Постанова

Іменем України

24 жовтня 2018 року

м. Київ

справа № 608/1624/16-ц

провадження № 61-18161св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Лесько А. О., Мартєва С. Ю. (суддя-доповідач), Сімоненко В. М., Штелик С. П.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_3,

представник позивача - ОСОБА_4,

відповідачі: Чортківське районне відділення Тернопільської обласної дирекції публічного акціонерного товариства «Національної акціонерної страхової компанії «Оранта», держава Україна в особі Кабінету Міністрів України,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_3 на рішення Чортківського районного суду Тернопільської області від 22 лютого 2017 року у складі судді Квятковської Л. Й. та ухвалу Апеляційного суду Тернопільської області від 20 липня 2017 року у складі колегії суддів: Костіва О. З., Сташківа Б. І., Хоми М. В.,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2016 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до Чортківського районного відділення Тернопільської обласної дирекції публічного акціонерного товариства «Національної акціонерної страхової компанії «Оранта» (далі - ПАТ «НАСК «Оранта»), держави України в особі Кабінету Міністрів України про стягнення коштів та моральної шкоди.

Позовна заява мотивована тим, що 29 травня 1989 року між нею та Головним управлінням державного страхування СРСР укладено договір страхування додаткової пенсії. Вона виконала усі умови договору страхування, а саме: сплатила страхові внески в розмірі 3 827,90 крб з квітня 1989 року до січня 2006 року.

З метою отримання належних виплат вона звернулася із запитом до правонаступників Головного управління державного страхування СРСР, а саме до ПАТ «HACK «Оранта», та листом від 07 вересня 2016 року отримала відповідь, що за період дії договорів страхування, які були укладені з Укрдержстрахом за часів Радянського Союзу громадянами України на різні терміни, у державі відбулися певні зміни, які не обминули й колишню державну фінансову установу - Укрдержстрах. Інфляційні процеси та проведені в Україні дві грошові реформи знецінили грошові заощадження, вкладені громадянами у договори довгострокового страхування. Після перерахування радянських карбованців спочатку в українські карбованці, а потім українських карбованців у гривні обумовлені договорами страхові суми та розміри додаткових пенсій повністю знецінилися і втратили свою номінальну вартість. Страхові внески, за рахунок яких повинна була проводитися у майбутньому виплата додаткових пенсій, сплачувалися страхувальниками у рублях, і розміри додаткових пенсій були визначені також у рублях, а не у гривнях, тому додаткові пенсії повинні виплачуватися у розмірах, передбачених умовами страхування.

Враховуючи, що заощадження громадян у вигляді страхових внесків були поміщені у державну фінансову установу, держава взяла на себе зобов'язання перед громадянами України відшкодувати реальну вартість втрачених ними заощаджень та вирішила компенсувати їх, що було зафіксовано у Законі України від 21 листопада 1996 року № 537/96-ВР «Про державні гарантії відновлення заощаджень громадян України» та установлено, що індексації підлягає сума страхових внесків, сплачених станом на 02 січня 1992 року, у співвідношенні 1 крб. заощаджень на 1,05 гривні. Нормативного акта щодо проведення індексації розмірів страхових сум відповідно до росту інфляції в Україні не існує.

Позивач вважала, що у зв'язку з бездіяльністю Кабінету Міністрів України, яким не визначено порядок повернення коштів та ПАТ «HACK «Оранта», вона зазнала матеріальної та моральної шкоди.

У лютому 2017 року ОСОБА_3 подала заяву про зміну підстав та збільшення позовних вимог, в якій просить, крім основного боргу, стягнути інфляційні втрати та проценти за користування коштами, а саме: стягнути з Чортківського районного відділення Тернопільської обласної дирекції HACK «Оранта» на користь ОСОБА_3 13 491,27 грн, з яких: 716,31 грн - сума основного боргу, 236,39 грн - три проценти річних, 7 538,57 грн - інфляційних витрат та 5 000,00 грн моральної шкоди; стягнути з держави України в особі Кабінету Міністрів України на користь ОСОБА_3 44 154,00 грн, з яких 3 302,99 грн - сума основного боргу, 1 090,10 грн - три проценти річних, 34 760,91 грн - інфляційних втрат та 5 000,00 грн моральної шкоди.

Рішенням Чортківського районного суду Тернопільської області від 22 лютого 2017 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що Кабінет Міністрів України як орган виконавчої влади вчиняв дії щодо забезпечення здійснення відшкодування громадянам, особам без громадянства та іноземним громадянам знецінених грошових вкладів, в тому числі, за цільовими державними позиками шляхом прийняття підзаконних правових актів на виконання вимог Закону України «Про державні гарантії відновлення заощаджень громадян України» в межах державних видатків на відповідний бюджетний рік. Кабінетом Міністрів України було прийнято постанови на виконання приписів зазначеного Закону, але той факт, що ОСОБА_3 не підпадала під дію вищезазначених постанов, прийнятих на цей час, не є підставою для стягнення коштів з Кабінету Міністрів України.

Ухвалою Апеляційного суду Тернопільської області від 20 липня 2017 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції мотивована тим, що підстав для зміни або скасування рішення суду першої інстанції, яке відповідає вимогам статей 213, 214 ЦПК України 2004 року, немає.

