Постанова

Іменем України

24 жовтня 2018 року

м. Київ

справа № 219/2024/16-ц

провадження № 61-3851св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Ступак О. В. (суддя-доповідач), ПогрібногоС. О., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - ОСОБА_5,

треті особи: Бахмутська міська рада, Головне управління Держгеокадастру у Донецькій області,

розглянув у попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадженнякасаційну скаргу ОСОБА_5 на рішення Апеляційного суду Донецької області від 23 листопада 2017 року у складі колегії суддів: Мальованого Ю. М., Агєєва О. В., Корчистої О. І.,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2016 року ОСОБА_6 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5, треті особи: Бахмутська міська рада, Головне управління Держгеокадастру у Донецькій області, про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою.

Свої вимоги ОСОБА_7 обґрунтовував тим, що він є власником житлового будинку та земельної ділянки, розташованих за адресою: АДРЕСА_2.

Відповідач є власником суміжної земельної ділянки, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1

У 2006 році коли він купував земельну ділянку, межа між вказаними земельними ділянками проходила від стіни будинку № НОМЕР_4 на відстані 0,9 м. Однак осінню 2009 року відповідач безпідставно захопила частину його земельної ділянки та перенесла межу до стіни його будинку. У 2010 році на підставі рішення суду відповідач отримала новий державний акт, за яким оспорювана межа зсунута у сторону його земельної ділянки на 0,85 см. У подальшому це рішення, а також виданий на його підставі державний акт, скасовані, однак фактично межу між земельними ділянками не відновлено. Просив суд відновити стан належної йому на праві власності земельної ділянки, шляхом відновлення межі між земельними ділянками АДРЕСА_1

Під час розгляду справи позов неодноразово уточнювався.

Ухвалою Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 20 травня 2016 року до участі у справі залучено третю особу ? Відділ Держгеокадастру у м. Артемівську Донецької області.

У зв'язку зі смертю позивача, ухвалою Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 21 березня 2017 року залучено, до участі у справі правонаступника ОСОБА_4

ОСОБА_4 подала уточнену позовну заяву з мотивів, викладених у позові ОСОБА_6, в якій просила суд зобов'язати відповідача усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 відновивши межі між земельними ділянками сторін відповідно до кадастрового плану земельної ділянки, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 з кадастровим номером НОМЕР_1, та відповідно до витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 15 лютого 2017 року № НВ-017, шляхом перенесення межі на відстань 0,71 м від житлового будинку позивача у сторону земельної ділянки відповідача на довжину межі 16,3 м від літери В, відповідно до кадастрового плану земельної ділянки з кадастровим номером НОМЕР_1. Крім того, просила зобов'язати відповідача сприяти встановленню межових знаків між земельними ділянками сторін.

Рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 20 липня 2017 року у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції зазначив, що на підставі представлених доказів неможливо встановити чи відповідає інформація щодо розташування будинку, що розташований у межах земельної ділянки позивача, на відстані 0,71 м від межі із земельною ділянкою відповідача, зазначеної у технічній документації, відомостям про державну реєстрацію земельної ділянки. Кадастровий план земельної ділянки, наданий позивачем, не є правовстановлюючим документом, що посвідчує право власності на земельну ділянку з відповідною конфігурацією і розташуванням у її межах об'єктів нерухомого майна, а тому порушення права власності, а також відповідність фактичної межі земельної ділянки межам, зазначеним у правовстановлюючих документах, підлягають доведенню особою, яка звертається за захистом свого права.

Додатковим рішенням від 05 вересня 2017 року відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про зобов'язання сприяти встановленню межових знаків.

Рішенням Апеляційного суду Донецької області від 23 листопада 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 задоволено частково. Скасовано рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 20 липня 2017 року. Позов задоволено частково. Зобов'язано ОСОБА_5, власника земельної ділянки будинку НОМЕР_5, розташованого за адресою: АДРЕСА_4 у м. Бахмуті Донецької області, не чинити перешкод ОСОБА_4 у відновленні огорожі земельної ділянки, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 кадастровий номер НОМЕР_1, та належить на праві приватної власності ОСОБА_4, у сторону земельної ділянки відповідача на відстані 0,71 м від жилого будинку позивача, довжиною 16,3 м від літери В у напрямку літери Б, відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку від 12 грудня 2012 року серії НОМЕР_2 та кадастрового плану земельної ділянки з кадастровим номером НОМЕР_1 від 21 вересня 2012 року. У задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Рішення суду апеляційної інстанції мотивоване тим, що наданий позивачем державний акт на право власності на земельну ділянку, разом із кадастровим планом цієї земельної ділянки, підтверджують, що відстань між стіною будинку позивача та лінією розмежування із земельною ділянкою відповідача складає 0,71 м, що підтверджує обґрунтованість вимог позивача про порушення її права власності на оспорювану земельну ділянку.

У січні 2018 року ОСОБА_5 подала до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Апеляційного суду Донецької області від 23 листопада 2017 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила суд скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційний суд незаконно скасував рішення місцевого суду, який належним чином оцінив всі докази та встановив обставини справи, правильно виходив з того, що позивач не довела невідповідність фактичного землекористування межам, зазначеним у правовстановлюючих документах. Суд апеляційної інстанції під час перегляду справи змінив предмет спору, що є порушенням процесуального законодавства. Крім того, апеляційний суд дійшов помилкового висновку про відсутність у відповідача правовстановлюючого документа, що посвідчує право власності на земельну ділянку.

Ухвалою Верховного Суду від 06 березня 2018 року відкрито касаційне провадження, витребувано цивільну справу та надано строк на подання відзиву.

Відзив на касаційну скаргу не надходив.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим (частина перша статті 263 ЦПК України).

Частиною першою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга ОСОБА_5 не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судами встановлено, що 22 серпня 2006 року ОСОБА_6 придбав у ОСОБА_8 земельну ділянку за договором купівлі-продажу, посвідченим приватним нотаріусом Артемівського міського нотаріального округу Донецької області ОСОБА_9

Зазначена земельна ділянка належала продавцеві на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії НОМЕР_3, виданого Виконавчим комітетом Артемівської міської ради Донецької області від 16 листопада 2000 року. За цим державним актом площа земельної ділянки складає 0,0614 га; межі від літери А до літери Б (міські землі, прохід) ? 13,30 м, від літери Б до літери В (присадибна ділянка АДРЕСА_1 ? 13,0 м, від літери Г до літери А (присадибна ділянка АДРЕСА_3 від літери Б до літери В позначена як пряма лінія.

19 жовтня 2012 року ОСОБА_6 отримав новий державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_2, за яким площа земельної ділянки, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 складає 0,0614 га. За планом меж земельної ділянки межа від літери А до літери Б (землі Артемівської міської ради) складає 12,91 м; від літери Б до літери В (земельна ділянка НОМЕР_5) до точки ? 30,33 м, між точками ? 0,85 м та від точки до літери В ? 16,30 м; від літери В до літери Г (землі Артемівської міської ради): між літерою В та точкою ? 0,71 м, між точками ? 6,42 м та між точкою та літерою Г ? 5,68 м; від літери Г до літери А (земельна ділянка № 63): між літерою Г та точкою ? 16,61 м, між точкою та літерою А ? 30,64 м. Межа від літери Б до літери В позначена як лінія, увігнута під кутом у точці вглиб земельної ділянки НОМЕР_4

Після смерті ОСОБА_6 спадкоємцем земельної ділянки, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 згідно зі свідоцтвом про право на спадщину за заповітом, є ОСОБА_4

Згідно з витягом із Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 15 лютого 2017 року серії НВ-017, земельна ділянка, розташована за адресою: АДРЕСА_2 кадастровий номер НОМЕР_1, належить на праві приватної власності ОСОБА_4 За кадастровим планом земельної ділянки, який є додатком до витягу, межа від літери А до літери Б (землі Бахмутської міської ради) складає 12,91 м; межа від літери Б до літери В (земельна ділянка НОМЕР_5) складається із 30,33 м до точки, 0,85 м між точками та 16,30 м від точки до літери В; межа від літери В до літери Г (землі Артемівської міської ради) складається із 0,71 м між літерою В та точкою, 6,42 м між точками та 5,68 між точкою та літерою Г; межа від літери Г до літери А - земельна ділянка НОМЕР_6

09 січня 2000 року ОСОБА_5 виданий державний акт на право приватної власності на землю серії НОМЕР_7. За планом зовнішніх меж земельної ділянки межа від літери А до літери Б (міські землі) складає 22,3 м; межа від літери Б до літери В (міські землі) складається із 31,70 м до згину, 3,00 м на згині, 9,55 м від згину до літери В; від літери В до літери Г (міські землі, АДРЕСА_1) ? 13,90 м; від літери Г до літери А (присадибна ділянка № НОМЕР_4) ? 42,3 м. Межа від літери Г до літери А позначена як пряма лінія.

Постановою Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 30 квітня 2010 року у справі № 2а-1140/10/0503 за позовом ОСОБА_5 до Артемівської міської ради Донецької області про визнання державного акта недійсним та зобов'язання до вчинення дій позов задоволено. Визнано недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_7 у частині площі і параметрів та дати видачі державного акту; зобов'язано Донецьку регіональну філію Державного підприємства Центр Державного земельного кадастру при «Державний комітет України по земельним ресурсам» видати позивачу новий державний акт на право приватної власності на земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_4, 67 у м. Артемівськ Донецької області, згідно з останнім актом обстеженням від 11 лютого 2010 року № 1.

