Номер провадження 6/643/359/18
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.10.2018 Московський районний суд м.Харкова у складі: головуючого судді Букреєвої І.А. за участю секретаря Саілян Д.В., розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за поданням державного виконавця Московського відділу державної виконавчої служби м.Харкова про примусове проникнення до житла боржника, -

встановив:

Державний виконавець Московського відділу державної виконавчої служби м.Харкова ОСОБА_1 звернувся до суду з поданням про примусове проникнення до житла боржника ОСОБА_2, в якому просив надати дозвіл на примусове проникнення до житла боржника, зокрема квартири АДРЕСА_1 та квартири 94 будинку, 54 по вул.Блюхера у м.Харкові , де мешкає боржник ОСОБА_2 для реального виконання виконавчого листа № 643/10034/16-ц виданого 27.03.2017 року, документ видав: Московський районний суд м. Харкова, про: стягнення з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ПАТ « Правекс банк» заборгованості за кредитним договором № 6326-002/08Р від 27.02.2008 року у розмірі 142 719 грн.14 коп.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що на виконанні перебуває зазначене виконавче провадження. Постанова про відкриття виконавчого провадження від 24.02.2018 року була надіслана боржникові . На вимогу державного виконавця, протягом п'яти робочих днів з дня відкриття виконавчого провадження, в порушення вимог пункту 3 частини 5 статті 19 ЗУ «Про виконавче провадження», боржником декларацію про доходи та майно не надано.

За відомостями Державної фіскальної служби України боржник не отримує ніяких доходів . Державним виконавцем 13.04.2018 року винесено постанову про арешт майна боржника.

Відповідно до відомосте електронних баз НАІС ДАІ-2000 на ім'я боржника не зареєстровані транспортні засоби. Відповідно Відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо субєкта за боржником зареєстрована квартира № 94, за адресою: м. Харків, вулиця Блюхера 54.

Відповідно до акту державного виконавця від 18.04.2018, встановлено, що перевірити майновий стан боржника не виявилось можливості, так як вдома нікого не було, зі слів сусідки більше ніж пів року за вищевказаною адресою ніхто не проживає.

На адресу боржника направлено виклики державного виконавця щодо приходу на прийом до державного виконавця.

На адресу боржника неодноразово були направлені виклики державного виконавця з вимогою зявитись на прийом до державного виконавця.

Враховуючи суму боргу, і той факт, що рішення на даний момент так і не виконано, боржник ухиляється від виконання рішення, виконавець звернувся до суду з поданням про примусове входження до житла боржника.

Сторони до судового засідання не зявилися.

Суд, дослідивши матеріали справи , встановив наступне.

Згідно частини 1 статті 439 ЦПК України, питання про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної особи або особи, у якої знаходиться майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, або дитина, щодо якої є виконавчий документ про її відібрання, при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням житла чи іншого володіння особи або судом, який ухвалив рішення за поданням державного виконавця, приватного виконавця.

Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції на момент постановлення оскаржуваної ухвали) визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно статті 2 вищевказаного Закону, виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: 1) верховенства права; 2) обов'язковості виконання рішень; 3) законності; 4) диспозитивності; 5) справедливості, неупередженості та об'єктивності; 6) гласності та відкритості виконавчого провадження; 7) розумності строків виконавчого провадження; 8) співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями; 9) забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

Недоторканність житла є однією з конституційних гарантій громадян. Як зазначено у ст. 30 Конституції України, не допускається проникнення до житла чи до іншого володіння особи, проведення в них огляду чи обшуку інакше як за вмотивованим рішенням суду.

Статтею 311 ЦК України передбачено право на недоторканність житла.

Частинами 1, 2 статті 311 ЦК України зазначено, що житло фізичної особи є недоторканним. Проникнення до житла чи до іншого володіння фізичної особи, проведення у ньому огляду чи обшуку може відбутися лише за вмотивованим рішенням суду.