У касаційній скарзі, поданій у серпні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_3 просить, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, скасувати судові рішення та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що ПАТ «HACK «Оранта» є правонаступником Укрдержстраху, а тому повинно відшкодувати борг та проценти; у зв'язку з бездіяльністю Кабінету Міністрів України, яким не визначено порядок повернення коштів, позивач зазнала матеріальної та моральної шкоди.

У вересні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ надійшли заперечення, у яких Головне територіальне управління юстиції у Тернопільській області в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України, просить касаційну скаргу відхилити, рішення судів залишити без змін.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» (далі - ЦПК України) касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Касаційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

Суд встановив, що 29 травня 1989 року між Головним управлінням державного страхування СРСР та ОСОБА_3 укладено договір страхування додаткової пенсії, що посвідчується страховим свідоцтвом серії 00003 № 80269.

ОСОБА_3 сплатила страхові внески в розмірі 3 827,90 крб з квітня 1989 року до січня 2006 року. Сплата внесків підтверджується довідкою, виданою Чортківським районним відділенням Тернопільської області НАСК «Оранта» від 03 серпня 2001 року.

Згідно зі статтями 1, 8-1 Закону України від 21 листопада 1996 року «Про державні гарантії відновлення заощаджень громадян України» з наступними змінами, на підставі цього Закону встановлюється зобов'язання держави перед громадянами України, які внаслідок знецінення втратили грошові заощадження, поміщені в період до 02 січня 1992 року в установи Ощадного банку СРСР та державного страхування СРСР, що діяли на території України, а також у державні цінні папери, придбані в установах Ощадного банку СРСР, що діяли на території України: облігації Державної цільової позики 1990 року, облігації Державної внутрішньої виграшної позики 1982 року, державні казначейські зобов'язання СРСР, сертифікати Ощадного банку СРСР.

За змістом абзаців 1, 3, 4, статті 6 зазначеного Закону компенсація громадянам України втрат від знецінення грошових заощаджень проводиться починаючи з 1997 року в грошовій формі за рахунок коштів Державного бюджету України та інших формах відповідно до законодавства.

Кошти для компенсації заощаджень громадян визначаються в Державному бюджеті України окремою статтею. Порядок проведення компенсації, у тому числі перерахування коштів, передбачених у Державному бюджеті України, установам Ощадного банку України та колишнього Укрдержстраху, визначається Кабінетом Міністрів України.

Статтею 7 Закону України «Про державні гарантії відновлення заощаджень громадян України» передбачено, що заощадження повертаються поетапно, залежно від суми вкладу в межах коштів, передбачених для цього Державним бюджетом України на поточний рік. Перелік груп вкладників і порядок проведення виплат проіндексованих грошових заощаджень, а також обсяг виплат згідно із статтею 8 цього Закону у межах коштів, передбачених Державним бюджетом України, встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Можливість прямого повернення державного боргу визначена Законом України «Про державні гарантії відновлення заощаджень громадян України», залежить від стану розвитку економіки України, обсягу внутрішнього валового продукту, спроможності Державного бюджету України, інших фінансових та економічних показників, а тому за відсутності коштів, передбачених для цього Державним бюджетом України на поточний рік, Кабінет Міністрів України не може визначати порядок проведення компенсації, перелік груп, що мають право на отримання таких виплат, а також їх обсяг.

Рішенням Конституційного Суду України від 10 жовтня 2001 року № 13рп/2001 у справі за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо відповідності Конституції України окремих положень Закону України «Про державні гарантії відновлення заощаджень громадян України» установлено, що виплата громадянам України грошових заощаджень в обмежуваному розмірі та поетапно є правом держави, що не суперечить статтям 13, 41, 64 Конституції України.

Суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про те, що зобов'язання з відновлення знецінених заощаджень громадян в установах колишнього Держстраху СРСР та Укрдержстраху, розміщених до 31 грудня 1994 року, взяла на себе держава Україна і необхідні для цього кошти є внутрішнім державним боргом України, а не боргом за зобов'язаннями, що виникли на підставі укладеного між сторонами договору. Тому неможливо нарахувати індекс інфляції та три проценти річних відповідно до статті 625 ЦК України. Позивач не надала суду належних та допустимих доказів на підтвердження завдання моральної шкоди.

Доводи касаційної скарги про бездіяльність Кабінету Міністрів України щодо не встановлення такого порядку є безпідставними, оскільки суди розглядають справи не інакше за зверненням фізичних та юридичних осіб, проте позивачем така вимога заявлена не була. При цьому справи щодо оскарження правових актів індивідуальної дії, а також дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, розглядаються в порядку адміністративного судочинства.

При вирішенні справи суди правильно визначили характер правовідносин між сторонами, правильно застосували закон, що їх регулює, повно і всебічно дослідили матеріали справи та надали належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам.

Згідно зі статтею 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції та ухвалу суду апеляційної інстанції - без змін.

Керуючись статтями 400, 402, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Чортківського районного суду Тернопільської області від 22 лютого 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Тернопільської області від 20 липня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. С. Висоцька
Судді:А. О. Лесько С. Ю. Мартєв В. М. Сімоненко С. П. Штелик