ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 539/2397/17 Номер провадження 22-ц/814/74/18Головуючий у 1-й інстанції Даценко В.М. Доповідач ап. інст. ОСОБА_1
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 листопада 2018 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача ОСОБА_1,

суддів: Пилипчук Л.І., Чумак О.В.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_2 в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна»

на заочне рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 21 травня 2018 року

у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним,-

в с т а н о в и в:

У вересні 2017 року позивач звернувся до суду із вказаним позовом. Вказував, що 07 грудня 2004 року між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір № CL-700/394/2004, згідно умов якого останній отримав кредит в сумі 42 900 доларів США зі строком повернення по 07 грудня 2007 року, зі сплатою процентів в порядку та розмірах, встановлених кредитним договором. Зазначав, що на підставі договору купівлі-продажу кредитного портфелю б/н від 05 листопада 2010 року ПАТ «ОТП Факторинг» набуло право вимоги за вказаним кредитним договором. Стверджував, що боржник прострочив виконання зобовязання за кредитним договором, у звязку з чим виникла заборгованість в сумі 24 492, 35 грн, яку просив суд стягнути з ОСОБА_3 на користь позивача.

Заочним рішенням Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 21 травня 2018 року відмовлено у задоволенні позову.

Рішення оскаржив адвокат ОСОБА_2 в інтересах позивача, який в апеляційній скарзі, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить скасувати оскаржуване рішення і ухвалити нове, яким позов задовольнити. Вказує, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку щодо недоведеності факту набуття позивачем права вимоги за кредитним договором № CL-700/394/2004 від 07 грудня 2004 року, оскільки вказана обставина не оспорювалась сторонами і не спростована відповідачем по справі.

Колегія суддів, перевіривши справу в межах заявлених вимог і апеляційного оскарження, приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги, з підстав, передбачених ст. 376 ч. 1 п. 3, 4 ЦПК України.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що згідно кредитного договору № CL-700/394/2004 від 07 грудня 2004 року, укладеного між АКБ «Райффайзенбанк Україна» та ОСОБА_3, банк надав відповідачу кредит у сумі 42 900 доларів США зі строком повернення по 07 грудня 2007 року, зі сплатою процентів у порядкута розмірах, встановлених кредитним договором /а.с. 4-6/.

Відповідно до статуту ПАТ «ОТП банк», затвердженого рішенням акціонера № 67 від 16 лютого 2015 року, АКБ «Райффайзенбанк Україна» змінив свою назву на ЗАТ «ОТП Банк» на підставі рішення позачергових Загальних Зборів Акціонерів від 09 жовтня 2006 року.

23 квітня 2009 року, згідно рішення Загальних Зборів Акціонерів, банк змінив свою назву з ЗАТ «ОТП Банк» на ПАТ «ОТП банк» /а.с. 15-16/.

12 листопада 2010 року між ТОВ «ОТП Банк» та ТОВ «Факторинг Україна» укладено договір купівлі-продажу кредитного портфелю /а.с. 7-13/.

Згідно п. 3.1 договору купівлі-продажу кредитного портфелю - в порядку та на умовах, визначених цим договором, Банк продає (переуступає) ТОВ «ОТП Факторинг Україна» права на кредитний портфель, який включає в себе кредитні договори (перелік, яких міститься у Додатку 1 до цього договору), а ТОВ «ОТП Факторинг Україна» приймає такий кредитний портфель та зобов'язується сплати на користь банку винагороду.

Згідно витягу з Додатку до Договору про купівлю продажу кредитного портфелю від 12 листопада 2010 року ТОВ «Факторинг Україна» набув право вимоги до боржника ОСОБА_3 за кредитним договором № CL-700/394/2004 від 07.12.2014 року /а.с. 14/.

Відповідно до розрахунку заборгованості, наданого позивачем, ОСОБА_3 за договором № CL-700/394/2004 від 07 грудня 2004 року, залишок заборгованості за кредитом становить 6 398, 31 грн., сума відсотків за користування кредитом 18 094, 04 грн., а загальна заборгованість 24 492, 35 грн. /а.с. 29/.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не було доведено, що він набув право вимоги за кредитним договором № CL-700/394/2004 від 07 грудня 2004 року.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції.

Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані його позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно із вимогами статті 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Із договору купівлі-продажу кредитного портфелю від 12 листопада 2010 року вбачається, що ПАТ «ОТП Банк» відступило, а ТОВ «ОТП Факторинг Україна» прийняло право вимоги за кредитним договором, укладеними із ОСОБА_3

Статтею 204 ЦК України закріплено презумпцію правомірності правочину та зазначено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до статті 76, частини першої статті 77 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених законом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Позивачем на підтвердження обґрунтованості позовних вимог подано суду витяг із додатку до Договору купівлі-продажу кредитного портфелю від 12 листопада 2010 року, а також розрахунок заборгованості.

Зазначені обставини не оспорені сторонами по справі і не спростовані належними та допустимими доказами, а тому висновок місцевого суду про недоведеність позовних вимог, на думку колегії суддів, суперечить вимогам процесуального законодавства до надання юридичної оцінки доказів по справі.

Враховуючи наведене, суд апеляційної інстанції вважає, що позивачем доведено право вимоги до відповідача за кредитним договором № CL-700/394/2004 від 07 грудня 2004 року, а також факт невиконання ОСОБА_3 зобов'язань за цим договором, внаслідок чого виникла заборгованість, яка підлягає стягненню на користь позивача.

З огляду на наведене, судова колегія приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги і скасування оскаржуваного рішення, ухваливши нове рішення про задоволення позову.

Беручи до уваги положення ч. 13 ст. 141 ЦПК України, суд апеляційної інстанції вирішує питання стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат, які були сплачені при подачі позову і апеляційної скарги, а саме: при подачі в позову 1 600 грн. /а.с. 1/ і при подачі апеляційної скарги у розмірі 2 526 грн., з яких відшкодуванню підлягають 2 400 грн. (п. 1.6. ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір») /а.с. 70/, що в загальному розмірі становить 4 000 грн.

Керуючись ст.ст. 367, 374 ч. 1 п. 2, 376 ч. 1 п. 3, 4, 381, 384 ЦПК України, апеляційній суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_2 в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» задовольнити.

Заочне рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 21 травня 2018 року скасувати. Ухвалити нове, яким позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» заборгованість за кредитним договором № CL-700/394/2004 від 07 грудня 2004 року у розмірі 24 492, 35 грн. (двадцять чотири тисячі чотириста девяносто дві гривні тридцять пять копійок).

Стгянути з ОСОБА_3 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» 4 000 грн. (чотири тисячі гривень) в рахунок відшкодування понесених судових витрат.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

ОСОБА_4 ОСОБА_1

Судді: Л. І. Пилипчук

ОСОБА_5