Постанова

Іменем України

19 вересня 2018 року

м. Київ

справа № 617/793/16-ц

провадження № 61-17342св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: КратаВ. І. (суддя-доповідач), Антоненко Н. О., Журавель В. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - ОСОБА_5,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Великобурлукського районного суду Харківської області від 18 січня 2017 року у складі судді: Нестайка Ю. В. та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 27 березня 2017 року у складі колегії суддів: Швецової Л. А., Бровченка І. О., Малінської С. М.,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5 про встановлення нікчемності заповіту, визнання свідоцтва про право на спадщину недійсним, зобов'язання Вовчанської державної нотаріальної контори та Вовчанського міського бюро технічної інвентаризації вчинити певні дії.

Позовні вимоги мотивовані тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер його батько - ОСОБА_6, який був власником ? частини будинку АДРЕСА_1. ОСОБА_4 є власником ? частини будинку з 21 квітня 1976 року на підставі договору дарування.

ОСОБА_4 проживав з батьком за вказаною адресою до моменту його смерті і вважав, що прийняв спадщину (належну батьку 1/2 частину будинку) на підставі статті 549 ЦК УРСР 1963 року.

Відповідач ОСОБА_5 є дочкою померлого та сестрою позивача. На момент смерті батька проживала у м. Харкові та не реалізувала своє право на прийняття спадщини, оскільки у шестимісячний строк після смерті батька не подала заяву до нотаріальної контори про прийняття спадщини і не вчинила інших дій, які б свідчили про прийняття спадщини. У 2015 році ОСОБА_4 звернувся до Вовчанської державної нотаріальної контори з метою оформити спадщину та отримати відповідне свідоцтво. Позивач стверджував, що ОСОБА_5 подала до Вовчанського МБТІ підроблене свідоцтво про право на спадщину. Також позивач зазаначав, що ОСОБА_6 ніякого заповіту на ім'я відповідача не складав.

У зв'язку із цим ОСОБА_4 просив:

- встановити нікчемність заповіту ОСОБА_6, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 року;

- визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом, реєстровий № 2658, видане Вовчанською державною нотаріальною конторою ОСОБА_5 про належність їй ? частини будинку АДРЕСА_1;

- зобов'язати Вовчанську державну нотаріальну контору Харківської області видати ОСОБА_4 свідоцтво про право на спадщину за законом (як сину померлого) на спадкове майно - ? частину будинку АДРЕСА_1;

- зобов'язати Вовчанське міське бюро технічної інвентаризації Харківської області скасувати реєстрацію права власності на ? частину будинку АДРЕСА_1, за ОСОБА_5

Рішенням Великобурлуцького районного суду Харківської області від 18 січня 2017 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду мотивоване тим, що заповіт, на підставі якого ОСОБА_5 успадкувала ? частину спірного будинку, був складений та оформлений згідно вимог статей 534, 541 ЦК УРСР1963 року, і позивач не надав ніяких доказів, які б свідчили про недійсність заповіту ОСОБА_6 чи недійсність виданого ОСОБА_5 свідоцтва про право на спадщину на спірний будинок.

Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 27 березня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилено, рішення Великобурлуцького районного суду Харківської області від 18 січня 2017 року залишено без змін.

Ухвала суду мотивована тим, що заповіт, посвідчений 10 листопада 1989 року державним нотаріусом Вовчанської державної нотаріальної контори Мороховською І. С., не скасований, не змінений та не визнаний недійсним, при складенні цього заповіту були дотримані всі необхідні умови. Даних про те, що заповіт та свідоцтво про право на спадщину від 23 червня 1993 року, видане Вовчанською державною нотаріальною конторою, реєстровий № 2128 є недійсними позивачем ні до суду першої інстанції, ні апеляційної інстанції не надано.

У травні 2017 року ОСОБА_4 подав касаційну скаргу на рішення Великобурлукського районного суду Харківської області від 18 січня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 27 березня 2017 року, в якій просить оскаржені рішення скасувати і направити справу до Вовчанського районного суду Харківської області.

