000 грн; судові витрати стягнути з відповідача.

Рішенням Енергодарського міського суду Запорізької області від 07 червня 2018 року відмовлено у задоволенні позову.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги позивач вказує, що судом першої інстанції проігноровано допущені відповідачем при звільненні позивача процедурні порушення. Судом було проігноровано, що відповідачем не надано доказів того, що роботодавець вимагав від позивача надання пояснень, або давав таке завдання начальнику СПЗ ОСОБА_2, відповідачем не вказано, які саме пункти трудового договору було порушено позивачем, в чому його вина, відсутні докази порушення позивачем вимог розпорядження 39-р від 28.04.2017 року.

Також позивач вказував, що судом проігноровано, що звільнення позивача відбувалося в період його відгулів і в день звільнення з ним не було проведено повного розрахунку. В порушення вимог Інструкції про порядок застосування до працівників ДП «НАЕК «Енергоатом» заходів дисциплінарного стягнення за порушення трудової дисципліни ИН-Д.0.07.365-15 (далі Інструкція) не було надано роботодавцю службової записки від безпосереднього керівника порушника та наказ про дисциплінарне стягнення звільнення був підготовлений начальником СПЗ, а повинен готуватися кадровою службою.

Від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він зазначає, що рішення суду першої інстанції ухвалено із дотриманням норм матеріального та процесуального права, а апеляційна скарга є необґрунтованою, та такою що не підлягає задоволенню, оскільки вимоги викладені в ній не відповідають чинному законодавству ( а.с.181-186).

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Встановлено, що ОСОБА_1 працював у ВП АЕМ на посаді начальника ВІТтаЗ з 25.07.2011 року по 24.01.2018 року .

Розпорядженням ВП АЕМ від 28.04.2017 року №39-р введено в дію «Заходи щодо впровадження ПЛ-Д.0.10.017-17 Положення про порядок ведення претензійно-позовної роботи у ДП «НАЕК «Енергоатом» згідно з додатком 1 до цього розпорядження (а.с.53-57).

Згідно із пунктом 6 Додатку 1 до розпорядження, зобовязано начальника ВІТтаЗ організувати спільно з СПЗ розробку електронного реєстру претензій та позовів відповідно до вимог ПЛ-Д.0.10.017-17 та навчання працівників СПЗ роботі з даним реєстром із строком виконання до 31.12.2017 року (а.с.56).

Окрім того, відповідно до п 1.1. наказу ВП АЕМ від 25.05.2017 року №229 «Про виконання заходів» доручено начальнику ВІТтаЗ ОСОБА_1 оформити описи оргтехніки та засобів звязку за кожним приміщенням ВП АЕМ із зазначенням та підписом осіб, яким вони надані в користування у строк до 14.06.2017 року (а.с.104).

Оскільки у встановлений строк позивач вимоги п 1.1. наказу ВП АЕМ від 25.05.2017 року №229 не виконав, 20.07.2017 року на підставі наказу ВП АЕМ №231-вк йому як начальнику ВІТтаЗ оголошено догану (а.с.58-59).

Пунктом 3 наказу №231-вк від 20.07.2017 року начальнику ВІТтаЗ ОСОБА_1 було доручено забезпечити повне виконання вимог наказу ВП АЕМ від 25.05.2017 року№229 «Про виконання заходів» в строк до 07.08.2017 року.

В звязку із невиконанням у зазначений строк вимог п. 3 наказу ВП АЕМ від 20.07.2017 року №231-в 24.11.2017 року на підставі наказу ВП АЕМ №394-вк начальнику ВІТтаЗ ОСОБА_1 за неналежне виконання посадових обовязків, передбачених посадовою інструкцією, вимог розпорядчих документів ВП АЕМ було оголошено догану (а.с.61-64).

Постановою профспілкового комітету первинної профспілкової організації ВП АЕМ №31-5 від 23.01.2018 року було надано згоду на звільнення начальника ВІТтаЗ ОСОБА_1 відповідно до п.3 ст. 40 КЗпП України за систематичне невиконання без поважних причин обовязків, покладених на нього трудовим договором і правилами внутрішнього трудового розпорядку. Відповідно до змісту постанови позивач був присутнім на засіданні профспілкового комітету та надавав пояснення по суті допущених ним порушень (а.с.150).