Гарантування кожному прав на повагу та недоторканність житла є не тільки конституційно-правовим обов'язком держави, а й дотриманням взятих Україною міжнародно-правових зобов'язань відповідно до положень Загальної декларації прав людини 1948 року, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Міжнародного пакту про громадянські та політичні права 1966 року. Зазначені міжнародні акти згідно з частиною першою статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства України.

Відповідно до статті 12 Загальної декларації прав людини 1948 року, статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, пункту 1 статті 17 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права 1966 року ніхто не може зазнавати безпідставного посягання на недоторканність свого житла.

При здійсненні своїх прав і свобод кожна людина може зазнавати тільки таких обмежень, які встановлені законом виключно з метою забезпечення належного визнання і поваги до прав і свобод інших та забезпечення справедливих вимог моралі, громадського порядку і загального добробуту в демократичному суспільстві (пункт 2 статті 29 Загальної декларації прав людини 1948 року, стаття 18 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Конституційна гарантія недоторканності житла не поширюється на випадки, коли суспільні інтереси вимагають правомірного обмеження прав людини, зокрема для захисту прав і законних інтересів інших членів суспільства.

За змістом наведених вище норм національного та міжнародного законодавства, проникнення у житло, як обмеження конституційного права особи на недоторканність житла, має виступати виключним засобом забезпечення примусового виконання судового рішення та бути виправданим.

Стаття 18 Закону містить перелік обов'язків і прав виконавців, обов'язковість вимог виконавців, зокрема пунктом 4 частиною 3 статті 18 передбачено, що виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право за наявності вмотивованого рішення суду про примусове проникнення до житла чи іншого володіння фізичної особи безперешкодно входити на земельні ділянки, до житлових та інших приміщень боржника - фізичної особи, особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, проводити в них огляд, у разі потреби примусово відкривати їх в установленому порядку із залученням працівників поліції, опечатувати такі приміщення, арештовувати, опечатувати та вилучати належне боржникові майно, яке там перебуває та на яке згідно із законом можливо звернути стягнення. Примусове проникнення на земельні ділянки, до житлових та інших приміщень у зв'язку з примусовим виконанням рішення суду про виселення боржника та вселення стягувача і рішення про усунення перешкод у користуванні приміщенням (житлом) здійснюється виключно на підставі такого рішення суду.

Крім того, Законом передбачено, що рішення суду про проникнення в житло боржника має бути вмотивоване. Це свідчить про те, що суду мають бути надані переконливі докази, які б свідчили про те, що державний виконавець вичерпав всі можливості виконати рішення без примусового проникнення до житла, проте це не дало результатів.

Аналіз положень Закону України «Про виконавче провадження» та процесуальних норм дає підстави для висновку, що законодавець збалансував права як особи, що ініціює питання звернення з поданням до суду про примусове проникнення до житла, так і особи, щодо якої такі заходи застосовано. При цьому питання про примусове проникнення до житла вирішується не інакше як шляхом прийняття вмотивованої ухвали суду з додержанням принципу верховенства права.

Враховуючи встановлені обставини та ту обставину, що державним виконавцем не надано суду належних доказів ухилення боржника від виконання рішення суду та перешкоджанню ним державному виконавцю у здійсненні виконавчих дій, висновки суду першої інстанції про наявність підстав для надання дозволу на примусове проникнення до житла боржника є передчасними та такими, що не ґрунтуються на матеріалах справи.

На підставі вищевказаного, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні подання державного виконавця про примусове проникнення до житла боржника.

Керуючись ст. ст. 260,261,439 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ :

У задоволенні подання Державного виконавця Московського відділу державної виконавчої служби м.Харкова ОСОБА_1 про примусове проникнення до житла боржника ОСОБА_2 - відмовити.

Ухвала суду може бути оскаржена протягом п'ятнадцяти днів з дня її складання в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги до Апеляційного суду Харківської області, враховуючи п. 15.5. Розділу13 Перехідні положення ЦПК України, через Московський районний суд м. Харкова.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя