№ 2 - 8671/11
провадження 4-с/201/68/2018
УХВАЛА

23 жовтня 2018 року Жовтневий районний суд

м. Дніпропетровська

у складі: головуючого

судді Антонюка О.А.

з секретарем Плевако О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро справу за скаргою ОСОБА_1, заінтересовані особи головний державний виконавець відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області ОСОБА_2, Публічне акціонерне товариство Банк Форум і субєкт оціночної діяльності ОСОБА_3 на протиправні дії та бездіяльність державного виконавця, визнання недійсним та скасування звіту про вартість майна, -

ВСТАНОВИВ:

ПАТ Банк Форум звернулося до суду з позовом до відповідача ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором та судових витрат. 10 квітня 2014 року Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська винесено заочне рішення у справі № 2-8671/11 за позовом ПАТ «Банк Форум» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, яким вирішено стягнути з ОСОБА_1 на користь банку заборгованість за кредитним договором № 0201/07/03-2 від 11 липня 2007 року у сумі 4 540 098.06 грн., яка складається з: заборгованості за кредитом у розмірі 2 637 017.77 грн., заборгованості з сплати процентів за користування кредитом у розмірі 918 528.67 грн., заборгованості по пені по простроченим відсоткам - 490 977.73 грн.; заборгованості по пені по простроченому кредиту 16 141.01 грн., штрафу за невиконання зобов'язання по простроченим процентам - 20 177.19 грн., а також судовий збір 1 820 грн.. Вказане рішення набрало законної сили, по справі були видані виконавчі листи: на виконання рішення суду ПАТ «Банк Форум» видано виконавчий лист від 12 серпня 2014 року №2-8671/11. В провадженні головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області ОСОБА_2 знаходиться зведене виконавче провадження № 53411830 з виконання 5 виконавчих листів Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська, в тому числі листа від 12 серпня 2014 року № 2-8671/11, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Банк Форум» заборгованості на загальну суму 6 399 294.66 грн..

ОСОБА_1 16 травня 2018 року звернувся до суду зі скаргою на протиправні дії та рішення державного виконавця у вказаному виконавчому провадженні, визнання незаконним звіту про оцінку майна та інш.. В обґрунтування вимог скарги заявник посилається на те, що під час ознайомлення з матеріалами вказаного виконавчого провадження його моєму представнику стало відомо, що: 07 грудня 2016 року головним державним виконавцем Ванжою О.В. винесено постанову ВП 4453430 про опис й арешт майна боржника: квартири № 46 по проспекту Пушкіна у м. Дніпро, зазначена постанова ОСОБА_1 не направлялась, він постанову не отримував, а в матеріалах виконавчого провадження відсутні докази направлення і вручення поштової кореспонденції; 14 лютого 2017 року головним державним виконавцем Ванжою О.В. було винесено постанову ВП 4453430 про призначення експерта, суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання для участі у виконавчому провадженні ОСОБА_3, який має сертифікат Фонду держмайна України від 03 червня 2014 року № 16515/14, строк дії - до 03 червня 2017 року; 24 лютого 2017 року суб'єктом оціночної діяльності ОСОБА_3 складено Звіт про вартість майна № 2402.02/17. Відповідно до висновку вартість квартири АДРЕСА_1 становить 634 820 грн. без ПДВ; 14 квітня 2017 року Звіт про вартість майна № 2402.02/17 отриманий державним виконавцем Ванжою О.В. (вх. № 3558).

Скаржник вважає, що вказана оцінка квартири № 46 по проспекту Пушкіна у м. Дніпро є такою, що проведена з порушенням норм діючого законодавства, адже за адресою арештованого майна ніхто не з'являвся, квартиру не оглядав, про що зазначено в самому Звіті про вартість майна № 2402.02/17, через що висновки про оцінку є необ'єктивними, значно заниженими, оскільки не враховують оздоблення та обладнання квартири. Постанову від 14 лютого 2017 року про призначення суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання для участі у виконавчому проваджені заявнику не направлялась, для участі у проведенні оцінки суб'єкта оціночної діяльності ОСОБА_3 заявник також не запрошувався. Отже Звіт про вартість майна від 24 лютого 2017 року № 2402.02/17, складений суб'єктом оціночної діяльності ОСОБА_3, на думку заявника, є недійсним та підлягає скасуванню. Звіт про вартість майна № 2402.02/17 в порушення норми ч. 5 статті 57 Закону України «Про виконавче провадження» державним виконавцем навіть не був йому направлений не пізніше наступного робочого дня після його отримання та взагалі ним не отримувався.

15 травня 2018 року під час ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження представникові заявника стало відомо, що на підставі Звіту про вартість майна від 24 лютого 2017 року № 2402.02/17 головним державним виконавцем Ванжою О.В. Заявкою на реалізацію арештованого майна від 18 травня 2017 року № 02147/8597 спірна квартира передана на реалізацію шляхом проведення електронних торгів через офіційний веб-сайт Державного підприємства "СЕТАМ" та, як наслідок, реєстрацію та виставлення на торги лоту № 218083 "Предмет іпотеки. Двокімнатна квартира № 46 загальною площею 44.3 кв. м. по пр. Пушкіна, буд. 1 у м. Дніпро". З огляду на недійсність Звіту про оцінку майна, та порушення головним державним виконавцем Ванжою О.В. приписів Закону України «Про виконавче провадження», згадані дії виконавця щодо передачі майна на реалізацію скаржник вважає незаконними та протиправними.

