24.09.2018 Єдиний унікальний № 371/241/17
Миронівський районний суд Київської області
Провадження № 2/371/21 /18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 вересня 2018 року м. Миронівка

Миронівський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді Поліщука А.С.,

при секретарі Овчаренко В.С.,

за участі:

позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3,

представника відповідача ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, за правилами загального позовного провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сімєю чоловіка та жінки без шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю,

В С Т А Н О В И В:

До Миронівського районного суду Київської області із вищевказаним позовом звернувся позивач та просив суд встановити факт його проживання однією сімєю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_3, з 2004 року по даний час та визнати індивідуальний житловий будинок, який знаходиться за адресою: Київська область, Миронівський район, село Пятихатки, вулиця Тімірязєва, 16, їх спільним майном.

Позовні вимоги обґрунтовував тими обставинами, що з 1992 року по даний час проживає із відповідачем у справі ОСОБА_3 однією сім'єю в індивідуальному житловому будинку за адресою: Київська область, Миронівський район, село Пятихатки, вулиця Тімірязєва, 16.

За час проживання з відповідачкою однією сім'єю вели з нею спільне господарство, за спільні кошти придбали будівельні матеріали та здійснили реконструкцію і поточний ремонт вищевказаного житлового будинку і нежитлових будівель. За спільні кошти купили меблі та предмети домашнього вжитку.

Так як на даний час виникають непорозуміння між ним та відповідачкою з приводу користування вищевказаним житловим будинком, з метою визначення статусу майна, яке було придбане за час спільного проживання, постало питання встановлення факту проживання однією сім'єю в цивільному шлюбі.

Позивач та його представник в судовому засіданні свої позовні вимоги підтримали, з посиланням на обставини, викладені у позовній заяві.

Відповідач та її представник в судовому засіданні позовні вимоги не визнали, свої заперечення мотивували тим, що спірний будинок є власністю відповідача, був придбаний нею у 1987 році.

05 грудня 2017 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року, котрим ЦПК України викладено в новій редакції.

У відповідності до п. п. 9 п. 1 Розділу ХIII Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції справи в судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Таким чином, розгляд цієї справи відбувався за правилами, що передбачені новою редакцією ЦПК України.

Заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи, всебічно та повно зясувавши обставини справи, на яких ґрунтується позовна вимога, обєктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню, зважаючи на наступне.

Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини які мають значення до справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання, або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно ст. 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Із матеріалів справи вбачається, що сторони з 1992 року не перебували та не перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою чи з іншими особами.

В судовому засіданні встановлено, що з 29 вересня 1996 року позивач ОСОБА_1, зареєстрований та проживає з ОСОБА_3, за адресою: Київська область, Миронівський район, село Пятихатки, вулиця Тімірязєва, 16, ведуть спільне господарство, що підтверджується довідкою Центральненською сільською радою Миронівського району Київської області № 02/33-174 від 03 лютого 2017 року (а.с. 12).

Із паспорта позивача та відповідача вбачається, що вони зареєстровані за адресою ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 8, 10).

Згідно ст. 3 Сімейного кодексу України сімю складають особи, які спільно проживають, повязані спільним побутом, мають взаємні права та обовязки.

Із показів свідка ОСОБА_5 (до укладення шлюбу мала прізвище ОСОБА_3) вбачається, що вона є донькою сторін, до укладення свого шлюбу проживала разом з ними однією сімєю у вищевказаному будинку.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_5 під загрозою кримінальної відповідальності за дачу завідомо неправдивих показів, дала покази із яких вбачається, що позивач та відповідач із її дитинства спільно проживають як чоловік та дружини без реєстрації шлюбу, вели спільне господарство, спільно будували спірний будинок. Позивач своєю працею здійснив реконструкцію спірного будинку, брав участь у придбанні меблів і предметів домашнього вжитку.

Свідки ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, в судовому засіданні, під загрозою кримінальної відповідальності за дачу завідомо неправдивих показів дали покази, що позивач та відповідач дійсно з 1992 року проживали однією сімю спочатку в місті Києві а потім в спірному будинку. Вели спільне господарство.

