Справа № 182/5829/18
Провадження № 2/0182/3019/2018
27.09.2018 м. Нікополь
Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі головуючого судді Рунчевої О.В., секретаря Нагаєвої Н.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа - ОСОБА_3 про збільшення розміру стягуваних аліментів,-
Позивач 09 серпня 2018 року звернулася до суду з зазначеним позовом, посилаючись на такі обставини.
Вона з грудня 2006 року по січень 2008 року перебувала з відповідачем у фактичних шлюбних відносинах. Він є батьком її малолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.
Рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 01 вересня 2009 року відповідача було визнано батьком ОСОБА_4, зобов'язано відділ реєстрації актів цивільного стану м. Нікополя Нікопольського міськрайонного управління юстиції Дніпропетровської області внести відповідні зміни в актовий запис про народження дитини та стягнуто з відповідача аліменти на утримання сина ОСОБА_4 у розмірі 1/4 частини його заробітку, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на його користь в особі матері до повноліття дитини.

Аліменти у встановленому судом порядку відповідачем не сплачувалися.

Рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11 травня 2011 року зменшено розмір аліментів, що стягувалися з відповідача на утримання її сина з 1/4 частини до 1/6 частини його заробітку до повноліття дитини. Цим же рішенням зменшено розмір аліментів, що стягувалися з відповідача на користь ОСОБА_3 - третьої особи по справі з 1/4 частини до 1/6 частини його заробітку на утримання дочки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 до повноліття дитини.

Позивач зазначає, що при розгляді справи про зменшення аліментів відповідач обґрунтовував свої вимоги тимчасовим складним матеріальним становищем та обіцяв добровільно надавати на утримання дитини більше коштів. Також зазначила, що докази об'єктивних причини зменшення розміру аліментів при розгляді справи про зменшення аліментів у 2009 році були відсутні.

Однак з моменту ухвалення зазначеного рішення суду про зменшення аліментів у неї змінилися обставини, погіршився її матеріальний стан, стан здоров'я її дитини, стан здоров'я її членів родини, тому розміру аліментів, що стягуються з відповідача на утримання сина ОСОБА_4 у розмірі 636,60 грн. є вкрай недостатнім для його нормального забезпечення, для його гармонійного та повноцінного розвитку. Крім того, вона зазначила, що ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» від 17 травня 2017 року, був збільшений розмір аліментів і мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а прожитковий мінімум на дитину відповідного віку становить 1860 грн., у неї виникли підстави для збільшення розміру аліментів.

В обґрунтування позову позивач також посилалася на те, що відповідач має змогу платити аліменти у більшому розмірі, оскільки періодично виїжджає до Польщі на заробітки, має постійний дохід, але добровільно збільшити аліменти відмовляється.

Крім того, з моменту визначення судом розміру аліментів в неї відбулося погіршення матеріального стану через погіршення стану здоров'я членів її родини.

Так, погіршився стан дитини : згідно довідки № 194 від 27 липня 2018 року амбулаторії сімейної медицини № 4 «Нікопольського центру первинної допомоги медико-санітарної допомоги», дитина часто хворіє на ОРВІ, перебуває на «Д» обліку, потребує оздоровлення, покращення харчування, прийому вітамінів.

Також погіршився стан здоров'я її батьків, з якими вона мешкає однією родиною. Її батько - ОСОБА_6 переніс гострий інфаркт міокарда, хворий на цукровий діабет, потребує відновленого лікування, на що його пенсії не вистачає. Її мати - ОСОБА_7 хворіє на кардіосклероз атеросклеротичний, підлягає пролонгованому медикаментозному лікуванню, не працює, пенсійного віку не досягла. Вона як донька має надавати батькам матеріальну допомогу, однак має недостатнього розміру заробітну плату.

ЇЇ чоловік, ОСОБА_8 на даний час не має можливості надавати їй матеріальну допомогу на утримання її та дитини, оскільки його батьки постійно хворіють та потребують матеріальної допомоги.

Відповідач на час подання позову має задовільний стан здоров'я, стабільний дохід, не має непрацездатної дружини та батьків, сплачує аліменти в розмірі 1/6 частини його доходів на утримання доньки ОСОБА_9, на користь третьої особи та може надавати аліменти на утримання її дитини у більшому розмірі, ніж визначено судом, а саме у розмірі 1/4 частини його доходів до повноліття ї сина.

На підставі викладеного просить суд збільшити розмір аліментів, що стягуються з відповідача на утримання сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, встановивши аліменти в розмірі 1/4 частини усіх його доходів, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання позову і до повноліття дитини.