Крім того, відповідно до п. 2 розділу II Порядку реалізації арештованого майна, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 29 вересня 2016 року № 2831/5, організатор здійснює внесення до Системи інформації про арештоване майно (формування лота) та його реалізацію за заявкою відділу державної виконавчої служби або приватного виконавця. Заявка на реалізацію арештованого майна повинна містити, зокрема, такі дані як: відомості про майно, яке передається на реалізацію, його склад, характеристики, опис, включно з інформацією про явні дефекти, відсутні елементи, обмежену функціональність, вартість майна, що передається на реалізацію, визначена відповідно до статті 57 Закону України "Про виконавче провадження"; фото- та/або відеоматеріали; підпис начальника відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. Пунктом 4 розділу II Порядку реалізації арештованого майна передбачено, що перевірка змісту заявки на відповідність вимогам законодавства Організатором не здійснюється. За відповідність документів, на підставі яких вноситься інформація до Системи, а також за достовірність інформації, зазначеної у заявці, відповідають посадові особи відділу державної виконавчої служби (приватний виконавець). Також, у пп. 2 п. 5 розділу III Порядку реалізації арештованого майна зазначено, що повідомлення про електронні торги (торги за фіксованою ціною) повинно містити інформацію про майно (лот), зокрема, фотографічне зображення майна (відеоматеріали за наявності), порядок ознайомлення з майном (фактична адреса зберігача та адреса зберігання майна, час для ознайомлення, контактні телефони та електронна адреса (за наявності)).

Однак, з роздруківки з офіційного веб-сайту ДП "Сетам" в мережі Інтернет вбачається, що в розміщеному інформаційному повідомленні щодо реалізації "Предмет іпотеки. Двокімнатна квартира № 46 загальною площею 44.3 кв. м. по пр. Пушкіна, буд. 1 у м. Дніпро" лот № 218083, відсутні фотографічні зображення внутрішнього оздоблення квартири та не зазначено час для ознайомлення з майном. Таким чином, оскільки інформаційне повідомлення формується на підставі даних заявки про реалізацію майна, то заявка від 18 травня 2017 року № 02147/8597 на реалізацію арештованого майна не містила відомостей, передбачених п. 2 розділу II Порядку реалізації арештованого майна, а саме фотографічного зображення майна, час для ознайомлення з майном, та з цих підстав дії державного виконавця Ванжа О.В. щодо передачі майна на реалізацію за Заявкою від 18 травня 2017 року № 02147/8597 є незаконними та протиправними; вважає вказані і інші дії державного виконавця неправомірними, протиправним та просив визнати неправомірними дії вказаного державного виконавця, який не виконав вищезазначених вимог Закону України «Про виконавче провадження», крім того, спричинив умови, за яких може бути неможливим відновлення прав заявника та законних інтересів в результаті незаконного відчуження його майна, ставить питання про визнання недійсним та скасування звіту про вартість майна № 2402.02/17 від 24 лютого 2017 року, складений субєктом оціночної діяльності ОСОБА_3, визнання незаконними дії головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби щодо передачі майна на реалізацію за заявкою від 18 травня 2017 року шляхом проведення електронних торгів через офіційний веб-сайт Державного підприємства "Сетам" та, як наслідок, реєстрацію та виставлення на торги лоту № 218083 "Предмет іпотеки. Двокімнатна квартира № 46 загальною площею 44.3 кв. м. по пр. Пушкіна, буд. 1 у м. Дніпро", задовольнивши скаргу в повному обсязі.

Головний державний виконавець відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області ОСОБА_2 в судове засідання не зявився, про день та час розгляду справи повідомлялися належним чином, про причини неявки суду не повідомили. В письмовому зверненні до суду не заперечував проти розгляду скарги за його відсутності. Їх (відділу примусового виконання рішень) заперечення проти скарги свідчать про те, що порушень закону з їх боку не було та винесені ними постанови про відкриття провадження, закриття провадження і інш. є правомірними. На письмові звернення заявника вони відповідали в передбаченому законом порядку і терміни. Все ним зроблено згідно вимог закону. Ніяких інших зобовязань відносно скаржника на себе не брали і не беруть, нічиїх прав не порушували, матеріальної чи моральної шкоди не завдавали. Вимоги скарги не доведені. Суд вважає можливим розгляд справи без вказаних осіб згідно ст. 450 ЦПК України.

Представник ПАТ Банк Форум і субєкт оціночної діяльності ОСОБА_3 також в судове засідання не зявилися, про день та час розгляду справи повідомлялися належним чином, про причини неявки суду не повідомили. Вказаним, на думку суду, фактично не заперечували проти розгляду скарги за їх відсутності. Все ним зроблено згідно вимог закону. Ніяких інших зобовязань відносно скаржника на себе не брали і не беруть, нічиїх прав не порушували, матеріальної чи моральної шкоди не завдавали. Вимоги скарги не доведені. Суд вважає можливим розгляд справи і без вказаних осіб згідно ст. 450 ЦПК України.

