Справа № 664/1935/18
Справа № 664/1935/18
РІШЕННЯ

Іменем України

30 жовтня 2018 року м. Олешки

Цюрупинський районний суд Херсонської області в складі:

головуючого судді Сіденко С. І.,

секретаря судових засіданнь ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за заявою ОСОБА_2, заінтересовані особи: Новомаячівська селищна рада Олешківського району Херсонської області, Управління Державної міграційної служби України в Херсонській області про встановлення факту, що має юридичне значення,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернулася до суду з заявою, в якій просить встановити факт її постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року. Свої вимоги мотивує тим, що вона народилася 31 жовтня 1961 року народилася в с. Покровське Орджонікідзівського (нині Денисовського) району Кустанайської області Республіки Казахстан. Її батьками, які на даний час померли, були: батько - ОСОБА_3, українець, ІНФОРМАЦІЯ_1, мати - ОСОБА_4, німка, ІНФОРМАЦІЯ_2. У 1984 році заявник почала проживати з чоловіком в сімейних відносинах без реєстрації шлюбу в с. Переліски Орджонікідзівського (нині Денисовського) району Кустанайської області Республіки Казахстан. Від нього народила двох синів, - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_4. В 1990 році батько її дітей помер. Після його смерті вона разом з дітьми, у звязку з скрутним матеріальним становищем, переїхала до с. Райське міста Нова Каховка Херсонської області до тітки з метою найти роботу та утримувати належним чином дітей. В 1990 році переїхала до смт. Нова Маячка Олешківського району Херсонської області до буд. № 17 по пров. Марївський, де винаймала кімнату у ОСОБА_7 та ОСОБА_8. У цієї пари був один син - ОСОБА_9, який фактично відмовився від спілкування з батьками, жодним чином їм не допомагав та навіть не відвідував за час життя. Спочатку просто винаймала у них кімнату, потім стали фактично проживати однією родиною, при цьому заявник доглядала за ними і допомагала чим могла. 28.03.1998 року помер ОСОБА_8, 22.12.2012 померла і ОСОБА_7. При цьому вона за життя, враховуючи наші відносини, залишили мені заповіт на половину всього майна, яке їй належить. 28 липня 2007 року заявник народила сина - ОСОБА_10. В період проживання на території Херсонської області працювала в різнимх місцях, де була можливість, однак не завжди мала офіційний постійний дохід, її заробітки носили більш періодичний сезонний характер без оформлення трудових відносин, однак при цьому були періоди офіційного працевлаштування. Таким чином, на момент проголошення незалежності України 24 серпня 1991 року я проживала в ІНФОРМАЦІЯ_5, без реєстрації, мала паспорт громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року серії ІУ-ФЛ № 561858, виданого Відділом внутрішніх справ Орджонікідзівського (нині Денисовського) району Кустанайської області Республіки Казахстан 16.08.1984 року, в якому моя національність була вказана - українка. Зазначений паспорт втратила з власної необережності. По цій причині не зверталася до паспортної служби для отримання паспорта громадянина України. На теперішній час бажаю отримати паспорт, оскільки не має на руках ніякого посвідчення своєї особи, пааспорт громадянина України не отримувала. При цьому, встановлення факту проживання на території України станом на 24.08.1991 року має значення для отримання паспорта громадянина України.

В судовому засіданні заявник ОСОБА_2 заяву про встановлення факту постійного проживання на території України підтримала з підстав викладених в позовній заяві та просила її задовольнити.

Представник заінтересовані особи Новомаячівської селищної ради Олешківського району Херсонської області в судові засідання не зявився, надав суду надав суду заяви про розгляд справи за його відсутності, заявлені вимоги підтримує в повному обсязі.