Касаційна скарга мотивована тим, що: судді Вовчанського районного суду Харківської області самоусунулися від розгляду справи, що призвело до порушення правил виключної підсудності, оскільки справа була передана до Великобурлукського районного суду Харківської області; матеріали справи були надані для ознайомлення після ухвалення рішення судом першої інстанції, що позбавило можливості ознайомитися із копіями матеріалів спадкової справи та заявити клопотання про призначення експертиз; судом не допитано нотаріуса, який складав відповідні документи; суди порушили правила дослідження оригіналів доказів, оскільки відповідач надала до суду підроблені та сфальсифіковані докази.

Крім того суди не роз'яснили позивачу його права та обов'язки, зокрема право заявляти клопотання про проведення експертиз документів. Вважає, що суд першої інстанції порушив таємницю нарадчої кімнати. Вказує, що апеляційний суд не розглянув клопотання про призначення експертиз документів. Заповіт не відповідає вимогам закону, зокрема статті 541 ЦК УРСР 1963 року, оскільки у ньому не вказано час складення. Нотаріус при прийнятті заяви на ці обставини не звернув уваги і прийняв документи, що містять виправлення, а також не співпадають у датах.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15 травня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі.

У липні 2017 року ОСОБА_5 надала пояснення на касаційну скаргу, в яких вказує про відсутність правових підстав для визнання нікчемним заповіту та визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину. Зазначає, що відповідність цих документів вимогам закону встановлена судовими рішенням у справі № 617/510/15-ц між тими самими сторонами.

У статті 388 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), в редакції Закону України № 2147-VІІІ від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», який набрав чинності 15 грудня 2017 року, передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

На підставі підпункту 6 пункту 1 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України справу передано до Касаційного цивільного суду.

Колегія суддів відхиляє аргументи, які викладені у касаційній скарзі, з таких мотивів.

Суди встановили, що ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

Згідно із заповітом, посвідченим 10 листопада 1989 року державним нотаріусом Вовчанської державної нотаріальної контори Мороховською І. С., на випадок своєї смерті ОСОБА_6 все своє майно, що буде належати йому на день смерті, заповів своїй дочці ОСОБА_5

ОСОБА_5 є дочкою ОСОБА_6, що підтверджується свідоцтвом про народження.

На момент відкриття спадщини ОСОБА_6 належала на праві власності ? частина спірного будинку, що підтверджується свідоцтвом про право особистої власності на жилий будинок, договором дарування, довідкою-характеристикою Вовчанського МБТІ.

Суди встановили, що згідно матеріалів спадкової справи № 246/93, зареєстрованої в реєстрі спадкових справ 23 червня 1993 року № 366, ОСОБА_5 23 червня 1993 року подала заяву до Вовчанської нотаріальної контори Харківської області про те, що після смерті свого батька - ОСОБА_6, яка настала ІНФОРМАЦІЯ_1 року, вона прийняла спадщину за заповітом, який батько залишив на її ім'я. До складу спадкового майна входить право на ? частина будинку у АДРЕСА_1, та право на грошовий вклад у відділенні Ощадбанку № 2832, м. Вовчанська на рахунку № НОМЕР_1. Нотаріусом перевірено особу ОСОБА_5, факт прийняття нею спадщини по наявності в спадкоємця ощадної книжки на ім'я спадкодавця.

23 червня 1993 р. державним нотаріусом Вовчанської державної нотаріальної контори Вороною Г. В. було видане на ім'я ОСОБА_5 свідоцтво про право на спадщину за заповітом на ? частину жилого будинку з відповідною частиною надвірних будівель, що знаходиться в АДРЕСА_1

Аналіз змісту статей 548, 549 ЦК УРСР (у редакції, чинній на момент смерті ОСОБА_6) свідчить, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Діями спадкоємця, що свідчать про прийняття ним спадщини є: 1) фактичний вступ в управління або володіння спадковим майном; 2) подача державну нотаріальну контору за місцем відкриття спадщини заяви про прийняття спадщини.

При відмові у задоволенні позову суди зробили висновок про недоведеність позовних вимог, оскільки заповіт, на підставі якого вона відповідач успадкувала частину спірного будинку, був складений та оформлений у відповідності з вимогами статей 534, 541 ЦК УРСР 1963 року. Позивач не надав ніяких доказів, які б свідчили про недійсність заповіту ОСОБА_6 чи недійсність виданого ОСОБА_5 свідоцтва про право на спадщину на спірний будинок.

Колегія суддів погоджується із цими висновками судів з таких підстав.

Європейський суд з прав людини зауважує, що принцип «процесуальної рівності сторін» передбачає, що у випадку спору, який стосується приватних інтересів, кожна зі сторін повинна мати розумну можливість представити свою справу, включаючи докази, в умовах, які не ставлять цю сторону в істотно більш несприятливе становище стосовно протилежної сторони (DOMBO BEHEER B.V. v. THE NETHERLANDS, № 14448/88, § 33, ЄСПЛ, від 27 жовтня 1993 року).

У абзаці 1 частини першої статті 60 ЦПК України (в редакції, чинній на момент ухвалення оскаржених рішень) передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Встановивши, що позивачем не доведено наявність підстав для визнання заповіту нікчемним та недійсності свідоцтва про право на спадщину, суди зробили обґрунтований висновок про відмову у задоволенні позову.

Посилання у касаційній скарзі на те, що судді Вовчанського районного суду Харківської області самоусунулися від розгляду справи, що призвело до порушення правил виключної підсудності, оскільки справа була передана до Великобурлукського районного суду Харківської області, колегія суддів відхиляє.

Аналіз матеріалів справи свідчить, що суддя Вовчанського районного суду Харківської області Уханьова І. С. заявила про самовідвід (а.с. 78), оскільки знаходиться у дружніх стосунках з державним нотаріусом Вороною Г. В. і ухвалою Вовчанського районного суду Харківської області від 02 вересня 2016 року заяву було задоволено (а.с. 80). 08 вересня 2016 року автоматизованою системою розподілу справу розподілено судді Ворона С. В. Ухвалою Вовчанського районного суду Харківської області від 13 вересня 2016 року задоволено заяву про самовідвід Ворони С. В. Оскільки задоволено заяви про самовідвід судді Уханьової І. С., Ворони С. В., у суддів Глоба М. М., Король Т. В. закінчилися повноваження на здійснення правосуддя, і неможливо було утворити новий склад суду, справа передана до найбільш територіально наближеного суду - Великобурлуцького районного суду Харківської області.

Твердження ОСОБА_4 про те, що матеріали справи були надані для ознайомлення після ухвалення рішення судом першої інстанції, що позбавило можливості ознайомитися із копіями матеріалів спадкової справи та заявити клопотання про призначення експертиз, колегія суддів відхиляє.

Тлумачення пункту другого частини шостої статті 130, частин першої, другої статті 131 ЦПК України (у редакції, чинній на момент прийняття оскаржених рішень) свідчить, що сторони зобов'язані подати свої докази суду до або під час попереднього судового засідання у справі, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводиться, - до початку розгляду справи по суті. Докази, подані з порушенням вимог, встановлених частиною першою цієї статті, не приймаються, якщо сторона не доведе, що докази подано несвоєчасно з поважних причин.

Ухвалою Великобурлуцького районного суду Харківської області від 12 жовтня 2016 року призначено попереднє судове засідання на 15 листопада 2016 року о 09 год. 30 хв. Ухвалою Великобурлуцького районного суду Харківської області від 15 листопада 2016 року справу призначено до судового розгляду у відкритому судовому засіданні на 07 грудня 2016 року о 09 год. 30 хв. Клопотання про призначення експертизи ОСОБА_4 заявив у апеляційній скарзі (а.с. 182) без обґрунтування поважності причин, які б унеможливлювали заявити відповідні клопотання під час підготовчого провадження у суді першої інстанції.

Аргумент касаційної скарги про те, що суди порушили правила дослідження оригіналів доказів, оскільки відповідач надала до суду підроблені та сфальсифіковані докази, є необґрунтованим, оскільки будь-яких доказів на підтвердження цих обставин позивач не надав.

Твердження про те, суд першої інстанції порушив таємницю нарадчої кімнати спростовується журналом судового засідання (а.с. 167-168), згідно якого ухвалення рішення відбувалося у нарадчій кімнаті.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржені рішення постановлено без додержання норм матеріального і процесуального права та зводяться до переоцінки доказів у справі, що, відповідно до положень статті 400 ЦПК України, знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду. У зв'язку з наведеним, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржені рішення без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Великобурлукського районного суду Харківської області від 18 січня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 27 березня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. І. Крат

Н. О. Антоненко

В. І. Журавель