Постанова

Іменем України

16 січня 2018 року

м. Київ

справа № 757/26992/16-ц

провадження № 61-991св17

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Антоненко Н. О., Журавель В. І., Коротуна В. М., Курило В. П.,

учасники справи:

заявник - заступник прокурора Автономної Республіки Крим в інтересах ОСОБА_1 та ОСОБА_2

заінтересовані особи: ОСОБА_1, ОСОБА_2

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу заступника прокурора Автономної Республіки Крим на ухвалу судді Печерського районного суду міста Києва в складі судді Москаленко К.О. від 13 липня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва в складі суддів: Лапчевської О. Ф., Кравець В. А., Слободянюк С. В. від 07 листопада 2016 року,

В С Т А Н О В И В

Підпунктом 4 пункту 1 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У червні 2016 року заступник прокурора Автономної Республіки Крим звернувся до суду із заявою, у якій просив:

підтвердити наявність підстав для представництва прокурором інтересів малолітньої дитини - ОСОБА_3 в суді;

встановити факт народження ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 в місті Сімферополі Автономної Республіки Крим, мітр'ю якої є ОСОБА_1, а батьком - ОСОБА_2

Заява мотивована тим, що у травні 2016 року до прокуратури Автономної Республіки Крим звернулася ОСОБА_1, яка є громадянкою України, та мешкає а Автономній Республіці Крим, стосовно сприяння захисту прав її малолітньої дитини - ОСОБА_3, яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 в Сімферопольському пологовому будинку, щодо реєстрації дитини як громадянки України в судовому порядку.

Посилаючись на наявність підстав для представництва малолітньої прокурором, передбачених статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», статті 45 ЦПК України (чинної на час подання позовної заяви), заступник прокурора Автономної Республіки Крим просив суд заяву задовольнити.

Ухвалою судді Печерського районного суду міста Києва від 13 липня 2016 року вищевказану заяву визнано неподаною та повернуто заявнику.

Суд першої інстанції, повертаючи заяву прокурору, виходив із того, що прокурором не надано належних доказів в обґрунтування наявності підстав для здійснення представництва інтересів батьків дитини. Крім того, прокурор у порушення вимог ст. 119 ЦПК України (чинної на час вирішення та розгляду заяви судами попередніх інстанцій) не сплатив судовий збір в розмірі 0,5 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 07 листопада 2016 року апеляційну скаргу заступника прокурора Автономної Республіки Крим відхилено, ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 13 липня 2016 року залишено без змін.

Погоджуючись з висновками суду першої інстанції про повернення заяви прокурору, суд апеляційної інстанції зазначив, що батьки малолітньої дитини передчасно звернулись до прокурора з відповідною заявою, при цьому не скористались передбаченим ЦПК України правом такого звернення в найбільш наближений до місяця їх проживання суд. Також, ураховуючи, що при зверненні до суду на виконання визначених законом функцій представництва із заявою на захист інтересів громадянина є відповідна прокуратура (юридична особа), суд дійшов висновку, що судовий збір за подання заяви у справах окремого провадження згідно з положень Закону України «Про судовий збір» сплачується за ставкою для юридичних осіб у розмірі 0,5 розміру мінімальної заробітної плати.

02 грудня 2016 року заступник прокурора Автономної Республіки Крим подав касаційну скаргу, у якій, посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм процесуального права, просить скасувати ухвали судів попередніх інстанцій і направити справу до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження у справі.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди попередніх інстанцій дійшли помилкового висновку про недоведеність прокурором передбачених законом підстав для звернення до суду з указаною заявою, оскільки органи опіки та піклування Автономної Республіки Крим, на які законом покладено обов'язок щодо захисту дітей, не передислоковані на іншу територію України та не здійснюють свою діяльність відповідно до законодавства України, а ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не мають можливості виїхати з тимчасово окупованої території України, і батьки дитини, які є її законними представниками в розумінні ст.39 ЦПК України (чинної на час подання такої заяви), звернулася за захистом прав їх малолітньої дитини до прокуратури Автономної Республіки Крим.

Крім того суди дійшли помилкового висновку про необхідність сплати прокурором судового збору в сумі еквівалентній 0,5 розміру мінімальної заробітної плати, оскільки згідно Закону України «Про судовий збір» розмір судового збору за вказаними заявами становить 0,2 розміру мінімальної заробітної плати.

Касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Частинами 3, 4 статті 406 ЦПК України визначено, що касаційні скарги на ухвали судів першої чи апеляційної інстанції розглядаються у порядку, передбаченому для розгляду касаційних скарг на рішення суду першої інстанції, постанови суду апеляційної інстанції. У випадках скасування судом касаційної інстанції ухвал суду першої або апеляційної інстанцій, які перешкоджають провадженню у справі, справа передається на розгляд відповідного суду першої або апеляційної інстанції.

З матеріалів справи вбачається, що посилаючись на наявність підстав для представництва прокурором інтересів батьків та їх малолітньої дитини, передбачених статтею 23 Закону України «Про прокуратуру» та статті 45 ЦПК України, заступник прокурора Автономної Республіки Крим просив встановити факт народження ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 в місті Сімферополі Автономної республіки Крим, матір'ю якої є ОСОБА_1, а батьком - ОСОБА_2

Статтею 3 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» (далі - Закон) визначено, що Автономна Республіка Крим є тимчасово окупованою територією України.

Стаття 1 Закону визначає, що тимчасово окупована територія України є невід'ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України.

Статтею 4 Закону передбачено, що правовий режим тимчасово окупованої території передбачає особливий порядок забезпечення прав і свобод громадян України, які проживають на тимчасово окупованій території.

Частиною першою статті 5 Закону встановлено, що Україна вживає всіх необхідних заходів щодо гарантування прав і свобод людини і громадянина, передбачених Конституціє та Законами України, міжнародними договорами, усім громадянам України, які проживають на тимчасово окупованій території.

Ураховуючи, що будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. У зв'язку із чим, отримати свідоцтво про народження дитини на підставі документів, виданих незаконно утвореними органами, у відділах реєстрації цивільного стану України неможливо, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися за захистом їх прав та прав малолітньої дитини до прокуратури Автономної Республіки Крим. Також останні вказували на те, що можливості виїхати з тимчасово окупованої території України, вони не мають.

З урахуванням викладеного, заступник прокурора Автономної Республіки Крим згідно з наданими йому повноваженнями щодо представництва, які містяться у статтях 121 Конституції України, 23 Закону України «Про прокуратуру», та з урахуванням статті 4 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» щодо особливого порядку забезпечення прав і свобод громадян України, які проживають на тимчасового окупованій території, звернувся до суду із указаною заявою в інтересах батьків малолітньої ОСОБА_3, щодо захисту їх прав, визначених статтею 121 СК України, які ґрунтуються на засвідчені органом державної реєстрації актів цивільного стану походження дитини, на що судами попередніх інстанцій уваги не звернуто.

Посилання судів на те, що прокурор в обґрунтування заяви про встановлення факту народження дитини не надав відповідних доказів спростовуються матеріалами справи.

Так, звертаючись до суду з указаною заявою заступником прокурора подано документи, що підтверджують неможливість самостійного захисту інтересів малолітньої дитини, а саме: звернення ОСОБА_1, в якій вона вказує на причини відсутності можливості виїзду з тимчасово окупованої території та просить сприяти захисту малолітньої ОСОБА_3, копії паспортів громадянина України заявниці та батька дитини, докази наявності між ними сімейних відносин, факту вагітності та народження ОСОБА_1 дитини, відповідь прокуратури Автономної Республіки Крим щодо результатів розгляду її звернення у відповідності до вимог статті 23 Закону України «Про прокуратуру».

Також є неспроможними висновки судів попередніх інстанцій про те, що прокурор за подання вказаної заяви має сплачувати судовий збір в розмірі 0,5 розміру мінімальної заробітної плати.

Вказаний розмір судового збору, відповідно до пункту 1.4 частини 2 статті 4 Закону України «Про судовий збір», передбачений для його сплати юридичною особою за подання заяви у справах окремого провадження.

Оскільки звертаючись до суду з указаною заявою прокурор діяв в інтересах батьків малолітньої дитини (фізичних осіб), то судовий збір має сплачуватись у розмірі 0,2 розміру мінімальної заробітної плати, тобто 275 грн 61 коп, які прокурором було сплачено при поданні вказаної заяви.

Отже, висновок судів попередніх інстанцій про повернення заяви у зв'язку із несплатою судового збору є помилковим.

За викладених обставин ухвали судів першої та апеляційної інстанцій підлягають скасуванню з підстав, передбачених статтями 406, 411 ЦПК України, з передачею справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись статтями 406, 411, 416 ЦПК України, у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В

Касаційну скаргу заступника прокурора Автономної Республіки Крим задовольнити.

Ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 13 липня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 07 листопада 2016 року скасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття.

З моменту прийняття постанови судом касаційної інстанції скасовані ухвали суду першої та апеляційної інстанцій втрачають законну силу.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ.Є. Червинська
Судді:Н.О. Антоненко
В.І. Журавель
В.М. Коротун
В.П. Курило