В судовому засіданні представник заінтересованої особи Управління Державної міграційної служби України в Херсонській області в режимі відеоконференції з Херсонським міським судом Херсонської області заявлені вимоги не визнав повністю та просив суд в задоволенні вимог відмовити в повному обсязі. Надав суду відповідні письмові пояснення, надіслані до суду електронним листом, згідно з яких вбачається, що відповідно до копії свідоцтва про народження заявник народилася 31 жовтня 1961 року в с. Покровка, Орджонікідзевського району, Кустанайськоїї області, Республіки Казахстан. 16.08.1984 на імя заявника відділом внутрішніх справ Орджонікідзевського районного виконавчого комітету Кустанайської області був виданий паспорт громадянина колишнього СРСР. Як вбачається із заяви поданої до суду Заявниця втратила всій паспорт громадянина колишнього СРСР і на теперішній час не має при собі документа, що посвідчує її особу. З питань втрати паспорта ОСОБА_2 до територіальних підрозділів УДМС не зверталася і до цього часу не і вчиняла жодних дій для легалізації свого перебування на території України. У такому випадку необхідно проходити процедуру встановлення особи, що здійснюється органами міграційної служби. Дану процедуру Заявниця не проходила, а тому не можливо підтвердити її особу, а тим більше не можливо встановлювати факт, що має юридичне значення для невстановленої особи. Згідно відомостей відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання УДМС ОСОБА_2 зареєстрованою/знятою з реєстрації не значиться. Відповідно до наданої копії довідки виданої Новомаячківською селищною радою Цюрупинського району Херсонської області вбачається, що Заявниця проживала станом на 24.08.1991 за адресою: пров. Марївський, 17, смт. Нова Маячка, Олешківського району, Херсонської області. Однак, даний факт проживання документально ніяким чином не підтверджується, довідка не відповідає встановленому зразку. З наданиз Заявником документів випливає, що вона не надала документи, які б дійсно підтверджували факт постійного проживання на території України на момент проголошення незалежності України станом на 24 серпня 1991 року та будь-які документи на право законного перебування та проживання на території України. Позасудовий порядок вирішення питання заявником не реалізовано (а. с. 26 - 28).

В судовому засіданні свідок ОСОБА_11 пояснила, що знає заявника з 1991 року, вони проживають на одній вулиці, їх діти росли разом, Будинок, в якому вона проживає дістався їй за заповітом. Кожного дня спілкується з заявником. Додала, що заявник з 1991 року не покидала місце проживання, у 2007 році народила дитину.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_12 пояснив, що знає заявника з 2000 року, вона працює по найму сезонно, їх діти ходять разом до школи.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_13 пояснила, що знає заявника 1991 року, вони проживають на одній вулиці, кожного дня спілкується з заявником.

Заслухавши пояснення учасників процесу, допитавши свідків, дослідивши матеріали даної цивільної справи, суд приходить до висновку, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що заявник ОСОБА_2 народилася 31 жовтня 1961 року в с. Покровка Орджонікідзівського району Кустанайської області Республіки Казахстан, що підтверджується копією поспорту громадянина СРСР IV-ФЛ № 561858, свідоцтвом про народження МГ № 667165 (а. с. 8, 9).

Заявник є матірю ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_6, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_7, актовий запис про народження дитини складено по досягненню дитиною десятирічного віку 21 квітня 2017 року, що підтверджується відповідним свідоцтвом про народження дитини ОСОБА_12 І-КГ № 234741 (а. с. 15).

Відповідно до довідки Виконавчого комітету Новомаячівської селищної ради Олешківського району Херсонської області № 1076 від 21.03.2018 року ОСОБА_2, 31.10.1961 р. н. станом на 24 серпня 1991 року проживала на території смт. Нова Маячка Олешківського району Херсонської області за адресою: пров. Марївський, буд. 17 і проживає там по теперішній час (а. с. 16).

Відповідно до довідки Виконавчого комітету Новомаячівської селищної ради Олешківського району Херсонської області № 3526 від 28.09.2018 року, якою встановлено особу ОСОБА_2, ОСОБА_2, 31.10.1961 р. н. дійсно проживала в ІНФОРМАЦІЯ_8 за адресою: пров. Марївський, буд. 17 з серпня 1991 р. по теперішній час без реєстрації. (а. с. 49).

Заявник не має можливості отримати паспорт громадянина України, оскільки не може підтвердити належність до громадянства України у звязку з відсутністю документів, підтверджуючих його реєстрацію на території України станом на 24.08.1991 року.

