Номер провадження: 22-ц/785/2100/18
Номер справи місцевого суду: 500/5346/17
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Погорєлова С. О.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.09.2018 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Одеської області у складі:

головуючого судді: Погорєлової С.О.

суддів: Таварткіладзе О.М., Калараш А.А

за участю секретаря: Томашевської К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, Ізмаїльської міської ради, виконавчого комітету Ізмаїльської міської ради, третьої особи садового товариства №2 про скасування рішення та припинення права власності на ухвалу Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області, постановлену під головуванням судді Швець В.М. 27 вересня 2017 року в м. Ізмаїл,-

встановила:

ОСОБА_2 звернулася до суду із позовом до відповідачів про скасування рішення виконкому Ізмаїльської міської ради № 779 від 04.06.1998 року та припинення права власності на земельну ділянку № 232 у СТ № 2, площею 0,0600 га (а. с. 2-3).

Ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 27 вересня 2017 року відмовлено ОСОБА_2 у відкритті провадження (а. с. 11).

В апеляційній скарзі апелянт просить скасувати ухвалу, справу передати для продовження розгляду до суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом норм процесуального права (а. с. 15-17).

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає задоволенню з наступних підстав.

Суд першої інстанції, відмовляючи ОСОБА_2 у відкритті провадження по справі за позовом до ОСОБА_3, Ізмаїльської міської ради, виконавчого комітету Ізмаїльської міської ради, третьої особи садового товариства №2 про скасування рішення та припинення права власності, виходив із положень п. 1 ч. 2 ст. 122 ЦПК України.

Проте, погодитись з таким висновком суду першої інстанції не можна.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 122 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в судах у порядку цивільного судочинства.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ. До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Відповідно до ст. 17 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку з здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій, а також у зв'язку з публічним формуванням суб'єкта владних повноважень шляхом виборів або референдуму. Юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема: спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності (п. 1); спори з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби (п. 2).

Таким чином, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

З п.п.2,3 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 20.05.2013 р. № 8 «Про окремі питання юрисдикції адміністративних судів» вбачається, що законодавство не містить визначення терміну «публічно-правовий спір». Для розгляду спору адміністративним судом необхідно встановити його публічно-правовий зміст (характер). Для з'ясування характеру спору суди повинні враховувати, що протилежним за змістом є приватноправовий спір. Це означає, що в основі розмежування спорів лежить поділ права на публічне та приватне.

Зокрема, за змістом п. 1 ч. 1 ст. 3 КАС України у публічно-правовому спорі, як правило, хоча б однією стороною є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень. Суди повинні звертати увагу на те, що спір набуває ознак публічно - правового за умов не лише наявності серед суб'єктів спору публічного органу чи посадової особи ,а й здійснення ним (ними) у цих відносинах владних управлінських функцій.

Відповідно до Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» № 280/97-ВР від 21.05.1997 року міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами (ст. 10). Матеріальною та фінансовою основою місцевого самоврядування є рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, позабюджетні цільові (у тому числі валютні) та інші кошти, земля, природні ресурси, що є у комунальній власності територіальних громад сіл, селищ, міст, районів у містах, а також обєкти їхньої спільної власності, що перебувають в управлінні районних і обласних рад. Від імені та в інтересах територіальних громад права субєкта комунальної власності здійснюють відповідні ради (ст. 16).

Згідно із приписами ст. ст. 169, 172 ЦК України територіальні громади набувають і здійснюють цивільні права та обов'язки через органи місцевого самоврядування у межах їхньої компетенції, встановленої законом. Територіальні громади діють у цивільних відносинах на рівних правах з іншими учасниками цих відносин.

Як вбачається із матеріалів справи, ОСОБА_2 звернулася до суду із позовом до відповідачів в якому просила суд скасувати рішення виконкому Ізмаїльської міської ради № 779 від 04 червня 1998 року про передачу земельної ділянки у приватну власність для ведення садівництва, площею 0,0600 га в садовому товаристві № 2 земельну ділянку № 232 у власність ОСОБА_3, припинити за ОСОБА_3 право власності на вищезазначену земельну ділянку, посилаючись на те, що позивач є членом садового товариства № 2 з 25.06.2016 року їй у користування виділена спірна земельна ділянка.

У серпні 2017 року маючи намір отримати дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо передачі у власність земельної ділянки № 232 для ведення садівництва ОСОБА_2 звернулася до Ізмаїльської міської ради, де її було повідомлено про те, що на підставі рішення Ізмаїльської міської ради № 779 від 04 червня 1998 року, дана земельна ділянка була передана у приватну власність для ведення садівництва ОСОБА_3

Отже, на підставі оскаржуваного рішення Ізмаїльської міської ради № 779 від 04 червня 1998 року, на думку ОСОБА_2 у неї виникло цивільне право право користування спірною земельною ділянкою. Колегія суддів вважає, що, правовідносини, які виникли між сторонами, не є публічно-правовим спором і не підпадають під визначення справи адміністративної юрисдикції.

Аналогічних висновків дійшов Верховний суд України у своїх рішеннях від 01.10.2013 року по справі № 21-228а13, від 09.04.2012 року по справі № 21-291а11, від 22.10.2012 року по справі № 3-34гс12.

Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

З огляду на викладене, ухвала суду першої інстанції постановлена з порушенням вимог цивільно-процесуального законодавства, у зв'язку з чим судова колегія вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, оскаржувану ухвалу скасувати та передати питання про відкриття провадження у справі на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 379, 381-384, 390 ЦПК України, -

постановила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Ухвалу Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 27 вересня 2017 року скасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення до суду касаційної інстанції.

Повний текст судового рішення складений 21 вересня 2018 року.

Головуючий С.О. Погорєлова

Судді О.М. Таварткіладзе

ОСОБА_4