Ухвалою про відкриття провадження від 31 серпня 2018 року позовна заява прийнята до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше, що відповідає вимогам ст. 279 ЦПК України. Відповідачу був наданий строк 15 днів з дня отримання ним такої ухвали суду, на подачу відзиву на позовну заяву.

Відповідачу було направлено за місцем реєстрації (а.с. 19) копію ухвали від 31 серпня 2018 року.

До суду повернувся конверт з копією зазначеної ухвали, як не врученій відповідачу у зв'язку з закінченням терміну зберігання (а.с. 23). Ухвала про відкриття провадження відповідачу у відповідності до ч. 8 ст. 128, ч. 1 ст. 131 ЦПК України, вважається доставленою.

Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити заочне рішення, у зв'язку з неподанням відповідачем відзиву, та відсутністю заперечень позивача щодо заочного розгляду справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

В тому числі, суд враховує вимоги ст. 80 ЦПК України, зокрема достатність доказів для вирішення справи, наданих до суду.

Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється за відсутністю сторін, що відповідає положенням ч.2 ст.247 ЦПК України.

Вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

В судовому засіданні встановлено, рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 01 вересня 2009 року ОСОБА_2 визнано батьком ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_1; зобов'язано відділ реєстрації актів цивільного стану м. Нікополя Нікопольського міськрайонного управління юстиції Дніпропетровської області внести відповідні зміни до актового запису про народження дитини; стягнуто з відповідача аліменти на утримання ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/4 частини його заробітку, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на його користь в особі матері ОСОБА_11 до повноліття дитини (а.с. 4-5).

Згідно повторно виданого свідоцтва про народження серії НОМЕР_1, виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Нікополю Нікопольського міськрайонного управління юстиції Дніпропетровської області, батьком ОСОБА_12, ІНФОРМАЦІЯ_1 записано ОСОБА_2 (а.с. 3).

Позивач ОСОБА_11 у зв'язку з реєстрацією шлюбу змінила прізвище на «ОСОБА_2» (а.с. 6).

Рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11 травня 2011 року зменшено розмір аліментів, що стягувалися з ОСОБА_2 на утримання ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_1 з 1/4 частини до 1/6 частини його заробітку до повноліття дитини; зменшено розмір аліментів, що стягувалися з ОСОБА_2 на утримання дочки ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_2 на користь матері дитини ОСОБА_3 з 1/4 частини до 1/6 частини його заробітку до повноліття дитини (а.с. 6-7). Рішення у встановленому законом порядку не оскаржувало ся та набуло чинності 22 травня 2011 року.

Малолітній ОСОБА_12 проживає разом з позивачем, перебуває на «Д» обліку як часто хворіючий респіраторними захворюваннями , строком до січня 2019 року (а.с. 8-9).

Згідно розрахунку заборгованості по аліментам по виконавчому листу № 12302-274, станом на 01 листопада 2017 року за ОСОБА_2 Ю, рахується заборгованість по аліментам у розмірі 3678,62 грн. (а.с. 15).

В обґрунтування позову про збільшення аліментів позивач посилалася на те, що відбулося погіршення її матеріального стану через погіршення стану здоров'я членів її родини, додала у якості доказів копію медичної виписки (епікриз) свого батька ОСОБА_13 (а.с.10), копію довідки № 191 від 27 липня 2018 року про стан здоров'я своєї матері ОСОБА_7 (а.с. 11).

Також в обґрунтування позову посилалася на те, що отримує незначну заробітну плату, має надавати батькам матеріальну допомогу, а її чоловік ОСОБА_8 не має можливості допомагати їй матеріально,оскільки його батьки також потребують від нього матеріальної допомоги.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Враховуючи положення ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, ч.7ст.7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з як найкращого забезпечення інтересів дітей.

Обов'язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов'язків, який визначений в ч.2ст.51 Конституції України та закріплюється в сімейному законодавстві.

Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім'ї.

У відповідності дост.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та прані. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров'я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов'язків відповідно до закону.

Згідно ст.141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Статтею 180 СК України також передбачено обов'язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно з ч. 3ст. 181 СК аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК) і виплачуються щомісячно.

Відповідно з ч.1ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення для справи.

Згідно з ч.1ст.192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них.

Отже, Закон встановлює обставини, які можуть бути підставою для зміни розміру аліментів: 1) зміна матеріального стану платника або одержувача аліментів; 2) зміна сімейного стану платника або одержувача аліментів; 3) погіршення здоров'я платника або одержувача аліментів; 4) поліпшення здоров'я когось із них. При цьому перелік обставин, які можуть слугувати підставами для зменшення або збільшення розміру аліментів є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає.

