Провадження №2/200/3512/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 листопада 2018 р. Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючого, судді - Єлісєєвої Т.Ю.

при секретарі - Кузьминій С.Д.

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпрі за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулась до суду з позовом про розірвання шлюбу, у якому додатково просила визначити місце проживання неповнолітнього ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, разом з матір'ю.

До суду позивач надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила задовольнити. В позові посилається на те, що 23.12.1995 року між нею та відповідачем було укладено шлюб. Від шлюбу подружжя має двох дітей: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Вже три роки вона не проживає з відповідачем та не підтримує з ним шлюбних стосунків, діти проживають разом з нею. Сімейне життя з відповідачем не склалось через його неодноразові зради, сварки та бійки. Вважає, що примирення між ними не можливе. Відповідач надав до канцелярії суду заяву про розгляд справи у його відсутність, проти задоволення позову не заперечував, позовні вимоги визнав повністю.

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню.

Відповідно до ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Згідно зі ст.200 ЦПК України ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу.

Як встановлено судом, сторони по справі уклали шлюб 23.12.1995 року, зареєстрований Бабушкінським відділом державної реєстрації актів цивільного стану ДМУЮ, актовий запис №1240, що підтверджується свідоцтвом про шлюб НОМЕР_2.

Від шлюбу сторони мають доньку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 та сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Сторони з серпня 2015 року припинили шлюбні відносини, та в результаті погіршення сімейного життя, спільне господарство не ведуть, проживають окремо, втратили любов та повагу один до одного.

Суд вважає, що подальше спільне життя сторін та збереження шлюбу суперечить їх інтересам, тому що сторони подружні відносини припинили й спільного господарства не ведуть, даний факт має істотне значення. Примирення між сторонами неможливе. Спорів з приводу розподілу спільного майна подружжя немає.

Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України шлюб розривається, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них.

Таким чином, в ході розгляду справи, судом була перевірена наявність відповідних підстав для розірвання шлюбу і суд переконався у дійсному волевиявленні сторін.

Також судом враховується той факт, що один із членів сім`ї (чоловік чи жінка) або обоє мають право звернутися із заявою в суд про розірвання шлюбу (ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України) й це право підлягає судовому захисту.

Відповідно до положень ст. 51 Конституції України, ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на добровільній згоді жінки та чоловіка, та примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Згідно із положеннями ст. 18 ч. 2 п. 3, ст.ст. 51, 56 ч. 3, ст.110 ч. 1 СК України, дружина і чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань, при цьому способом захисту сімейних прав та інтересів, у тому числі, є право на припинення шлюбних відносин шляхом пред'явлення до суду позову про розірвання шлюбу одним із подружжя.

Враховуючи викладене та задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу.

На підставі вище викладеного, суд вважає, що причини, що спонукають позивача наполягати на розірванні шлюбу, є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б їх інтересам та вважає за можливе розірвати шлюб між сторонами.

Так, відповідно до п.14 Постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 N11, у випадку коли при розірванні шлюбу в судовому порядку встановлено, що подружжя не досягло згоди про те, з ким із них будуть проживати неповнолітні діти, про порядок та розмір виплати коштів на утримання дітей, дружини (чоловіка), а також про поділ спільного майна подружжя, або буде встановлено, що такої згоди досягнуто, але вона порушує інтереси дітей чи одного з подружжя, суд вирішує зазначені питання по суті одночасно з вимогою про розірвання шлюбу з дотриманням закону, який регулює ці правовідносини.

За змістом статті 31 ЦК України малолітньою особою є дитина віком до чотирнадцяти років.

Відповідно до статті 160 СК України місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини.

За частинами першою, другою статті 161 цього Кодексу якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Оскільки позивач не виклала обставин спору з відповідачем щодо місця проживання сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, не послалась на відповідні докази, які підтверджують виникнення спору, суд приходить до висновку про передчасність заявленої вимоги.

Так, позивач зазначила, що три роки потому пішла від відповідача з дітьми та стала проживати окремо, обмежила своє спілкування з відповідачем.

Отже, фактично, на даний час спору між сторонами щодо місця проживання дитини не має, у зв'язку з чим в цій частині позовних вимог слід відмовити.

Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір та витрати на правову допомогу, понесені позивачем при поданні позову до суду, слід покласти на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 3,4,11-13,81,209,265,268,280,282 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу - задовольнити.

Шлюб між ОСОБА_1 /РНОКПП НОМЕР_1, АДРЕСА_1/ та ОСОБА_2 /АДРЕСА_2/, зареєстрований 23.12.1995 року Бабушкінським відділом державної реєстрації актів цивільного стану ДМУЮ, актовий запис №1240 - розірвати.

В решті позову - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір в розмірі 704,80 грн., витрати на правову допомогу в розмірі 600 грн., а всього 1304,80 грн.

Рішення може бути оскаржено сторонами шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Апеляційного суду Дніпропетровської області або через Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручене у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Т.Ю. Єлісєєва