Зясувавши думку учасників спору, перевіривши матеріали скарги і справи, оцінивши надані та добуті докази, суд вважає скаргу обгрунтованою та підлягаючою задоволенню.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обовязком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Відповідно з вимогами ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Примусове виконання рішень в Україні покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України. Відповідно до положення про Міністерство юстиції України, Міністерство юстиції України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України. Міністерство юстиції України є головним (провідним) органом у системі центральних органів виконавчої влади щодо забезпечення реалізації державної правової політики. Таким чином, при прийнятті до примусового виконання виконавчих документів, державний виконавець має діяти на підставах, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

В судовому засіданні встановлено, що дійсно рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 10 квітня 2014 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь банку Форум заборгованість за кредитним договором № 0201/07/03-2 від 11 липня 2007 року у сумі 4 540 098.06 грн., яка складається з: заборгованості за кредитом у розмірі 2 637 017.77 грн., заборгованості з сплати процентів за користування кредитом у розмірі 918 528.67 грн., заборгованості по пені по простроченим відсоткам - 490 977.73 грн.; заборгованості по пені по простроченому кредиту 16 141.01 грн., штрафу за невиконання зобов'язання по простроченим процентам - 20 177.19 грн., а також судовий збір 1 820 грн.. Вказане рішення набрало законної сили, по справі були видані виконавчі листи: на виконання рішення суду ПАТ «Банк Форум» видано виконавчий лист від 12 серпня 2014 року №2-8671/11, було відкрито виконавче провадження, яке почало виконуватися.

Відповідно до ст. 82 ЦПК України: 1. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. 2. Відмова від визнання обставин приймається судом, якщо сторона, яка відмовляється, доведе, що вона визнала ці обставини внаслідок помилки, що має істотне значення, обману, насильства, погрози чи тяжкої обставини, або що обставини визнано у результаті зловмисної домовленості її представника з другою стороною. Про прийняття відмови сторони від визнання обставин суд постановляє ухвалу. У разі прийняття судом відмови сторони від визнання обставин вони доводяться в загальному порядку. 3. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування. 4. Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. 5. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. 6. Вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обовязковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. 7. Правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обовязковою для суду. 8. Обставини, встановлені рішенням третейського суду або міжнародного комерційного арбітражу, підлягають доказуванню в загальному порядку при розгляді справи судом.

Відповідно до ч. 2 ст. 82 Закону України «Про виконавче провадження» боржник має право оскаржувати рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби виключно в судовому порядку.

Відповідно до ст. 449 ЦПК України скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася про порушення її прав чи свобод.

Згідно ч. 1 ст. 2 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень в Україні покладається на Державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України.

Відповідно до ст. 25 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк предявлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і предявлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби.

Відповідно до ст. 22 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчі документи, зокрема виконавчі листи з виконання судових рішень, можуть бути предявлені до виконання протягом року, з наступного дня після набрання рішенням законної сили. Зміни до цього закону свідчать про 3-и річний термін.

Судом зясовано, що в провадженні головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області ОСОБА_2 знаходиться зведене виконавче провадження № 53411830 з виконання 5 виконавчих листів Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська, в тому числі листа від 12 серпня 2014 року № 2-8671/11, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Банк Форум» заборгованості на загальну суму 6 399 294.66 гри.

Відповідно до ст. 3 Закону України Про виконавче провадження - 1. Відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: 1) виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Відповідно до ч. 5 ст. 26 Закону України Про виконавче провадження - 5. Виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обовязок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Отже вказаним державним виконавцем правомірно прийнято до провадження виконавчий лист і винесена постанова про відкриття виконавчого провадження. На той час стороною заявника ще не було виконано рішення суду ні в добровільному, ні в примусовому законному порядку. Цією ж нормою передбачено збір інформації, в тому числі, і декларації про доходи та майно боржника.

Відповідно до ст. 63 Закону України Про виконавче провадження вказаний державним виконавцем правомірно проводилися дії про виконанню вказаного рішення, арешт та розшук майна, накладення штрафів, звернення до відповідних органів з питанням порушення кримінальної справи.

07 грудня 2016 року головним державним виконавцем Ванжою О.В. винесено постанову ВП 4453430 про опис й арешт майна боржника: квартири № 46 по проспекту Пушкіна у м. Дніпро, зазначена постанова ОСОБА_1 не направлялась, він постанову не отримував, а в матеріалах виконавчого провадження відсутні докази направлення і вручення поштової кореспонденції; 14 лютого 2017 року головним державним виконавцем Ванжою О.В. було винесено постанову ВП 4453430 про призначення експерта, суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання для участі у виконавчому провадженні ОСОБА_3, який має сертифікат Фонду держмайна України від 03 червня 2014 року № 16515/14, строк дії - до 03 червня 2017 року; 24 лютого 2017 року суб'єктом оціночної діяльності ОСОБА_3 складено Звіт про вартість майна № 2402.02/17. Відповідно до висновку вартість квартири АДРЕСА_1 становить 634 820 грн. без ПДВ; 14 квітня 2017 року Звіт про вартість майна № 2402.02/17 отриманий державним виконавцем Ванжою О.В. (вх. № 3558).

Скаржник вважає, що вказана оцінка квартири № 46 по проспекту Пушкіна у м. Дніпро є такою, що проведена з порушенням норм діючого законодавства, адже за адресою арештованого майна ніхто не з'являвся, квартиру не оглядав, про що зазначено в самому Звіті про вартість майна № 2402.02/17, через що висновки про оцінку є необ'єктивними, значно заниженими, оскільки не враховують оздоблення та обладнання квартири. Постанову від 14 лютого 2017 року про призначення суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання для участі у виконавчому проваджені заявнику не направлялась, для участі у проведенні оцінки суб'єкта оціночної діяльності ОСОБА_3 заявник також не запрошувався. Отже Звіт про вартість майна від 24 лютого 2017 року № 2402.02/17, складений суб'єктом оціночної діяльності ОСОБА_3, на думку заявника, є недійсним та підлягає скасуванню. Звіт про вартість майна № 2402.02/17 в порушення норми ч. 5 статті 57 Закону України «Про виконавче провадження» державним виконавцем навіть не був йому направлений не пізніше наступного робочого дня після його отримання та взагалі ним не отримувався.

На підставі Звіту про вартість майна від 24 лютого 2017 року № 2402.02/17 головним державним виконавцем Ванжою О.В. Заявкою на реалізацію арештованого майна від 18 травня 2017 року № 02147/8597 спірна квартира передана на реалізацію шляхом проведення електронних торгів через офіційний веб-сайт Державного підприємства "СЕТАМ" та, як наслідок, реєстрацію та виставлення на торги лоту № 218083 "Предмет іпотеки. Двокімнатна квартира № 46 загальною площею 44.3 кв. м. по пр. Пушкіна, буд. 1 у м. Дніпро". З огляду на недійсність Звіту про оцінку майна, та порушення головним державним виконавцем Ванжою О.В. приписів Закону України «Про виконавче провадження», згадані дії виконавця щодо передачі майна на реалізацію скаржник вважає незаконними та протиправними.

Відповідно до п. 2 розділу II Порядку реалізації арештованого майна, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 29 вересня 2016 року № 2831/5, організатор здійснює внесення до Системи інформації про арештоване майно (формування лота) та його реалізацію за заявкою відділу державної виконавчої служби або приватного виконавця. Заявка на реалізацію арештованого майна повинна містити, зокрема, такі дані як: відомості про майно, яке передається на реалізацію, його склад, характеристики, опис, включно з інформацією про явні дефекти, відсутні елементи, обмежену функціональність, вартість майна, що передається на реалізацію, визначена відповідно до статті 57 Закону України "Про виконавче провадження"; фото- та/або відеоматеріали; підпис начальника відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. Пунктом 4 розділу II Порядку реалізації арештованого майна передбачено, що перевірка змісту заявки на відповідність вимогам законодавства Організатором не здійснюється. За відповідність документів, на підставі яких вноситься інформація до Системи, а також за достовірність інформації, зазначеної у заявці, відповідають посадові особи відділу державної виконавчої служби (приватний виконавець). Також, у пп. 2 п. 5 розділу III Порядку реалізації арештованого майна зазначено, що повідомлення про електронні торги (торги за фіксованою ціною) повинно містити інформацію про майно (лот), зокрема, фотографічне зображення майна (відеоматеріали за наявності), порядок ознайомлення з майном (фактична адреса зберігача та адреса зберігання майна, час для ознайомлення, контактні телефони та електронна адреса (за наявності)).

Однак, з роздруківки з офіційного веб-сайту ДП "Сетам" в мережі Інтернет вбачається, що в розміщеному інформаційному повідомленні щодо реалізації "Предмет іпотеки. Двокімнатна квартира № 46 загальною площею 44.3 кв. м. по пр. Пушкіна, буд. 1 у м. Дніпро" лот № 218083, відсутні фотографічні зображення внутрішнього оздоблення квартири та не зазначено час для ознайомлення з майном. Таким чином, оскільки інформаційне повідомлення формується на підставі даних заявки про реалізацію майна, то заявка від 18 травня 2017 року № 02147/8597 на реалізацію арештованого майна не містила відомостей, передбачених п. 2 розділу II Порядку реалізації арештованого майна, а саме фотографічного зображення майна, час для ознайомлення з майном, та з цих підстав дії державного виконавця Ванжа О.В. щодо передачі майна на реалізацію за Заявкою від 18 травня 2017 року № 02147/8597 є незаконними та протиправними.

Згідно ч. 1 ст. 20 Закону України «Про виконавче провадження» для з'ясування та роз'яснення питань, що виникають під час здійснення виконавчого провадження і потребують спеціальних знань, виконавець виносить постанову про залучення експерта або спеціаліста (кількох експертів або спеціалістів), а для проведення оцінки майна - суб'єктів оціночної діяльності - суб'єктів господарювання.

Відповідно до ч. 4, 5 статті 57 Закону України «Про виконавче провадження» у разі якщо визначити вартість майна (окремих предметів) складно, виконавець має право залучити суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання для проведення оцінки майна. Виконавець повідомляє про результати визначення вартості чи оцінки майна сторонам не пізніше наступного робочого дня після дня визначення вартості чи отримання звіту про оцінку. У разі якщо сторони не згодні з результатами визначення вартості чи оцінки майна, вони мають право оскаржити їх у судовому порядку в 10 -денний строк з дня отримання відповідного повідомлення. Сторона вважається ознайомленою з результатами визначення вартості чи оцінки арештованого майна, якщо їй надіслано повідомлення про результати визначення вартості чи оцінки майна за адресою, зазначеною у виконавчому документі, або за місцем фактичного проживання чи перебування такої сторони, достовірно встановленим виконавцем.

