Постанова

Іменем України

24 жовтня 2018 року

м. Київ

справа № 757/35506/16-ц

провадження № 61-25027 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Білоконь О. В. (суддя-доповідач), Синельникова Є. В., Хопти С. Ф., Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство «Златобанк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Златобанк»,

відповідач - ОСОБА_4,

треті особи: товариство з обмеженою відповідальністю «Атлантик», публічне акціонерне товариство «Венчурний закритий недиверсифікований корпоративний інвестиційний центр «Унібудінвест», Національний банк України, Фонд гарантування вкладів фізичних осіб,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Златобанк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Златобанк» на ухвалу Печерського районного суду м. Києва у складі судді Гладун Х. А. від 13 лютого 2017 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва у складі колегії суддів: Прокопчук Н. О., Саліхова В. В., Семенюк Т. А. від 20 квітня 2017 року,

ВСТАНОВИВ :

У липні 2016 року публічне акціонерне товариство «Златобанк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Златобанк» (далі - ПАТ «Златобанк») звернулося до суду із позовом до ОСОБА_4, треті особи: товариство з обмеженою відповідальністю «Атлантик» (далі - ТОВ «Атлантик»), публічне акціонерне товариство «Венчурний закритий недиверсифікований корпоративний інвестиційний центр «Унібудінвест» (далі - ПАТ «Венчурний закритий недиверсифікований корпоративний інвестиційний центр «Унібудінвест»), Національний банк України (далі - НБУ), Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Позов мотивований тим, що 13 лютого 2013 року між ПАТ «Златобанк» та ТОВ «Атлантік» був укладений кредитний договір, за умовами якого позичальник отримав грошові кошти у розмірі 8 млн доларів США зі сплатою 14,00% річних з кінцевим строком повернення 12 лютого 2014 року включно. Цього ж дня, на забезпечення виконання позичальником взятих на себе зобов'язань щодо повернення кредитних коштів, між банком та

ОСОБА_4 був укладений договір іпотеки, предметом якого є належна останньому семикімнатна квартира АДРЕСА_1 та машиномісця НОМЕР_1, НОМЕР_2 на І рівні підземної автостоянки по АДРЕСА_1.

У зв'язку з тим, що ТОВ «Атлантік» свої зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконав, станом на 07 липня 2016 року у нього перед банком виникла заборгованість у сумі 407 499 996 грн 87 коп., в рахунок погашення якої позивач просив суд звернути стягнення на предмет іпотеки.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 02 серпня 2016 року відкрито провадження у вищевказаній справі.

У суді першої інстанції відповідач та ПАТ «Венчурний закритий недиверсифікований корпоративний інвестиційний центр «Унібудінвест» заявили клопотання про зупинення провадження у цій справі до набрання законної сили рішенням у господарській справі № 910/24402/16 у справі за позовом ПАТ «Венчурний закритий недиверсифікований корпоративний інвестиційний центр «Унібудінвест» до ПАТ «Златобанк» про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 13 лютого 2017 року клопотання задоволено. Зупинено провадження у цій справі до набрання законної сили рішенням у справі, що розглядається господарським судом

м. Києві № 910/24402/16 за позовом ПАТ «Венчурний закритий недиверсифікований корпоративний інвестиційний центр «Унібудінвест» до ПАТ «Златобанк» про зобов'язання вчинити дії.

Зупиняючи провадження, суд першої інстанції дійшов висновку про неможливість розгляду цієї справи до вирішення справи № 910/24402/16, оскільки наявність у позивача права вимоги за кредитним та іпотечними договорами від 13 лютого 2013 року обґрунтовується визнанням ним нікчемним договору про відступлення права вимоги за вказаними правочинами, що був укладений 26 грудня 2014 року між ТОВ «Фінансова компанія «Домініон» та ПАТ «Златобанк». Однак правомірність дій позивача щодо визнання нікчемним договору відступлення права вимоги

ТОВ «Фінансова компанія «Домініон» є предметом розгляду справи Господарським судом м. Києва, а тому наявні підстави для застосування положення статті 201 ЦПК України 2004 року.

Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 20 квітня 2017 року апеляційну скаргу ПАТ «Златобанк» залишено без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін.

Відхиляючи апеляційну скаргу, суд апеляційної інстанції погодився з висновком суду першої інстанції щодо неможливості розгляду цієї справи до вирішення справи № 910/24402/16, оскільки її вирішення має значення для з'ясування питання щодо наявності у ПАТ «Златобанк» права на звернення до відповідача з цим позовом.

У касаційній скарзі, поданій у травні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ПАТ «Златобанк» просить скасувати судові рішення із направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції, посилаючись на порушення судами норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що зупиняючи провадження у справі, суди порушують право позивача на розгляд справи протягом розумного строку. Крім того, висновок про неможливість розгляду цієї справи до вирішення справи господарським судом є хибним, оскільки наявність чи відсутність права вимоги у позивача суд повинен встановити в межах цього провадження.

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Справа передана до Верховного Суду.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Касаційна скарга підлягає задоволенню.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 201 ЦПК України 2004 року у разі неможливості розгляду справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного, цивільного, господарського, кримінального чи адміністративного судочинства, суд зобов'язаний зупинити провадження у цій справі.

Визначаючи наявність підстав, передбачених статтею 201 ЦПК України

2004 року, за яких провадження у справі підлягає обов'язковому зупиненню, суд повинен, зокрема, враховувати, що така підстава для зупинення провадження у справі, визначена у пункті 4 частини першої цієї статті, застосовується у тому разі, коли в іншій справі можуть бути вирішені питання, що стосуються підстав, заявлених у справі вимог, чи умов, від яких залежить можливість її розгляду.

Згідно з частиною першою статті 157 ЦПК України 2004 року суд розглядає справи протягом розумного строку, але не більше двох місяців з дня відкриття провадження у справі.

Відповідно до частини першої статті 179 ЦПК України 2004 року предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи (причини пропуску строку позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

У справі, яка розглядається, предметом спору є звернення стягнення на належне відповідачу нерухоме майно, яке було передане в іпотеку при укладенні кредитного договору, права вимоги за яким ПАТ «Златобанк» відступлено іншим юридичним особам. Позовні вимоги ПАТ «Златобанк» обґрунтовуються, зокрема, тим, що договори про відступлення права вимоги визнані ним нікчемними.

Підставою для зупинення провадження у цій справі став факт розгляду господарським судом справи за позовом ПАТ «Венчурний закритий недиверсифікований корпоративний інвестиційний центр «Унібудінвест» до ПАТ «Златобанк» про визнання протиправними дій банку про визнання нікчемним договору про відступлення права вимоги, укладеного між ним та ТОВ «Фінансова компанія «Домініон», яке передало право вимоги

ТОВ «Фактор Консалтс», яке в свою чергу відступило право вимоги за кредитним та іпотечним договорами ПАТ «Венчурний закритий недиверсифікований корпоративний інвестиційний центр «Унібудінвест».

Проте, суди у порушення вимог пункту 4 частини першої статті 201 ЦПК України 2004 року, зазначивши конкретну іншу господарську справу, до вирішення якої зупиняється провадження у справі, не проаналізували предмети та підстави спорів у справах і не вказали обставини, які б давали обґрунтовані підстави для висновку про те, що наявність спору у господарській справі про визнання протиправними дії та зобов'язання вчинити дії виключає можливість на підставі наявних доказів самостійно встановити при розгляді даної справи наявність обставин, якими ПАТ «Златобанк» обґрунтовувало свої вимоги про наявність у нього прав кредитора та іпотекодержателя за кредитним та іпотечними договорами

від 13 лютого 2013 року, та можливість встановлення підстав для звернення стягнення на предмет іпотеки.

При цьому, як свідчать дані з Єдиного державного реєстру судових рішень,

01 серпня 2018 року набрало законної сили рішення господарського суду

м. Києва у справі за позовом ПАТ «Венчурний закритий недиверсифікований корпоративний інвестиційний центр «Унібудінвест» до ПАТ «Златобанк» про визнання протиправними дій банку про визнання нікчемним договору про відступлення права вимоги, до ухвалення якого було зупинено провадження у цій справі.

Крім того, зупинивши провадження у справі, суди порушили право позивача на розумні строки розгляду справи і не врахували, що межі зупинення провадження у справі не повинні призводити до зменшення розумного строку розгляду справи.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Розумність тривалості судового розгляду має визначатися з огляду на обставини справи та наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, а також важливість предмета позову для заявника у справі (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Фрідлендер проти Франції»).

Ураховуючи викладене, суди у порушення частини першої статті 157, пункту 4 частини першої статті 201 ЦПК України 2004 року, формально розглянули клопотання представника відповідача та ПАТ «Венчурний закритий недиверсифікований корпоративний інвестиційний центр «Унібудінвест» про зупинення провадження у справі, оскільки таке зупинення суперечить принципу ефективності судового процесу, направленому на недопущення затягування розгляду справи й перешкоджає подальшому провадженню у справі.

Таким чином, доводи касаційної скарги про порушення судами норм процесуального права є обґрунтованими.

Відповідно до частини третьої статті 406 ЦПК України касаційні скарги на ухвали судів першої чи апеляційної інстанцій розглядаються у порядку, передбаченому для розгляду касаційних скарг на рішення суду першої інстанції, постанови суду апеляційної інстанції.

З урахуванням викладеного, ухвали судів першої та апеляційної інстанцій підлягають скасуванню за частиною третьою статті 406, пунктом 2 частини першої статті 409 та частиною шостою статті 411 ЦПК України із направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись статтями 400, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Златобанк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Златобанк» задовольнити.

Ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 13 лютого 2017 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 20 квітня 2017 року скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник
Судді: О. В. Білоконь Є. В. Синельников С. Ф. Хопта Ю. В. Черняк