Суд вважає, що факт постійного проживання ОСОБА_2 на території України станом на 24 серпня 1991 року, підтверджується зібраними по справі доказами: копіями поспорту громадянина СРСР заявника та свідоцтва про народження, свідоцтвом про народження дитини, довідками сільської ради, показами свідків, яки підтвердили факт проживання заявника на території України станом на 24 серпня 1991 року.

Відповідно до ч 2 ст. 315 ЦПК України усудовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Листом Верховного суду України від 01.01.2012 року про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення роз'яснено, що суди встановлюють факти, що породжують право особи на набуття громадянства України, зокрема постійного проживання на території України. Для встановлення факту належності до громадянства України та залежно від підстав цього встановлення предметом розгляду в суді можуть бути зокрема, заяви про встановлення таких фактів: постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 р.

Отже, реалізація права на набуття громадянства України залежить від встановлення судом факту постійного проживання на території України станом на 24.08.1991 року, який має юридичне значення.

Належність та набуття громадянства України встановлюється на підставі Закону України «Про громадянство України» і може пов'язуватися із фактом постійного проживання на території України в певний час.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону України «Про громадянство України» громадянами України є усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України; особи незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом України «Про громадянство України» (03 листопада 1991 року) проживали в Україні і не були громадянами інших держав.

У випадку повернення в Україну громадян України, які виїхали за межі держави після 24.08.1991р. та 13.11.1991р., набули іноземного громадянства, при цьому громадянство України не припинили, з огляду на положення ст. 25 Конституції України, ст. 2 ЗУ «Про громадянство України» у правових відносинах з Україною вони визнаються виключно громадянами України.

У пункті 44 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженогоУказом Президента України від 27 березня 2001 року №215, встановлено, що у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання особи до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду.

Відповідно до п.3 ч.2 ст.9 Закону України «Про громадянство України», безперервне проживання на законних підставах на території України протягом останніх п'яти років є однією з умов прийняття до громадянства України.

Стаття 1 цього ж Закону дає чітке визначення поняття «безперервне проживання на території України» та «проживання на території України на законних підставах». Безперервне проживання на території України - проживання в Україні особи, якщо її разовий виїзд за кордон у приватних справах не перевищував 90 днів, а в сумі за рік - 180 днів; проживання на території України на законних підставах - проживання в Україні іноземця чи особи без громадянства, які мають у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року відмітку про постійну чи тимчасову прописку на території України, або зареєстрували на території України свій національний паспорт, або мають посвідку на постійне чи тимчасове проживання на території України, або їм надано статус біженця чи притулок в Україні. Розширене тлумачення цих понять та переліку умов, за яких можливе встановлення факту безперервного проживання та прийняття до громадянства України, Законом не передбачено.

Пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995р. передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право.

Наведений у ст. 315 ЦПК України перелік фактів, які встановлюються судом, не є вичерпним. За наявності зазначених умов суд може встановлювати й інші факти, що мають юридичне значення.

Таким чином, факт постійного безперервного проживання заявника на території України підтверджується наявними у матеріалах справи доказами.

Суд сприймає вказані документи як носії конкретної інформації факту проживання Заявника на території України станом на 24 серпня 1991 року, які в судовому засіданні не спростовані.

При прийнятті рішення суд враховує той факт, що вищевказаними нормативними актами для встановлення факту постійного проживання на території України не передбачено привязку проживання особи до певної адреси, а передбачено встановлення факту проживання особи та території України без конкретизації її місця проживання.

За таких обставин вимоги заявника обґрунтовані і суд вважає за необхідне задовольнити заяву частково, встановивши факт постійного проживання ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_9, уродженку ІНФОРМАЦІЯ_10 на території України станом на 24 серпня 1991 року без конкретизації її місця проживання.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 12, 259, 264, 265, 268, 293, 315, 319 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Заяву ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Встановити факт постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_11, уродженку ІНФОРМАЦІЯ_10.

В іншій частині вимог відмовити із-за їх необгрунтованості.

Рішення може бути оскаржене протягом тридцяти днів, шляхом подання скарги до апеляційного суду Херсонської області з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено 02.11.2018 року

Суддя (підпис) Сіденко С. І.

Згідно з оригіналом

Суддя Сіденко С. І.