Відповідно до ст. З Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні" оцінка майна, майнових прав - це процесі визначення їх вартості на дату оцінки за процедурою, встановленою нормативно-правовими актами, зазначеними в статті 9 цього Закону, і є результатом практичної діяльності суб'єкта оціночної діяльності.

Згідно ч. 1 ст. 29 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні" оцінювачі мають право, зокрема, доступу до майна, яке оцінюється, документації та іншої інформації, яка є необхідною або має суттєве значення для оцінки.

Відповідно до ст. 31 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні" оцінювачі та суб'єкти оціночної діяльності зобов'язані, зокрема, дотримуватися під час здійснення оціночної діяльності вимог цього Закону та нормативно- правових актів з оцінки майна; забезпечувати об'єктивність оцінки майна, повідомляти замовника про неможливість проведення об'єктивної оцінки у зв'язку з виникненням обставин, які цьому перешкоджають.

Частиною 1 ст. 9 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні" передбачено, що методичне регулювання оцінки майна здійснюється у відповідних нормативно-правових актах з оцінки майна: положеннях (національних стандартах) оцінки майна, що затверджуються Кабінетом Міністрів України, методиках та інших нормативно-правових актах, які розробляються з урахуванням вимог положень (національних стандартів) і затверджуються Кабінетом Міністрів України або Фондом державного майна України.

Частиною 6 ст. 9 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» унормовано, що положення (національні стандарти) оцінку майна є обов'язковими до виконання суб'єктами оціночної діяльності під час проведення ними оцінки майна всіх форм власності та в будь-яких випадках її проведення.

Під час проведення оцінки майна та майнових прав (далі - майно) суб'єктами оціночної діяльності, а також особами, які відповідно до законодавства здійснюють рецензування звітів про оцінку майна, обов'язком для застосування є Національний стандарт № 1 "Загальні засади оцінки майна і майнових прав", затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 10 вересня 2003 р. N 1440 (п. 1 Національного стандарту № 1 "Загальні засади оцінки майна і майнових прав").

Згідно з приписами п. 50 Національного стандарту № 1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав» проведенню незалежної оцінки майна передує підготовчий етап, на якому, здійснюється, зокрема, ознайомлення з об'єктом оцінки.

Відповідно до п. 51 Національного стандарту № 1 "Загальні засади оцінки майна і майнових прав" незалежна оцінка майна проводиться у такій послідовності: укладення договору на проведення оцінки; ознайомлення з об'єктом оцінки, збирання та оброблення вихідних даних та іншої інформації, необхідної для проведення оцінки; ідентифікація об'єкта оцінки та пов'язаних з ним прав, аналіз можливих обмежень та застережень, які можуть супроводжувати процедуру проведення оцінки та використання її результатів; вибір необхідних методичних підходів, методів та оціночних процедур, що найбільш повно відповідають меті оцінки та обраній базі, визначеним у договорі на проведення оцінки, та їх застосування; узгодження результатів оцінки, отриманих із застосуванням різних методичних підходів; складання звіту про оцінку майна та висновку про вартість об'єкта оцінки на дату оцінки; доопрацювання (актуалізація) звіту та висновку про вартість об'єкта оцінки на нову дату (у разі потреби).

Крім того, ст. 11 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» визначено, що замовники оцінки повинні забезпечити доступ суб'єкта оціночної діяльності до майна, що підлягає оцінці на законних підставах, отримання ним необхідної та достовірної інформації про зазначене майно для проведення оцінки.

Вищевказаним Національним стандартом №1 передбачені недоліки оцінки майна, а саме: необ'єктивна оцінка - оцінка, яка ґрунтується на явно неправдивих вихідних даних, навмисно використаних оцінювачем для надання необ'єктивного висновку про вартість об'єкта оцінки; неякісна (недостовірна) оцінка - оцінка, проведена з порушенням принципів, методичних підходів, методів, оціночних процедур та (або) на основі необгрунтованих припущень, що доводиться шляхом рецензування; непрофесійна оцінка - оцінка, проведена з порушенням кваліфікаційних вимог, що визначаються законодавством про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність, тощо.

Отже, при проведенні оцінки необхідно: незважаючи на вибір експертом методичного підходу оцінки майна (дохідний, порівняльний) підготовці та проведенню незалежної експертизи майна передує, в будь - якому випадку, ознайомлення з об'єктом оцінки шляхом доступу до нього; в рамках виконавчого провадження, замовник оцінки, тобто виключно державний виконавець, повинен забезпечити доступ суб'єкта оціночної діяльності до майна; в разі невиконання всього вищевказаного - експертна оцінка ринкової вартості нерухомого майна є недійсною.

Таких саме висновків дійшов Верховний суд у Постанові від 11 квітня 2018 року у справі № 911/3148/15.

Враховуючи вищевикладене, під час виконання Звіту про вартість майна від 24 лютого 2017 року № 2402.02/17, суб'єктом оціночної діяльності ОСОБА_3 було допущено порушення ст. З, 9 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні", п. 51 Національного стандарту № 1 "Загальні засади оцінки майна і майнових прав", що є підставою для визнання його недійсним та скасування.

З огляду на недійсність Звіту про оцінку майна, порушення головним державним виконавцем Ванжою О.В. приписів ч. 4, 5 статті 57 Закону України «Про виконавче провадження», а також оскільки заявка від 18 травня 2017 року № 02147/8597 на реалізацію арештованого майна не містила відомостей, передбачених п. 2 розділу II Порядку реалізації арештованого майна, а саме фотографічного зображення майна, час для ознайомлення з майном, та з цих підстав дії державного виконавця Ванжа О.В. щодо передачі майна на реалізацію за Заявкою від 18 травня 2017 року № 02147/8597 є незаконними та протиправними.

Пунктом 9 частини 2 статті 129 Конституції України визначено, що однією із основних засад судочинства є обов'язковість рішень суду, а згідно статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов'язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Рішення, ухвали, постанови суду, що набрали законної сили, виконуються у порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження".

Статтею 1 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

В силу статті 19 Закону України "Про виконавче провадження" сторони виконавчого провадження мають право, зокрема, оскаржувати рішення, дії або бездіяльність виконавця у порядку, встановленому цим Законом,

Пунктом 13 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 26 грудня 2003 року "Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження" визначено, що у справах за скаргами на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи інших посадових осіб державної виконавчої служби предметом судового розгляду можуть бути рішення, дії або бездіяльність органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень господарських судів.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 57 Закону України "Про виконавче провадження" визначення вартості майна боржника здійснюється за взаємною згодою сторонами виконавчого провадження. У разі якщо сторони виконавчого провадження, а також заставодержатель у 10-денний строк з дня винесення виконавцем постанови про арешт майна боржника не досягли згоди щодо вартості майна та письмово не повідомили виконавця про визначену ними вартість майна, виконавець самостійно визначає вартість майна боржника.

Відповідно до ч. 1 ст. 20 Закону України "Про виконавче провадження" для з'ясування та роз'яснення питань, що виникають під час здійснення виконавчого провадження і потребують спеціальних знань, виконавець виносить постанову про залучення експерта або спеціаліста (кількох експертів або спеціалістів), а для проведення оцінки майна - суб'єктів оціночної діяльності - суб'єктів господарювання.

Згідно з частинами 1, 2 ст. 61 Закону України "Про виконавче провадження" реалізація арештованого майна (крім майна, вилученого з цивільного обороту, обмежено оборотоздатного майна та майна, зазначеного у частині восьмій статті 56 цього Закону) здійснюється шляхом електронних торгів або за фіксованою ціною. Порядок проведення електронних торгів визначається Міністерством юстиції України.

Наказом Міністерства юстиції України № 2831/5 від 29 вересня 2016 року, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 30 вересня 2016 за N 1301/29431, затверджений Порядок реалізації арештованого майна, який діє станом на теперішній час.

Відповідно до п. 1 Розділу ІІ вказаного порядку реалізація майна здійснюється після визначення його вартості (оцінки) відповідно до статті 57 Закону України "Про виконавче провадження".

Відділом примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ в Дніпропетровській області не дотримано вимог статті 57 Закону України "Про виконавче провадження", а саме не повідомлено боржника у встановлений строк про результати оцінки майна боржника, то дії відділу щодо передачі на реалізацію арештованого майна боржника за заявкою від 18 травня 2017 року для проведення електронних торгів через офіційний веб-сайт Державного підприємства "Сетам" фактично є передчасними, а отже незаконними та такими, що вчинені з порушенням ч. 5 ст. 57 Закону України "Про виконавче провадження" та п. 1 розділу ІІ Порядку реалізації арештованого майна.

Відповідно до п. 2 розділу ІІ Порядку реалізації арештованого майна організатор здійснює внесення до Системи інформації про арештоване майно (формування лота) та його реалізацію за заявкою відділу державної виконавчої служби або приватного виконавця. Заявка на реалізацію арештованого майна повинна містити такі дані: повне найменування відділу державної виконавчої служби або прізвище ім'я, по батькові (за наявності) приватного виконавця, виконавчий округ, номер посвідчення приватного виконавця; номер виконавчого провадження згідно з автоматизованою системою виконавчих проваджень; повні найменування боржника та стягувача, їх адреси, код за ЄДРПОУ - для юридичних осіб; форма реалізації арештованого майна (електронні торги чи торги за фіксованою ціною); вид майна (зазначається відповідно до категорій, які використовуються на Веб-сайті); найменування майна, включаючи назву моделі, модифікації та інші складові найменування, які зазначаються згідно з реєстраційною, технічною та іншою документацією або наявними позначками на самому майні; відомості про майно, яке передається на реалізацію, його склад, характеристики, опис, включно з інформацією про явні дефекти, відсутні елементи, обмежену функціональність (додатково зазначається інформація, визначена пунктами 6 - 10 розділу III цього Порядку); місцезнаходження майна (для нерухомого майна - точна поштова адреса, для рухомого - адреса зберігача); відомості про зберігача майна (найменування, фактична та юридична адреси, телефон, електронна адреса); відомості про чинні обтяження майна, зареєстровані в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна та Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (з урахуванням відомостей Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна та Державного реєстру іпотек); вартість майна, що передається на реалізацію, визначена відповідно до статті 57 Закону України "Про виконавче провадження"; реквізити рахунку відділу державної виконавчої служби чи приватного виконавця для перерахування коштів; адреса офіційної електронної пошти відділу державної виконавчої служби чи приватного виконавця; фото- та/або відеоматеріали; електронний цифровий або власноручний (у випадку, передбаченому пунктом 4 розділу I цього Порядку) підпис начальника відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. В разі якщо заявку на реалізацію арештованого майна подав приватний виконавець, він підписує її самостійно із дотриманням умов, вказаних у цьому пункті.

