Провадження № 2/127/2947/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.11.2018 м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області у складі головуючого судді Дернової В.В., секретаря Тронт М.О., за участі представника позивача ОСОБА_1, розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_2 Ейвазівни до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до відповідача ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, та просила усунути перешкоди, які чинить їй ОСОБА_3 в користуванні та розпорядженні належною їй на праві приватної власності квартирою № 48 в будинку № 66 по вул. Грушевського у м. Вінниці шляхом визнання його таким, що втратив право користування вказаною квартирою, мотивуючи свої вимоги тим, що вона є власником квартири АДРЕСА_1, однак у даній квартирі зареєстрований відповідач ОСОБА_3 (колишній чоловік), який у ній не проживає, своїх речей не зберігає, комунальні послуги не оплачує, проте у добровільному порядку знятися з реєстрації не бажає, чим створює позивачеві як власнику житла перешкоди у володінні, користуванні та розпорядженні майном (житлом), що і стало підставою для звернення до суду з даним позовом.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав з підстав, викладених в позові, просив їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3 у судове засідання не зявився, однак на адресу суду надав пояснення від 24.10.2018 року, у яких зазначив, що позовні вимоги визнає, погоджується щодо зняття його з реєстрації за адресою: м. Вінниця, вул. Грушевського, 66/48.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню з наступних підстав.

Правовідносини сторін ґрунтуються на вимогах ст. ст. 8, 41 Конституції України, ст. ст. 386, 391, ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні».

Відповідно до ч. 3 ст. 8 Конституції України, її норми є нормами прямої дії; звернення до суду для захисту конституційних прав безпосередньо на підставі норм Конституції України гарантується.

Згідно ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю; право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

У судовому засіданні встановлено, що згідно Договору дарування квартири від 06.11.2009 року, посвідченого приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу ОСОБА_4 за реєстровим №2657, позивачу ОСОБА_2 Ейвазівні на праві власності належить квартира АДРЕСА_1 (а.с. 6-8).

Право власності ОСОБА_2 Ейвазівни на квартиру АДРЕСА_1 зареєстрованого КП «ВМБТІ» 24.11.2009 року за реєстровим №1097/16797, записано в реєстрову книгу № 215 (а.с. 8).

Відповідно до довідки ТОВ «ЖЕО» від 26.05.2018 року №5832, у квартирі АДРЕСА_2 зареєстрований, окрім інших, також відповідач ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 9).

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 15.10.2015 року (справа №127/19233/15-ц) було розірвано шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 (а.с.10).

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_3 на даний час утримується у Державній установі «Вінницька установа виконання покарань №1» , що також підтверджується листом Державної установи «Вінницька установа виконання покарань №1» від 01.10.2018 року №4/11302, звідки надійшла його заява про визнання позову в повному обсязі.

Згідно ч. 1, 3 ст. 206 ЦПК України, відповідач може визнати позов на будь якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві; у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Враховуючи вищезазначене, суд приймає визнання відповідачем позову, оскільки це не суперечить закону та не порушую права, свободи та інтереси інших осіб, та приходить до висновку про задоволення позову у повному обсязі.

Згідно положень ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі, зокрема, судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Керуючись ст.ст. 13, 81, 141, 206, 263-265 ЦПК України, на підставі ст. ст. 8, 41 Конституції України, ст. ст. 386, 391 ЦК України, ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, таким, що втратив право користування житлом за адресою: АДРЕСА_3.

Судові витрати залишити за позивачем.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його складення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження , якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

ОСОБА_2 (АДРЕСА_4; РНОКПП НОМЕР_1).

ОСОБА_3 (АДРЕСА_4).

Повне рішення суду складене 22.11.2018 року.

Суддя: