Постанова

Іменем України

24 жовтня 2018 року

м. Київ

справа № 208/4791/15

провадження № 61-7013 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

судді-доповідача-Пророка В. В.,
суддів: Висоцької В. С., Лесько А. О., Сімоненко В. М., Фаловської І. М.,

учасники справи:

позивач-ОСОБА_6,
відповідач-ОСОБА_7,
представник відповідача
-ОСОБА_8,

розглянув у порядку письмового провадження справу, відкриту за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про витребування майна з чужого незаконного володіння, за касаційною скаргою ОСОБА_7 на рішення Заводського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 29 лютого 2016 року, ухвалене суддею Похвалітою С. М., та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 07 червня 2016 року, постановлену колегією суддів у складі: РемезаВ. А., Міхеєвої В. Ю., Свистунової О. В.,

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

1. У червні 2015 року ОСОБА_6 звернулась до Заводського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області з позовом до ОСОБА_7 про витребування майна з чужого незаконного володіння, зокрема просила суд витребувати у ОСОБА_7 та передати їй належний на праві власності автомобіль PEUGEOT PARTNER 2001 року випуску (державний номер НОМЕР_1) (далі - спірний автомобіль).

2. Позовна заява мотивована тим, що спірний автомобіль належить ОСОБА_6 на праві власності. На цей автомобіль оформлене свідоцтво про державну реєстрацію транспортного засобу, він зареєстрований належним чином на ім'я позивача.

3. В 2012 році ОСОБА_6 домовилась з ОСОБА_7 про продаж спірного автомобіля. Відповідач не мав коштів щоб розрахуватися за спірний автомобіль, тому позивач та відповідач домовилися оформити договір купівлі-продажу спірного автомобіля розпискою.

4. 01 грудня 2012 року відповідач сплатив завдаток в сумі 100,00 доларів США, а повний розрахунок обіцяв провести до 10 лютого 2013 року, про що зазначено в розписці. Того ж дня ОСОБА_6 передала відповідачу спірний автомобіль та техпаспорт на нього.

5. На день подання ОСОБА_6 позову відповідач не сплатив кошти за спірний автомобіль в повній сумі та відмовився добровільно повернути спірний автомобіль законному власнику. ОСОБА_6 вважає, що відповідач незаконно користується спірним автомобілем без будь-яких правових підстав, утримує його у себе та відмовляється повертати, чим перешкоджає здійсненню відповідного права власності ОСОБА_6

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

6. Рішенням Заводського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 29 лютого 2016 року позов ОСОБА_6 задоволено: вирішено витребувати у ОСОБА_7 спірний автомобіль та передати його ОСОБА_6 (якій він належить на праві власності), стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_6 судовий збір у сумі 243,60 грн.

7. Судове рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що у судовому засіданні відповідач позовні вимоги визнав частково, зазначив, що спірний автомобіль належить на праві власності позивачу, що також встановив суд. На момент розгляду справи судом спірний автомобіль знаходиться у його користуванні, в зв'язку з тим, що між позивачем та відповідачем була усна домовленість щодо купівлі-продажу зазначеного автомобіля. Відповідач зобов'язаний надати позивачу грошові кошти за придбаний ним спірний автомобіль в сумі 1 000,00 доларів США до 10 лютого 2013 року, але не надав ці кошти позивачу, бо вони у нього відсутні. Проти повернення спірного автомобіля відповідач заперечує.

8. Договір купівлі-продажу спірного автомобіля між сторонами спору не укладений, тому відповідач безпідставно утримує спірний автомобіль, який належить на праві власності позивачу, чим порушує її право приватної власності, передбачене, зокрема статтею 41 Конституції України.

9. Вимоги позивача узгоджуються зі змістом статей 319, 321, 387 319 Цивільного кодексу України від 16 січня 2003 року (в редакції, чинній на момент виникнення відповідних правовідносин, далі - ЦК України) та підлягають задоволенню.

10. Судовий збір стягнуто з відповідача відповідно до статті 88 Цивільного процесуального кодексу України від 18 березня 2004 року №1618-IV (далі позначення цього документу у редакції, чинній на момент здійснення процесуальних дій судом першої інстанції та апеляційним судом, за умови однаковості положень такої редакції, - ЦПК України 2004).

Короткий зміст судового рішення апеляційної інстанції

11. Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 07 червня 2016 рокуапеляційну скаргу ОСОБА_7, якого представляв ОСОБА_8, відхилено, рішення Заводського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 29 лютого 2016 року залишено без змін.

12. Судове рішення суду апеляційної інстанції мотивоване тим, що суд першої інстанції оцінивши обставини справи у відповідності до вимог статті 212 ЦПК України 2004 обґрунтовано прийшов до висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_6, висновки суду не спростовуються доводами апеляційної скарги. Доводи відповідача про те, що позивачем недоведені обставини, якими обґрунтовуються заявлені вимоги, і висновки суду не відповідають обставинам справи, з посиланням на те, що між сторонами спору було укладено в усній формі договір купівлі-продажу спірного автомобіля не свідчить про незаконність судового рішення, оскільки чинним законодавством не передбачено укладення в усній формі договору купівлі-продажу автомобіля, а матеріали справи не містять доказів про укладення між сторонами спору у визначеному законом порядку договору купівлі-продажу спірного автомобіля, переоформлення цього автомобіля на ім'я відповідача.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

13. У червні 2016 року відповідач через свого представника, ОСОБА_8, подав касаційну скаргу до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ (далі - ВССУ), вважаючи, що суди попередніх інстанцій прийняли судові рішення, неправильно застосувавши норми матеріального права та порушивши норми процесуального права.

14. У касаційній скарзі відповідачпросить скасувати рішення Заводського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 29 лютого 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 07 червня 2016 року, ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_6.

Рух справи в суді касаційної інстанції

15. Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» (далі - ЦПК України) касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією ЦПК України, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією ЦПК України.

16. Згідно з частиною першою статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

17. 07 лютого 2018 року справу передано на розгляд Верховного Суду.

18. Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

19. Відповідно до частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

20. Ухвалою судді ВССУ від 06 вересня 2016 року зупинено виконання рішення Заводського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 29 лютого 2016 року до закінчення касаційного перегляду справи.

21. Ухвалою Верховного Суду від 08 жовтня 2018 року справу призначено до судового розгляду колегією у складі п'яти суддів у порядку письмового провадження без повідомлення та виклику учасників справи за наявними у справі матеріалами.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

(1) Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

22. Сторони спору мали усну домовленість про купівлю-продаж спірного автомобіля. Відповідні наміри були затверджені розпискою, згідно якої 01 грудня 2012 року відповідач надав позивачу завдаток у сумі 100,00 доларів США та зобов'язався до 10 лютого 2013 року провести повний розрахунок за спірний автомобіль. В судовому засіданні відповідач надав розписку, написану позивачем, в якій підтверджено ОСОБА_6 факт отримання 01 грудня 2012 року від відповідача грошових коштів у сумі 4 000,00 доларів США за спірний автомобіль.

23. Між позивачем та відповідачем склалися правовідносини, які ґрунтуються на договорі купівлі-продажу спірного автомобіля, з усіх істотних умов якого сторони досягли згоди. Тому не відбулось незаконного , без правової підстави, заволодіння спірним автомобілем.

24. Інші доводи відповідача, в тому числі ті, що вимагають переоцінки обставин справи, суд касаційної інстанції не бере до уваги відповідно до статей 76, 77, 80, які регулюють питання достатності, належності доказів та їх оцінки судом, та 400 ЦПК України. Правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду України від 02 жовтня 2013 року у справі № 6-88цс13, згідно якого майно не може вважатись набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в незаборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками відповідних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов'язків, не може бути прийнятий до уваги в контексті цієї справи, оскільки встановлені судами обставини справи не дають підстав вважати, що після надання сторонами один одній певних розписок, які є односторонніми за своєю природою правочинами, відповідні цивільні права та обов'язки (передбачені договором купівлі-продажу) між сторонами були породжені та виконані належним чином.

(2) Позиція інших учасників справи

25. У вересні 2016 року ОСОБА_6 подала заперечення на касаційну скаргу ОСОБА_7, у якій просить відмовити у її задоволенні та залишенні без змін судових рішень судів попередніх інстанцій, оскільки вони є законними та обґрунтованими.

26. Доводи позивача фактично зводяться до повторення доводів позовної заяви та висновків судів попередніх інстанцій

27. Між позивачем та відповідачем не виникало правовідносин, передбачених договором купівлі-продажу спірного автомобіля. Такий договір у письмовій формі не укладався, що вимагається відповідно до законодавства, зокрема змісту Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 07 вересня 1998 року № 1388 (в редакції, чинній на момент виникнення відповідних правовідносин, далі - Порядок).

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

(1) Оцінка аргументів учасників справи і висновків судів першої та апеляційної інстанцій

28. Згідно з частиною першою статті 25 ЦПК України Верховний Суд переглядає у касаційному порядку судові рішення, ухвалені судами першої та апеляційної інстанцій.

29. Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

30. Частиною першою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Частина друга цієї статті передбачає, що суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

31. Частина третя статті 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

32. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частина друга статті 77 ЦПК України).

33. Стаття 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і в доведенні перед судом їх переконливості (пункт 3 частини першої).

(1.1) Щодо правовідносин сторін на підставі договору купівлі-продажу автомобіля

34. Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним (частини перша, друга та четверта статті 41 Конституції України). Використання власності не може завдавати шкоди, зокрема правам та свободам громадян (згідно з частиною сьомою статті 41 Конституції України).

35. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості (частина друга статті 10 ЦПК України 2004).

36. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України 2004 (частина 3 статті 10 ЦПК України 2004).

37. Статті 57, 58, 60 ЦПК України 2004 визначають що є доказами в рамках судового розгляді справи, які вимоги до них висуваються. Предмет доказування під час судового розгляду визначений статтею 179 ЦПК України 2004.

38. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті (стаття 212 ЦПК України 2004).

39. Під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами (частина друга статті 303 ЦПК України 2004).

40. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори (пункт 1 частини другої статті 11 ЦК України). Цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства (частини перша статті 14 ЦК України).

41. Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (частина перша статті 316 ЦК України). Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (частина перша статті 317 ЦК України). Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону (частина перша та друга статті 319 ЦК України).

42. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (частина перша статті 321 ЦК України). Суб'єктами права приватної власності є фізичні та юридичні особи (частина перша статті 325 ЦК України).

43. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів (частина перша статті 328 ЦК України).

44. Одностороннім правочином є дія однієї сторони, яка може бути представлена однією або кількома особами. Односторонній правочин може створювати обов'язки лише для особи, яка його вчинила. Односторонній правочин може створювати обов'язки для інших осіб лише у випадках, встановлених законом, або за домовленістю з цими особами (частина друга статті 202 ЦК України).

45. Згідно із частиною другою статті 202 ЦК України договір є дво- чи багатостороннім правочином. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін (частина четверта статті 202 ЦК України).

46. За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (частина перша статті 655 ЦК України).

47. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (частина перша статті 638 ЦК України). Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України).

48. Правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов'язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків. (частини перша та друга статті 205 ЦК України).

49. Усно можуть вчинятися правочини, які повністю виконуються сторонами у момент їх вчинення, за винятком правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, а також правочинів, для яких недодержання письмової форми має наслідком їх недійсність (частина перша статті 206 ЦК України).

50. У письмовій формі належить вчиняти правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 ЦК України (згідно з пунктом 3 частини першої статті 208 ЦК України).

51. Якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17,00 гривень, крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень (згідно з пунктом 5 підрозділу 1 розділу XX Податкового кодексу України від 02 грудня 2010 року № 2755-VI в редакції, чинній на момент виникнення відповідних правовідносин). Відповідно, двадцять неоподатковуваний мінімум доходів громадян дорівнюють 340,00 грн, що означає обов'язкову письмову форму для договору купівлі-продажу спірного автомобіля, враховуючи грошову суму, за яку позивач планував продати свій відповідний автомобіль.

52. Володільцем чужого майна є особа, яка фактично тримає його у себе (частина перша статті 397 ЦК України). Право володіння виникає на підставі договору з власником або особою, якій майно було передане власником, а також на інших підставах, встановлених законом (частина перша статті 398 ЦК України).

53. Власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним (частина перша статті 387 ЦК України).

54. Згідно з частиною першою статті 1213 ЦК України, яка застосовується до обставин, передбачених статтею 387 ЦК України, відповідно до пункту 2 частини третьої статті 1212 ЦК України, набувач зобов'язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі.

55. Власники транспортних засобів та особи, що експлуатують такі засоби на законних підставах, або їх представники (далі - власники) зобов'язані зареєструвати (перереєструвати) транспортні засоби протягом десяти діб після придбання (одержання) або митного оформлення, або тимчасового ввезення на територію України, або виникнення обставин, що є підставою для внесення змін до реєстраційних документів (абзац перший пункту 7 Порядку).

56. За бажанням власника транспортного засобу - фізичної особи надати право керування таким засобом іншій фізичній особі чи за бажанням фізичної або юридичної особи, якій власник транспортного засобу передав у встановленому порядку право користування і (або) розпорядження транспортними засобами, підрозділ Державтоінспекції видає за зверненням такого власника тимчасовий реєстраційний талон на строк, зазначений у його заяві, або документах, які підтверджують право користування і (або) розпорядження транспортним засобом (абзац чотири пункту 16 Порядку).

57. Враховуючи зазначене, суди попередніх інстанцій справедливо встановили відсутність факту укладення в належній формі договору купівлі-продажу спірного автомобіля на підставі встановлених ними обставин справи та досліджених доказів.

58. За відсутності укладеного договору купівлі-продажу спірного автомобіля, або іншого договору, який забезпечує право володіння відповідача спірним автомобілем, у відповідача не могло виникнути право володіння спірним автомобілем, передбачене статтею 317 або статтею 398 ЦК України, оскільки не виконано умови пункту 1 частини другої статті 11 ЦК України.

59. Отже, у відповідача не виникло право власності на спірний автомобіль на підставі договору купівлі-продажу, а також право володіння спірним автомобілем на підставі іншого правочину. У відповідності до частини першої статті 545 ЦК України розписка підтверджує одержання кредитором виконання зобов'язання частково або в повному обсязі.

60. Судами попередніх інстанцій встановлено, що спірний автомобіль зареєстрований за позивачем як його власником. Ці висновки судів попередніх інстанцій не оскаржувались відповідачем та були визнані. Видачу тимчасових реєстраційних талонів на ім'я відповідача не було встановлено.

61. Разом з тим, відповідач не позбавлений права вимагати повернення коштів, які за його твердженням він передав позивачу за спірний автомобіль, відповідно до статей 15 та 16 ЦК України.

(2) Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

(2.1) Щодо суті касаційної скарги

62. Суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права (частина перша статті 410 ЦПК України).

63. На підставі здійсненої вище оцінки аргументів учасників справи Верховний Суд дійшов висновку про необхідність залишити без задоволення касаційну скаргу ОСОБА_7, а рішення Заводського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 29 лютого 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 07 червня 2016 року - без змін.

(2.2) Щодо судових витрат

64. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частина перша статті 141 ЦПК України). Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв'язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо) (частина восьма статті 141 ЦПК України).

65. За результатом касаційного розгляду вимоги відповідача не підлягають задоволенню, отже судовий збір за подання касаційної скарги покладається на нього. Підстави для перерозподілу судових витрат відсутні.

66. Інші учасники справи не заявляли до відшкодування судові витрати, понесені у зв'язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Керуючись статтями 141, 400, 409, 410, 416, 419 та підпунктом 4 пункту 1 розділу ХIII «Перехідні положення» ЦПК України,

Постановив:

1. Залишити без задоволення касаційну скаргу ОСОБА_7.

2. Залишити без змін рішення Заводського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 29 лютого 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 07 червня 2016 року.

3. Поновити виконання рішення Заводського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 29 лютого 2016 року.

4. Судовий збір за подання касаційної скарги покласти на ОСОБА_7.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. С. Висоцька

А. О. Лесько

В. В. Пророк

В. М. Сімоненко

І.М. Фаловська