Пунктом 4 розділу ІІ Порядку реалізації арештованого майна передбачено, що перевірка змісту заявки на відповідність вимогам законодавства Організатором не здійснюється. За відповідність документів, на підставі яких вноситься інформація до Системи, а також за достовірність інформації, зазначеної у заявці, відповідають посадові особи відділу державної виконавчої служби (приватний виконавець). Також, у пп. 2 п. 5 розділу ІІІ Порядку реалізації арештованого майна зазначено, що повідомлення про електронні торги (торги за фіксованою ціною) повинно містити інформацію про майно (лот), зокрема, фотографічне зображення майна (відеоматеріали за наявності) та порядок ознайомлення з майном (фактична адреса зберігача та адреса зберігання майна, час для ознайомлення, контактні телефони та електронна адреса (за наявності)).

Відповідно до ст. 3 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні" оцінка майна, майнових прав (далі - оцінка майна) - це процес визначення їх вартості на дату оцінки за процедурою, встановленою нормативно-правовими актами, зазначеними в статті 9 цього Закону (далі - нормативно-правові акти з оцінки майна), і є результатом практичної діяльності суб'єкта оціночної діяльності.

Згідно ч. 1 ст. 29 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні" оцінювачі мають право, зокрема, доступу до майна, яке оцінюється, документації та іншої інформації, яка є необхідною або має суттєве значення для оцінки.

Відповідно до ст. 31 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні" оцінювачі та суб'єкти оціночної діяльності зобов'язані, зокрема, дотримуватися під час здійснення оціночної діяльності вимог цього Закону та нормативно-правових актів з оцінки майна; забезпечувати об'єктивність оцінки майна, повідомляти замовника про неможливість проведення об'єктивної оцінки у зв'язку з виникненням обставин, які цьому перешкоджають.

Частиною 1 ст. 9 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні" передбачено, що методичне регулювання оцінки майна здійснюється у відповідних нормативно-правових актах з оцінки майна: положеннях (національних стандартах) оцінки майна, що затверджуються Кабінетом Міністрів України, методиках та інших нормативно-правових актах, які розробляються з урахуванням вимог положень (національних стандартів) і затверджуються Кабінетом Міністрів України або Фондом державного майна України.

Під час проведення оцінки майна та майнових прав (далі - майно) суб'єктами оціночної діяльності, а також особами, які відповідно до законодавства здійснюють рецензування звітів про оцінку майна, обов'язком для застосування є Національний стандарт № 1 "Загальні засади оцінки майна і майнових прав", затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 10 вересня 2003 року № 1440 (п. 1 Національного стандарту № 1 "Загальні засади оцінки майна і майнових прав").

Відповідно до п. 51 Національного стандарту № 1 "Загальні засади оцінки майна і майнових прав" незалежна оцінка майна проводиться у такій послідовності: укладення договору на проведення оцінки; ознайомлення з об'єктом оцінки, збирання та оброблення вихідних даних та іншої інформації, необхідної для проведення оцінки; ідентифікація об'єкта оцінки та пов'язаних з ним прав, аналіз можливих обмежень та застережень, які можуть супроводжувати процедуру проведення оцінки та використання її результатів; вибір необхідних методичних підходів, методів та оціночних процедур, що найбільш повно відповідають меті оцінки та обраній базі, визначеним у договорі на проведення оцінки, та їх застосування; узгодження результатів оцінки, отриманих із застосуванням різних методичних підходів; складання звіту про оцінку майна та висновку про вартість об'єкта оцінки на дату оцінки; доопрацювання (актуалізація) звіту та висновку про вартість об'єкта оцінки на нову дату (у разі потреби).

Крім того, відповідно до п. 15, 16 Національного стандарту № 1 "Загальні засади оцінки майна і майнових прав" методи проведення оцінки, що застосовуються під час визначення ринкової вартості об'єкта оцінки у разі використання порівняльного підходу, повинні ґрунтуватися на результатах аналізу цін продажу (пропонування) на подібне майно. Визначення ринкової вартості об'єкта оцінки за допомогою порівняльного підходу ґрунтується на інформації про ціни продажу (пропонування) подібного майна, достовірність якої не викликає сумнівів в оцінювача. У разі відсутності або недостатності зазначеної інформації у звіті про оцінку майна зазначається, якою мірою це вплинуло на достовірність висновку про ринкову вартість об'єкта оцінки.

Відповідно до п. 47 Національного стандарту № 1 "Загальні засади оцінки майна і майнових прав" порівняльний підхід ґрунтується на врахуванні принципів заміщення та попиту і пропонування. Порівняльний підхід передбачає аналіз цін продажу та пропонування подібного майна з відповідним коригуванням відмінностей між об'єктами порівняння та об'єктом оцінки.

Таким чином, оцінювач при застосуванні порівняльного підходу оцінювач мав порівняти ціни інших виробників/продавців на аналогічну техніку, ідентичну за своїми технічними характеристиками до тієї ґрунтообробної та кормозбиральної техніки, яка підлягає оцінці, враховуючи те, що таке порівняння має проводитись на дату проведення оцінки.