На виконання цієї постанови у жовтні 2010 року відділом Держкомзему у м. Артемівську Донецької області, ОСОБА_5 виданий державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_8, згідно з яким площа земельної ділянки збільшилась до 0,0990 га.

Однак, ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 17 жовтня 2012 року постанову Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 30 квітня 2010 року скасовано, провадження у справі закрито, оскільки спір підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства. Ухвала набрала законної сили.

У подальшому, у зв'язку зі скасуванням постанови, на підставі якої ОСОБА_5 видано новий державний акт, рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 29 квітня 2013 року скасовано державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_8 від 26 жовтня 2010 року, виданий ОСОБА_5 У цій частині рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 29 квітня 2013 року рішенням Апеляційного суду Донецької області від 30 травня 2013 року залишено без змін. Вказане рішення апеляційного суду сторонами не оскаржувалося.

Крім того, рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 05 березня 2015 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_5 про скасування державного акту на право приватної власності на земельну ділянку від 05 січня 2000 року серії НОМЕР_7, що видавався ОСОБА_5, та державного акту на право приватної власності на земельну ділянку від 19 жовтня 2012 року серії НОМЕР_2, що видавався ОСОБА_6 Це рішення залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 19 травня 2015 року.

Із витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 22 травня 2017 року вбачається, що земельна ділянка, розташована за адресою: АДРЕСА_1, кадастровий номер НОМЕР_9, належить на праві приватної власності ОСОБА_5 Загальна площа земельної ділянки складає 0,0990 га. Згідно з кадастровим планом земельної ділянки, який є додатком до витягу, межа від літери А до літери Б (землі Артемівської міської ради) складає 38,15 м, від літери А до згину вглиб земельної ділянки ? 3,84 м; від згину до літери Б ? 9,96 м; від літери Б до літери В (АДРЕСА_4) ? 14,95 м; від літери В до літери Г межа із земельною ділянкою НОМЕР_4 від літери В до згину вглиб земельної ділянки ? 16,49 м; на згині 0,83 м та 32,23 м від згину до літери Г; від літери Г до літери А (землі Артемівської міської ради) ? 25,78 м. У кадастровому плані земельної ділянки не позначено обрисів об'єктів нерухомого майна, які знаходяться на цій земельній ділянці. Відомості про державну реєстрацію земельної ділянки внесені на підставі технічної документації із землеустрою станом на 23 червня 2010 року.

Відповідно до частини першої статті 321 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Порушення, невизнання або оспорювання права власності особи на земельну ділянку є підставою для звернення особи до суду за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.

Статтею 91 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) встановлено, що власники земельних ділянок зобов'язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів, а також дотримуватися правил добросусідства.

За змістом статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Аналогічні положення містить частина друга статті 152 ЗК України, згідно з якою землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його права на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Відповідно до статті 103 ЗК України власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей. Власники та землекористувачі земельних ділянок зобов'язані не використовувати земельні ділянки способами, які не дозволяють власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок використовувати їх за цільовим призначенням.

Частково скасовуючи рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції, дійшов обґрунтованого висновку про те, що права позивача як власника земельної ділянки, порушуються відповідачем, оскільки остання дійсно захопила без законних на те правових підстав частину земельної ділянки, яка належить позивачу, що підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку від 19 жовтня 2012 року серії НОМЕР_2, який містить план меж земельної ділянки позивача із зазначенням основних розмірів.

Посилання в касаційній скарзі не те, що суд апеляційної інстанції самостійно змінив предмет позову, є безпідставними, оскільки апеляційний суд вирішив спір у межах заявлених позовних вимог.

Доводи касаційної скарги про те, що апеляційний суд дійшов помилкового висновку про відсутність у відповідача правовстановлюючого документа, що посвідчує право власності на земельну ділянку, не беруться до уваги, оскільки вони є неправильним оціночним судженням заявника.

Інші наведені в касаційній скарзі доводи не спростовують висновків суду апеляційної інстанції та не дають підстав вважати, що судом порушено норми матеріального та процесуального права, зводяться до переоцінки доказів, що згідно з положеннями статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку не допускається.

Статтею 212 ЦПК України 2004 року установлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, які ґрунтуються на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Оскаржуване судове рішення містить висновки щодо результатів оцінки зібраних у справі доказів, відповідає вимогам статей 213-215, 315 ЦПК України 2004 року щодо законності й обґрунтованості.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд апеляційної інстанції правильно визначився із характером оспорюваних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку згідно зі статтями 57-60, 212 ЦПК України 2004 року, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Викладене дає підстави для висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду апеляційної інстанцій ? без змін із підстав, передбачених статтею 410 ЦПК України.

Керуючись статтями 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Рішення Апеляційного суду Донецької області від 23 листопада 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:О. В. Ступак

С. О. Погрібний

Г. І. Усик