Постанова

Іменем України

3 вересня 2018 року

м. Київ

справа № 335/5967/15-ц

провадження № 61-23769 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Гулька Б. І. (суддя-доповідач), Луспеника Д. Д., Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4;

представник позивача - ОСОБА_5;

відповідач - комунальне підприємство «Паркування»;

представник відповідача - ОСОБА_6;

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 11 березня 2016 року у складі судді Воробйова А. В. та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 10 квітня 2017 року у складі колегії суддів: Трофимової Д. А., Крилової О. В., Дзярука М. П.,

ВСТАНОВИВ :

У червні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до комунального підприємства «Паркування» (далі - КП «Паркування») про стягнення боргу за договором про надання безвідсоткової поворотної фінансової допомоги.

Позовна заява мотивована тим, що 1 липня 2013 року між ним та КП «Паркування» було укладено договір про надання безвідсоткової поворотної фінансової допомоги № 2, за яким він надав КП «Паркування» безвідсоткову поворотну фінансову допомогу у розмірі 400 тис. грн терміном до 30 листопада 2014 року. У встановлений договором строк відповідач надану суму поворотної фінансової допомоги не повернув, що підтверджується довідкою КП «Паркування» від 28 січня 2015 року за № 28/15, в якій зазначено, що КП «Паркування» має заборгованість перед ним у розмірі 353 944 грн. Згідно з пунктом 5.2 договору безвідсоткової поворотної фінансової допомоги у разі неповернення суми позики у встановлений строк КП «Паркування» має сплатити пеню за кожний день прострочки у розмірі 0,5 % від загальної суми даного договору. Посилаючись на статтю 625 ЦК України, вважав, що за період з 1 грудня 2014 року по 10 червня 2015 року відповідач повинен сплатити на його користь суму боргу з урахуванням індексу інфляції та 3 % річних.

З урахуванням викладеного ОСОБА_7 просив суд стягнути з відповідача на його користь 840 893 грн 37 коп., з яких: сума боргу з урахуванням індексу інфляції у розмірі 495 521 грн 60 коп., 3 % річних у розмірі 5 585 грн 53 коп., пеня у розмірі 339 786 грн 24 коп.; а також понесені судові витрати.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 11 березня 2016 року у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що відповідно до наданих відповідачем первинних бухгалтерських документів кошти, внесені ОСОБА_4 до каси підприємства за договором про надання безвідсоткової поворотної фінансової допомоги, були ним отримані за видатковими касовими ордерами, а тому умови договору безвідсоткової поворотної фінансової допомоги КП «Паркування» виконало у повному обсязі.

Ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 10 квітня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилено, рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що прибутковими та видатковими касовими ордерами, які є первинними бухгалтерськими документами, підтверджено, що кошти, внесені ОСОБА_4 до каси підприємства за договором про надання безвідсоткової поворотної фінансової допомоги, були ним отримані у встановлений договором строк.

У червні 2017 року ОСОБА_4 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій просив оскаржувані судові рішення скасувати, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, й ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позов.

Касаційна скарга мотивована тим, що відповідачем не було надано оригіналів видаткових касових ордерів, а долучені відповідачем копії видаткових касових ордерів складені всупереч вимогам постанови Правління Національного банку України від 15 грудня 2004 року № 637 «Про затвердження Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні», зареєстрованої Міністерством юстиції України 13 січня 2005 року за № 40/10320. Судами також не було досліджено журналу реєстрації прибуткових і видаткових касових документів та касової книги КП «Паркування». Судами безпідставно не враховано довідку КП «Паркування» від 28 січня 2015 року за № 28/15, в якій зазначено про наявність заборгованості перед ним у розмірі 353 944 грн. Також посилався на те, що він не підписував надані відповідачем видаткові касові ордери.

Відзив на касаційну скаргу не надійшов.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У травні 2018 року справа надійшла до Верховного Суду.

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до вимог частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до частини першої статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

За змістом частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до підпункту 14.1.257 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України поворотна фінансова допомога - сума коштів, що надійшла платнику податків у користування за договором, який не передбачає нарахування процентів або надання інших видів компенсацій у вигляді плати за користування такими коштами, та є обов'язковою до повернення.

Відповідно до статті 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Вирішуючи спір, суди, належним чином дослідивши та давши оцінку поданим сторонами доказам, застосувавши наведені вище норми права, дійшли правильного висновку про те, що відповідачем доведено факт повернення суми поворотної фінансової допомоги у розмірі 401 756 грн у встановлений договором строк, що підтверджується видатковими касовими ордерами (а.с. 40-72). Крім того, згідно з довідкою КП «Паркування» від 25 грудня 2015 року № 200 заборгованості перед ОСОБА_4 КП «Паркування» не має (а.с. 109).

Посилання касаційної скарги на те, що відповідачем не було надано оригіналів видаткових касових ордерів спростовуються матеріалами справи, а саме журналом судового засідання від 21 жовтня 2015 року, в якому суд оглядав оригінали первинних бухгалтерських документів (а.с. 73). При цьому у цьому судовому засіданні був присутній представник позивача - ОСОБА_5

Доводи касаційної скарги про те, що позивач не підписував видаткові касові ордери, надані відповідачем, не підтверджені доказами, клопотання про призначення судово-почеркознавчої експертизи позивачем заявлено не було.

Інші доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують, на законність ухвалених судових рішень не впливають.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів першої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 11 березня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 10 квітня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Б. І. Гулько

Д. Д. Луспеник

Ю. В. Черняк