У суду не має підстав ставити під сумнів достовірність і правдивість фактів, повідомлених свідками. Дані про їх заінтересованість в результаті розгляду справи відсутні, їх пояснення об'єктивно підтверджуються і не суперечать іншим зібраним у справі доказам.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу.

Рішенням Конституційного Суду України від 3.06.99 №5-рп/99, встановлено, що до членів сімї належать особи, які постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, а й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних звязках. Обовязковою умовою для визнання їх членами сімї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п.

Таким чином судом встановлено, що сторони по справі із 1992 року не перебувають у зареєстрованому шлюбі, понад 10 років спільно проживають, повязані спільним побутом, ведуть спільне господарство, мають спільну доньку а отже між ними існують взаємні права та обовязки притаманні подружжю, тому позовна вимога про встановлення факту проживання однією сімєю без реєстрації шлюбу підлягає задоволенню.

Що стосується вимоги про визнання індивідуального житлового будинку, який знаходиться за адресою: Київська область, Миронівський район, село Пятихатки, вулиця Тімірязєва, 16, спільним майном сторін, то необхідно зазначити наступне.

21 серпня 1987 року відповідачка ОСОБА_3 купила будинок, який знаходиться за адресою: Київська область, Миронівський район, село Пятихатки, вулиця Тімірязєва, 16, що підтверджується договором купівлі-продажу будинку (а.с.72).

Таким чином із 21 серпня 1987 року зазначений будинок перебував у власності відповідача.

Відповідно до ч. 1 ст. 62 Сімейного кодексу України якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно пункту 23 постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року №11 майно, яке належало одному з подружжя, може бути віднесено до спільної сумісної власності укладеною при реєстрації шлюбу угодою (шлюбним договором) або визнано такою власністю судом з тих підстав, що за час шлюбу його цінність істотно збільшилася внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя чи їх обох.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про комплексну реконструкцію кварталів (мікрорайонів) застарілого житлового фонду» реконструкція жилого будинку це перебудова жилого будинку з метою поліпшення умов проживання, експлуатації, зміни кількості жилих квартир, загальної та жилої площі тощо, пов'язана із зміною геометричних розмірів, функціонального призначення, заміною окремих конструкцій, їх елементів, основних техніко-економічних показників.

Згідно із копією паспорта позивача, його зареєстрованим місцем проживання із 20 вересня 1996 року є Київська область, Миронівський район, село Пятихатки, вулиця Тімірязєва, 16, тобто спірний будинок (а.с. 8)

Із пояснень сторін та показів свідків, даних у судовому засіданні вбачається, що спірний житловий будинок сторонами було побудовано поверх старого житлового будинку придбаного відповідачем у 1987 році. Старий житловий будинок було в подальшому розібрано.

Цей факт також підтверджується технічним паспортом на садибний (індивідуальний) житловий будинок, виготовлений 24 січня 2018 року. В графі характеристики будинку, господарських будівель та споруд зазначено, що спірний житловий будинок було реконструйовано у 2017 році.

Статтею 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі показань свідків, письмових доказів.

Таким чином, зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для задоволення вимог позивача про встановлення факту проживання однією сімєю без реєстрації шлюбу та визнання індивідуального житлового будинку, який знаходиться за адресою: Київська область, Миронівський район, село Пятихатки, вулиця Тімірязєва, 16, спільним майном подружжя.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. 4, 5, 12, 13, 76, 81, 263-265, 315 Цивільного процесуального кодексу України, ст. ст. 12, 13 ЦК України, ст. ст. 3, 62 СК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1.Позов задовольнити.

2.Встановити факт проживання однією сімєю без реєстрації шлюбу ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_2), з ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_3), з 2004 року по даний час.

3.Визнати індивідуальний житловий будинок, який знаходиться за адресою: Київська область, Миронівський район, село Пятихатки, вулиця Тімірязєва, 16, спільним майном подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_3.

4.Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Київської області через Миронівський районний суд Київської області протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цього рішення.

5.Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя А.С. Поліщук