Справа № 288/917/18
Провадження № 2/288/582/18
31 жовтня 2018 року смт. Попільня
Попільнянський районний суд Житомирської області в складі:
головуючого судді - Рудник М. І.,
за участю секретаря судового засідання - Добрянської В.П.,
позивачів: - ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт.ПопільняЖитомирської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, до ОСОБА_1 (дошлюбне прізвище ОСОБА_1) ОСОБА_1, третя особа: Квітнева сільська рада Попільнянського району Житомирської області про визнання особи такою, що втратила право на житло та усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням шляхом зняття з реєстраційного обліку,
ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 (далі - позивачі) звернулись до суду з позовом до ОСОБА_1 (дошлюбне прізвище ОСОБА_1) ОСОБА_1, третя особа: Квітнева сільська рада Попільнянського району Житомирської області про визнання особи такою, що втратила право на житло та усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням шляхом зняття з реєстраційного обліку, в якому посилаються на те, що їм на праві особистої власності належить відповідно 2/3 ідеальних часток та по 1/3 частці в житловому будинку АДРЕСА_1, що підтверджується свідоцтвом про право власності, свідоцтвом про право на спадщину за законом на нерухоме майно.
Будинок зареєстрований в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на імя позивачів.
Відповідач по справі ОСОБА_1, бувша дружина позивача ОСОБА_2, зареєстрована за вищевказаною адресою 05 липня 2011 року, але з січня 2012 року фактично не проживає у вказаному будинку. Місцезнаходження її не відоме.
На сьогоднішній день дана обставина перешкоджає позивачам, як власникам житлового приміщення, реалізувати свої права в повному обсязі (оформити субсидію).
Відповідач виїхала з постійного місця проживання та не вирішила питання про зняття з реєстраційного обліку за адресою, за якою не проживає.
Позивачі просять визнати ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженку міста Гребінка, Гребінківського району, Полтавської області такою, що втратила право користування житловим будинком АДРЕСА_1 та усунути перешкоду в користуванні належним їм житловим будинком АДРЕСА_1, постільки відповідач ОСОБА_1 втратила право проживання і користування вказаним приміщенням шляхом зняття з реєстраційного обліку.
Позивачі в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просили задовольнити його в повному обсязі, не заперечують проти заочного розгляду справи на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням статті 280 ЦПК України. Судові витрати просять покласти на них.
Відповідач в судове засідання 16.10.2018 року та 31.10.2018 року не зявилась, про дату, час і місце розгляду справи була належним чином повідомлена, відповідно до п. 2 частини 7 статті 128 ЦПК України, а саме: на зареєстровану у встановленому законом порядку адресу її останнього відомого зареєстрованого місця проживання були направлені судові повістки разом із розписками, які повернулись на адресу суду з відміткою «Укрпошти» - «за закінченням терміну зберігання», про причини неявки суд не повідомила, що не перешкоджає розгляду справи по суті на підставі наявних в справі доказів.
Згідно п. 2 ч. 7 ст. 128 ЦПК України судова повістка направляється фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку.
Відповідно до Судових викликів № 288/917/18/8176/18 від 12.09.2018 року та № 288/917/18/9371/18 від 16.10.2018 року розміщених на офіційному веб - порталі судової влади України в мережі Інтернет, відповідач ОСОБА_1 була повідомлена про судові засідання, які відбудуться 16 жовтня 2018 року о 11.00 годині та 31 жовтня 2018 року о 09.30 годині.
Частиною 11 статті 128 ЦПК України визначено, що з опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи.
Згідно ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
Представник третьої особи: Квітневої сільської ради Попільнянського району, Житомирської області, в судове засідання не зявився, надав до суду заяву в якій просив справу розглядати без їх участі, позовні вимоги підтримують в повному обсязі.
Суд, вислухавши позивачів, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Як вбачається з Свідоцтва про право власності посвідченого 18 грудня 2017 року державним нотаріусом Попільнянської державної нотаріальної контори Житомирської області, ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, згідно з свідоцтва про одруження серії НОМЕР_1 від 18.01.1970 року, є пережившою дружиною ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_7, належить Ѕ частка у праві спільної сумісної власності на майно набуте подружжям за час шлюбу. Спільне сумісне майно подружжя, право власності на яке в указаній частці посвідчується цим свідоцтвом, складається з житлового будинку АДРЕСА_1.
Відповідно до Свідоцтв про право на спадщину за законом посвідчених 18 грудня 2017 року державним нотаріусом Попільнянської державної нотаріальної контори Житомирської області, спадкоємцями ОСОБА_7, який помер ІНФОРМАЦІЯ_7 є: син - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_6 та ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, на 1/3 ідеальну частину спадщини кожен. Спадщина, на яку в указаних частках видані дані свідоцтва, складається з Ѕ ідеальної частини житлового будинку АДРЕСА_1. Право власності на 1/6 ідеальну частину кожному житлового будинку підлягає державній реєстрації.
Згідно Витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності сформованих 18 грудня 2017 року державним нотаріусом Попільнянської державної нотаріальної контори Житомирської області, ОСОБА_3, ОСОБА_2 та ОСОБА_1 зареєстрували право власності на вищевказаний житловий будинок у відповідних частках, а саме: ОСОБА_3 та ОСОБА_2 по 1/6 частці, ОСОБА_1 2/3 частки.
Рішенням Попільнянського районного суду Житомирської області від 12 квітня 2016 року шлюб між ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_6 та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 розірвано.

Як вбачається з довідок № 378 від 12 червня 2018 року та № 425 від 09 липня 2018 року Виконавчого комітету Квітневої сільської ради Попільнянського району Житомирської області, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, згідно запису погосподарської книги № 4 Романівської сільської ради Попільнянського району Житомирської області за 2011-2015 роки, прибула в ІНФОРМАЦІЯ_1, 05 липня 2011 року. Не проживає (без зняття з реєстраційного обліку) з січня 2012 року. За вказаною адресою зареєстровані: ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_6 та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Судом встановлено, те що ОСОБА_6 (дошлюбне прізвище ОСОБА_4) ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, не проживає за адресою АДРЕСА_1 з 2012 року, тобто не використовує житло за цільовим призначенням для проживання, а використовує його лише для свого реєстраційного обліку.

Статтею 72 ЖК України визначено, що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Конституцією України (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України).

Відповідно до частини 1 статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно частини 1 статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Частиною 1 статті 383 ЦК України передбачено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.

Пунктом 1, частини 1 статті 346 цього Кодексу встановлено, що право власності припиняється у разі відчуження власником свого майна.

Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном, що передбачено ч. 1 ст. 391 ЦК України.

В розумінні зазначених норм законодавства, позивачі мають право на захист своїх прав власності.

Підстави втрати права користування житлом визначені ст. 405 ЦК України. Відповідно до зазначеної норми Закону, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Статтею 383 ЦК України та статтею 150 ЖК України передбачено право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

Згідно частини 2 статті 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Відповідно до п. 34 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» № 5 від 07 лютого 2014 року, під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім'ї, попередніми членами його сім'ї, а також членами сім'ї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (пункт 3 частини першої статті 346 ЦК України) із зняттям останнього з реєстрації. Усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК України), а саме: від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про виселення; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою.

Відповідно до вимог статті 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сімї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.

Стаття 107 ЖК України зазначає, що наймач жилого приміщення вправі за згодою членів сім'ї в будь-який час розірвати договір найму. У разі вибуття наймача та членів його сім'ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Якщо з жилого приміщення вибуває не вся сім'я, то договір найму жилого приміщення не

розривається, а член сім'ї, який вибув, втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття.

Згідно ст. 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобовязані протягом тридцяти календарних днів після зняття з реєстрації місця проживання та прибуття до нового місця проживання зареєструвати своє місце проживання.

Частина 1 статті 7 вказаного Закону зазначає, що зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Пункт 11 Пленуму Верховного Суду України № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового Кодексу України» від 12.04.1985 року вказує, що суд може визнати особу такою, що втратила право користування жилим приміщенням.

За змістом частини 1 статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Зазначені обставини в їх системному звязку свідчать, що ОСОБА_1 втратила право на користування житловим будинком АДРЕСА_1.

Керуючись статтями 71, 72, 107 ЖК України; статтями 16, 319, 321, 391, 405 ЦК України; статтями 4, 12, 13, 19, 23, 28, 48, 76, 78, 81, 128, 223, 258, 259, 263-265, 280-284, 352, 354, 355 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, до ОСОБА_1 третя особа: Квітнева сільська рада Попільнянського району Житомирської області про визнання особи такою, що втратила право на житло та усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням шляхом зняття з реєстраційного обліку - задовольнити.

Визнати ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженку міста Гребінка, Гребінківського району, Полтавської області такою, що втратила право користування житловим будинком АДРЕСА_1.

Усунути перешкоду в користуванні належним ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, житловим будинком АДРЕСА_1, шляхом зняття з реєстраційного обліку ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженки міста Гребінка, Гребінківського району, Полтавської області.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Апеляційного суду Житомирської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Відповідно до пункту 15.5 Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України в редакції Закону № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року, апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Суддя Попільнянського

районного суду М. І. Рудник