У п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів"роз'яснено, що відповідно до ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили.

При цьому, з аналізу статті 192СК України і наданих Пленумом Верховного Суду України роз'яснень вбачається, що зміна розміру аліментів є правом, а не обов'язком суду, тобто суд, виходячи з конкретних обставин справи, може задовольнити позов про зміну розміру аліментів (повністю або частково) або відмовити в задоволенні позову.

Згідно ч. 3 статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 1статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно дост.81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Як вбачається з положень ч. 1ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів

Аналізуючи вищевикладені доводи, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку що позивачем не надано належних та допустимих доказів зміни матеріального становища відповідача після винесення судового рішення, зміни її матеріального стану чи погіршення стану здоров'я когось з них .

Посилання позивача на погіршення стану здоров'я її батьків та батьків її чоловіка суд до уваги не приймає та не може покласти їх в основу рішення, оскільки вони не є підставою для збільшення розміру аліментів, що стягуються з відповідача.

Належних та достатніх доказів того, що позивач та її чоловік надають матеріальну допомогу батькам, розміру відповідних витрат, позивачем до суду не представлено.

Крім того, відповідач сплачує аліменти у розмірі 1/6 частини його доходів на користь ОСОБА_3 на утримання дочки ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_2, до її повнолітня, таким чином дотримується принцип рівного захисту інтересів обох дітей.

Таким чином, суд приходить до висновку, що в частині заявлених позивачем ОСОБА_1 вимог про збільшення розміру присуджених аліментів до 1/4 частки з усіх видів заробітку відповідача ОСОБА_2, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, необхідно відмовити в частині збільшення розміру аліментів з 1/6 до 1/4 частки заробітку відповідача, оскільки позивачем не наведено будь-яких належних обґрунтувань та не надано будь-яких доказів, які б свідчили про наявність передбачених ст.192 Сімейного кодексу України підстав для збільшення їх розміру.

Законом України № 2037-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів», який набрав чинності 08 липня 2017 року, внесено зміни до ч. 2 ст. 182 СК України та визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

З матеріалів справи вбачається, що з ОСОБА_2 стягуються аліменти на утримання ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/6 частини його заробітку, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму до його повноліття, в той час, як діючим законодавством передбачено, що мінімальний гарантований розмір аліментів не може бути меншим ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що погіршує матеріальне становища як позивача, так і малолітньої дитини сторін по справі.

Тому суд вважає обґрунтованими вимоги в частині збільшення мінімального розміру присуджених аліментів до 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що відповідатиме мінімальному розміру аліментів, встановленому законодавством на момент розгляду справи, а також виходячи із спільного обов'язку батьків щодо утримання дитини, урівняє сторони в їх спільному обов'язку щодо утримання дитини та буде відповідати інтересам останньої, забезпечить її належне утримання.

В той же час позивачем зазначено про початок стягнення аліментів з відповідача у збільшеному розмірі з дня подання позову до суду, але в зв'язку з тим, що за змістом ст.191 СК України від дня пред'явлення позову присуджуються аліменти на дитину, а позовні вимоги у даній справі стосуються не стягнення аліментів, а збільшення їх розміру, суд вважає за необхідне зазначити, що стягнення аліментів у збільшеному розмірі починається з дня набрання рішенням суду законної сили, тому в цій частині позовні вимоги підлягають частковому задоволенні.

Пленум Верховного Суду України в Постанові від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» також роз'яснює,що у новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили.

В зв'язку з цим, позовні вимоги ОСОБА_1 слід задовольнити частково та збільшити мінімальний розмір аліментів, які стягуються з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання малолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, до 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно та до досягнення дитиною повноліття, з дня набрання даним рішенням законної сили.

Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір в розмірі 704 грн. 80 коп.

Керуючись ст. ч.2 ст.3, ст.4, ст.5 Конвенції про права дитини 20 листопада 1989 року, ст.ст. 12, 13, 81, 89, 141, 259, 263-265, 268, 280-282 ЦПК України, ст. 182, 192 СК України, п. 17, 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа - ОСОБА_3 про збільшення розміру стягуваних аліментів - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, що народився у Нікополі Дніпропетровської області, аліменти на утримання малолітньої дитини - ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/6 частини з усіх видів його заробітку (доходів), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття.

В іншому відмовити.

Відкликати виконавчий лист № 12302-274, виданий на підставі рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11 травня 2011 року.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 704 (сімсот чотири) грн. 80 коп.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Дніпропетровської області (м. Кривий Ріг) до або через Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя: О. В. Рунчева