Ухвала

20 вересня 2018 року

м. Київ

справа № 607/6132/17

провадження № 61-44266ск18

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Курило В. П. розглянув касаційну скаргу представника публічного акціонерного товариства «Фідобанк» ? ОСОБА_1 на постанову апеляційного суду Тернопільської області від 31 липня 2018 року в справі за позовом публічного акціонерного товариства «Фідобанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

16 травня 2017 року публічне акціонерне товариство «Фідобанк» (далі ?

ПАТ «Фідобанк») звернулося до суду із позовом про стягнення з

ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 заборгованості, яка утворилася у зв'язку з невиконанням умов кредитного договору від 22 травня 2007 року № 014/1676/74/02512, та станом на 23 березня 2017 року становить

25 538,01 доларів США, що в еквіваленті становить 687 480,78 грн

(21 228,65 доларів США - основний борг за кредитом, 4 309,36 доларів США ? заборгованість по нарахованих та несплачених відсотках) та 82 271,08 грн пені за порушення строків повернення кредиту, відсотків на загальну суму 769 751,86 грн та вирішення питання відшкодування судового збору.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 05 березня 2018 року позовні вимоги ПАТ «Фідобанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено частково.

Стягнуто солідарно із ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 на користь ПАТ «Фідобанк» заборгованість за кредитним договором від 22 травня

2007 року № 014/1676/74/02512 в розмірі 25 538,01 доларів США, що в еквіваленті становить 687 480,78 грн та стягнуто 2 000,00 грн пені за прострочення строків сплати кредиту та відсотків.

Стягнуто із ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 на користь

ПАТ «Фідобанк» 11 546,28 грн сплаченого судового збору, тобто

по 3 848,76 грн із кожного.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_2,

ОСОБА_3, ОСОБА_4 оскаржили його в апеляційному порядку.

Постановою апеляційного суду Тернопільської області від 31 липня

2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 задоволено частково.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від

05 березня 2018 року скасовано в частині дострокового стягнення заборгованості за кредитним договором.

Стягнуто солідарно із ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 на користь ПАТ «Фідобанк» заборгованість за кредитним договором від 22 травня

2007 року № 014/1676/74/02512 в розмірі 9 985,50 доларів США, що станом на 23 березня 2017 року еквівалентно 268 808,70 грн.

Змінено судове рішення в частині розподілу судових витрат, зменшено суму судового збору з 11 546,28 грн до 4 062,00 грн, яка підлягає стягненню із ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 на користь ПАТ «Фідобанк», тобто по 1 354,00 грн із кожного, замість 3 848,76 грн.

В решті рішення залишено без змін.

Стягнуто із ПАТ «Фідобанк» на користь ОСОБА_3 11 226,42 грн судового збору за перегляд справи в суді апеляційної інстанції.

12 вересня 2018 року представник ПАТ «Фідобанк» ? ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою, в якій просить скасувати постанову апеляційного суду Тернопільської області від 31 липня 2018 року та залишити в силі рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 05 березня 2018 року, мотивуючи свої вимоги неправильним застосуванням судом норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки вона подана на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Частиною третьою статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.

Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п'ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Частиною дев'ятою статті 19 ЦПК України встановлено, що розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом

на 01 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» установлено що з 01 січня 2018 році прожитковий мінімум на одну працездатну особу становить 1 762,00 грн.

Предметом спору в даній справі є стягнення заборгованості, яка утворилася у зв'язку з невиконанням умов кредитного договору, на загальну суму

769 751,86 грн.

Справа № 607/6132/17 є незначної складності, ціна позову в якій не перевищує п'ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто справа є малозначною в силу своїх властивостей та не належить до виключень із цієї категорії, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України, при цьому Верховний Суд враховує характер правовідносин у яких виник спір, предмет та ціну позову.

Пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України встановлено, не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої

статті 389 ЦПК України за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню, касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять.

При цьому Верховним Судом досліджено та взято до уваги: ціну позову, предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства й не встановлено випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services

v. France» від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» від

19 грудня 1997 року).

Зазначення судом апеляційної інстанції у постанові про можливість її оскарження до суду касаційної інстанції не змінює характер та предмет позову у даній справі, та не спростовує наявність у Верховного Суду повноважень на визнання справи малозначною, оскільки частина шоста статті 19 ЦПК України розміщена у загальних положеннях цього Кодексу, то вона поширюються й на касаційне провадження.

Було б важко погодитись з тим, що Верховний Суд у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволило йому відфільтрувати справи, що надходять до нього, має бути пов'язаним з помилками нижчих судів при визначенні питання щодо надання комусь доступу до нього. В іншому випадку це може серйозно заважати роботі Верховного Суду і зробить неможливим виконання Верховним Судом своєї специфічної ролі. У прецедентній практиці Суду вже було підтверджено, що повноваження вищого суду щодо визначення своєї юрисдикції не можуть бути обмежені таким чином (ZUBAC v. CROATIA, № 40160/12, § 122, ЄСПЛ, від 05 квітня

2018 року).

З урахуванням наведеного, оскільки касаційну скаргу подано на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України випадків не встановлено, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 2 частини шостої статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою представника публічного акціонерного товариства «Фідобанк» ? ОСОБА_1 на постанову апеляційного суду Тернопільської області від 31 липня 2018 року в справі за позовом публічного акціонерного товариства «Фідобанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя В. П. Курило