Відповідно до п. 3 Національного стандарту № 1 "Загальні засади оцінки майна і майнових прав" ринкова вартість - вартість, за яку можливе відчуження об'єкта оцінки на ринку подібного майна на дату оцінки за угодою, укладеною між покупцем та продавцем, після проведення відповідного маркетингу за умови, що кожна із сторін діяла із знанням справи, розсудливо і без примусу.

Використання оцінювачем для порівняння відомостей не на дату складання звіту порушує вимоги ст. 3 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні" та могло значно вплинути на зазначену у звіті оцінку майна боржника.

Відповідно до статті 1 Закону № 606, виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до частини сьомої Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1404 виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим Законом, завершуються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Після набрання чинності цим Законом виконавчі дії здійснюються відповідно до цього Закону.

Відповідно до пункту 5 Прикінцевих та перехідних положень Закону №1404 виконавчі документи, видані до набрання чинності цим Законом, пред'являються до виконання у строки, встановлені цим Законом.

Згідно з пунктом 7 Прикінцевих та перехідних положень Закону №1404 виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим Законом, завершуються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Після набрання чинності цим Законом виконавчі дії здійснюються відповідно до цього Закону.

Відповідно до статті 447 ЦПК України учасники виконавчого провадження та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Відповідно до ст. 451 ЦПК України, за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги, суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи.

Згідно п. 1, 2, 3 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобовязаний вживати передбачених цим законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом. Державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження, зокрема, має право: проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону; здійснювати перевірку виконання юридичними особами всіх форм власності, фізичними особами, фізичними особами - підприємцями рішень стосовно працюючих у них боржників; накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку; накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають на рахунках і вкладах у банках, інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей; викликати фізичних осіб, посадових осіб з приводу виконавчих документів, що знаходяться у виконавчому провадженні, а в разі неявки боржника без поважних причин виносити постанову про його привід через органи внутрішніх справ; вимагати від матеріально відповідальних і посадових осіб боржників - юридичних осіб або від боржників - фізичних осіб надання пояснень за фактами невиконання рішень або законних вимог державного виконавця чи іншого порушення вимог законодавства про виконавче провадження; у разі ухилення боржника від виконання зобовязань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи за межі України - до виконання зобовязань за рішенням.

Відповідно до ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на і території України.

Скарга подається до суду, який видав виконавчий документ.

З аналізу вищезазначеного суд робить висновок про те, що на виконання вказаних рішень районного суду державний виконавець повинен дотримуватися вимог законодавства про виконавчу службу, виконавче провадження та інш., перевіряти правильність виконавчих документів межах своїх повноважень (описки та інш.), дотримуватися вимог про строки предявлення виконавчих документів до виконання і в цьому сенсі головним державним виконавцем зроблене все, що потрібно робити згідно вказаної Інструкції та Закону, цей державний виконавець допустив неправомірні дії та бездіяльність, а начальник вказаного відділу здійснював відповідний контроль за цим.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв'язок доказів у їх сукупності.

Всебічне дослідження усіх обставин справи та письмових доказів, з урахуванням допустимості доказів та узгодженістю і несуперечністю між собою дають обєктивні підстави вважати, що скарга підлягає задоволенню повністю.

Не може суд прийняти до уваги не погодження заінтересованих осіб зі скаргою, оскільки вони спростовуються вищенаведеним і нічим обєктивно не підтверджуються.

При таких обставинах суд вважає можливим скаргу задовольнити та визнати недійсним та скасувати звіт про вартість майна № 2402.02/17 від 24 лютого 2017 року, складений субєктом оціночної діяльності ОСОБА_3, визнати незаконними дії головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби щодо передачі майна на реалізацію за заявкою від 18 травня 2017 року шляхом проведення електронних торгів через офіційний веб-сайт Державного підприємства "Сетам" та, як наслідок, реєстрацію та виставлення на торги лоту № 218083 "Предмет іпотеки. Двокімнатна квартира № 46 загальною площею 44.3 кв. м. по пр. Пушкіна, буд. 1 у м. Дніпро".

Таким чином суд вважає, що обставини скарги знайшли своє обєктивне підтвердження в ході судового засідання, скарга підлягає задоволенню в повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись ст. 3, 8, 19, 55, 124, 129 Конституції України, ст. 3 Закону України «Про виконавчу службу», ст. 3, 5, 6, 7, 11, 18, 19, 20, 25, 26, 27, 31, 32, 45, 48, 52, 57, 61, 63, 82, 83 Закону України «Про виконавче провадження» ст. 3, 9, 11, 29, 31 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні" ст. 258-261, 352-354, 447-453 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Скаргу задовольнити.

Визнати недійсним та скасувати звіт про вартість майна № 2402.02/17 від 24 лютого 2017 року, складений субєктом оціночної діяльності ОСОБА_3.

Визнати незаконними дії головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби щодо передачі майна на реалізацію за заявкою від 18 травня 2017 року шляхом проведення електронних торгів через офіційний веб-сайт Державного підприємства "Сетам" та, як наслідок, реєстрацію та виставлення на торги лоту № 218083 "Предмет іпотеки. Двокімнатна квартира № 46 загальною площею 44.3 кв. м. по пр. Пушкіна, буд. 1 у м. Дніпро".

Ухвалу може бути оскаржено в Дніпровський апеляційний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом 15 днів з дня проголошення ухвали, а у разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали.

Повний текст ухвали складено 24 жовтня 2018 року.

Суддя -