24.01.2018 року на підставі наказу ВП АЕМ № 5-зв, начальник ВІТтаЗ ОСОБА_1 був звільнений за систематичне невиконання без поважних причин обовязків, покладених на позивача трудовим договором та правилами внутрішнього трудового розпорядку в порядку п.3 ст.40 КЗпП України (а.с.9-11).

Згідно із ст. 139 КЗпП України працівники зобовязані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержуватися трудової дисципліни.

Відповідно до п. 3 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках систематичного невиконання працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувались заходи дисциплінарного чи громадського стягнення.

У таких випадках застосовуються ті заходи дисциплінарного стягнення, які встановлені чинним законодавством і не втратили юридичної сили за давністю або не зняті достроково, з дня накладення яких до видання наказу про звільнення не минуло більше одного року (ст. 151 КЗпП України).

Виходячи із змісту даної норми, для звільнення працівника за систематичне порушення трудової дисципліни необхідно, щоб він вчинив конкретний дисциплінарний проступок, тобто допустив невиконання або неналежне виконання трудових обовязків, щоб це невиконання або неналежне виконання трудових обовязків було протиправним та винним і мало систематичний характер, а за попередні порушення трудової дисципліни одне чи декілька) до працівника застосовувались заходи дисциплінарного чи громадського стягнення з додержанням порядку їх застосування, але вони не дали позитивних наслідків і працівник знову вчинив дисциплінарний проступок.

Встановлено судом першої інстанції та не спростовано у апеляційному суді, що накладені на позивача догани на підставі наказів ВП АЕМ №231-вк від 20.07.2017 року та №394-вк від 24.11.2017 року не було достроково знято на протязі року.

Систематичним порушенням трудової дисципліни вважається порушення, вчинене працівником, який і раніше порушував трудову дисципліну, за що притягувався до дисциплінарної відповідальності, та порушив її знову.

Для застосування п. 3 ст. 40 КЗпП України для розірвання трудового договору важливим є невиконання працівником обовязків, передбачених трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку. Цю підставу не можна застосовувати до працівника, який відмовився виконати незаконне розпорядження роботодавця, або за відмову виконання роботи, яка не входить до кола його посадових обовязків, а також за дії, що не повязані з виконанням службових обовязків.

Судом першої інстанції було досліджено посадову інструкцію начальника ВІТтаЗ ИД-Р.43.23.001-16 та правила внутрішнього трудового розпорядку для працівників ВП АЕМ (а.с.66-73).

Зокрема, згідно п. 4.1. посадової інструкції начальник ВІТтаЗ несе відповідальність за неналежну організацію робіт із забезпечення автоматизованої обробки даних на ЕОМ, супроводження та експлуатації інформаційно-технологічної інфраструктури та звязку в підрозділах ВП АЕМ; начальник ВІТтаЗ несе відповідальність за невиконання вимог «Правил внутрішнього трудового розпорядку для працівників ОП АЭМ ГП НАЭК «Энергоатом», а також за: - необґрунтоване невиконання, неповне, неякісне або несвоєчасне виконання вимог розпорядчих документів ВП АЕМ ДП «НАЕК «Енергоатом», а також вимог цієї посадової інструкції.

Згідно із п. 3.1 Інструкції внутрішнього трудового розпорядку працівники ВІТтаЗ зобовязані своєчасно виконувати накази, розпорядження та вказівки по ВП АЕМ, а також розпорядження безпосереднього та прямого керівника.

Пунктом 2.49 посадової інструкції начальник ВІТтаЗ у разі отримання незаконного розпорядження від керівника, повідомляє його про незаконність виданого ним розпорядження, а у разі повторної вимоги керівника виконати таке розпорядження просить видати таке розпорядження у письмовому вигляді та приступає до виконання цього розпорядження, попередньо повідомивши про це вищого керівника.

Твердження позивача про те, що розроблення електронного реєстру претензій та позовів, передбачене пунктом 6 Додатку 1 до розпорядження ВП АЕМ від 28.04.2017 року №39-р, не входить до його посадових обовязків та вказаний пункт із ним не було узгоджено, відхиляються колегією суддів, оскільки позивачем у відповідності до ч. 3 ст. 12 ЦПК України не доведено, що він повідомляв про незаконність розпоряджень роботодавця або відмовлявся їх виконувати.

Також, в суді апеляційної інстанції, позивач надав пояснення, що оформляв описи оргтехніки та засобів звязку у відповідності до п 1.1. наказу ВП АЕМ від 25.05.2017 року №229 «Про виконання заходів», проте лише за деякими приміщеннями, а отже частково виконав обовязок, покладений на нього роботодавцем, що не можна вважати належним виконанням трудових обовязків.

Твердження апеляційної скарги про те, що роботодавець не надав жодних доказів того, що він зажадав від нього пояснень або давав таке завдання начальнику СПЗ ОСОБА_2 є безпідставними та суперечать поясненням позивача, викладеним у позовній заяві про отримання ним 18.01.2018 року службової записки начальника СПЗ ОСОБА_2 щодо надання пояснень. Більш того, спростовуються поміткою позивача «не було надано часу для розробки пояснень», здійсненою ним власноруч на акті від 19.01.2018 року про відмову надати пояснення (а.с.52). Доказів того, що позивач звертався до безпосереднього керівництва з приводу неправомірного зобовязання його начальником СПЗ ОСОБА_2 надати пояснення, позивачем не надано.

Крім того, в матеріалах справи відсутні та не надані позивачем до апеляційної інстанції докази того, що позивач надавав пояснення із вказаного приводу пізніше чи звертався із заявою про продовження строку для надання пояснень.

За своїм змістом положення ч.1 ст.149 КЗпП України щодо обовязку відповідача зажадати від позивача як порушника трудової дисципліни письмові пояснення спрямовані на повне зясування обставин факту порушення трудової дисципліни.

Приписи ст.149 КЗпП України не містять наслідків не виконання відповідачем положень ч.1 цієї норми права, зокрема визнання з цих підстав незаконним застосування до позивача дисциплінарного стягнення.

Доводи апеляційної скарги про те, що відповідачем допущені процедурні порушення при його звільнені, а саме вимоги діючої в ДП «НАЕК Енергоатом ВП «Атоменергогмаш» Інструкції про порядок застосування до працівників ДП «НАЕК «Енергоатом» заходів дисциплінарного стягнення за порушення трудової дисципліни є неприйнятними.

Факт порушення позивачем трудової дисципліни однозначно встановлений судом першої інстанції, який погодився з обставинами цього порушення, викладеними в наказі про звільнення позивача, роботодавець здійснив заходи щодо отримання пояснення від позивача та врахував ступень тяжкості вчиненого порушення, обставини, за яких вчинено порушення, а також те, що до позивача протягом року застосовувались дисциплінарні стягнення, тобто звільнення позивача відбулося з дотриманням вимог трудового законодавства.

Посилання апеляційної скарги на те, що позивач не отримував рішення профспілкового комітету про надання згоди на його звільнення, спростовується наданими в апеляційній інстанції поясненнями ОСОБА_1, що він був присутній на засіданні профкому 23.01.2018 року, проте не згоден із правомірністю цього рішення.

Таким чином, доводи апеляційної скарги про те, що роботодавець при звільненні не надав доказів вини позивача щодо систематичного невиконання без поважних причин посадових обовязків та не врахував положення ч. 3 ст. 149 КЗпП України при обранні такого виду дисциплінарного стягнення як звільнення, спростовуються фактичними обставинами справи.

Матеріалами справи встановлено, що позивача було своєчасно повідомлено про застосування дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення та здійснено з ним повний розрахунок в день його звільнення.

Зокрема, про це свідчить лист-повідомлення від 24.01.2018 року №04/01 про необхідність прибути до підприємства для отримання трудової книжки із доданим до нього: наказом ВП АЕМ від 24.01.2018 року № 5-зв про розірвання з позивачем трудового договору на підставі п.3 ст.40 КЗпП України, розрахунково-платіжною відомістю за січень 2018 року, платіжним доручення №319 від 25.01.2018 року (а.с.46-49).

Факт отримання позивачем підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення та поясненнями позивача в судовому засіданні апеляційної інстанції (а.с.50).

Інших доводів щодо незаконності та необґрунтованості рішення суду першої інстанції апеляційна скарга не містить.

Відповідно до приписів ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду. Наведені у апеляційній скарзі доводи не є такими, що можуть бути підставою для скасування правильного по суті рішення суду з ухваленням нового про задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 368, 374, 375, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Енергодарського міського суду Запорізької області від 07 червня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 05 листопада 2018 року.

Головуючий О.М. Кримська

Судді: А.В. Дашковська

ОСОБА_4