АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 598/1640/14-цГоловуючий у 1-й інстанції Братасюк В.М.
Провадження № 22-ц/789/748/18 Доповідач - Сташків Б.І.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 вересня 2018 року м. Тернопіль

Апеляційний суд Тернопільської області в складі:

головуючого - Сташківа Б.І.

суддів - Хома М. В., Костів О. З.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу № 598/1640/14-ц за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства УкрСиббанк на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 02 квітня 2018 року, ухваленого суддею Братасюком В.М., у справі за позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором кредиту ,-

ВСТАНОВИВ:

В серпні 2014 року представник ПАТ УкрСиббанк звернулося в суд з позовними вимогами до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором про надання споживчого кредиту та з уточненими позовними вимогами, просив солідарно стягнути з ОСОБА_1, ОСОБА_2 заборгованість за договором про надання споживчого кредиту №0 від 09 липня 2008 року в розмірі 66025,44 доларів США, з яких: 41584,09 долари США заборгованість за кредитом, 21495, 29 доларів США заборгованість по процентам за користування кредитом, 34 992,03 грн. заборгованість по сплаті пені.

В обґрунтуванні позовних вимог позивач посилався на неналежне виконання відповідачами покладених на них умовами договору кредиту та поруки зобов'язань, щодо своєчасної сплати сум кредиту, в зв'язку з чим виникла заборгованість і є правові підстави для звернення до суду про стягнення суми заборгованості по кредиту.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 02 квітня 2018 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 заборгованість за договором про надання споживчого кредиту №0 від 09.07.2008року в розмірі 66025,44 доларів США, з яких: 41584,09 долари США заборгованість за кредитом, 21495, 29 доларів США заборгованість по процентам за користування кредитом, 34 992,03 грн. заборгованість по сплаті пені, а також 3654грн. судового збору.

В задоволенні решти вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ПАТ УкрСиббанк просить рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 02 квітня 2018 року в частині відмови задоволення позову ПАТ УкрСиббанк про солідарне стягнення заборгованості з поручителя ОСОБА_2Б скасувати та ухвалити нове судове рішення в цій частині, яким стягнути на користь ПАТ УкрСиббанк з ОСОБА_1, ОСОБА_2 в солідарному порядку суму боргу по поверненню кредитних коштів, процентів за користування кредитом за договором про надання споживчого кредиту № від 09 липня 2008 року в розмірі 66025. 44 доларів США, з яких: 41584,09 долари США заборгованість за кредитом, 21495, 29 доларів США заборгованість по процентам за користування кредитом, 34 992,03 грн. заборгованість по сплаті пені та стягнути на користь ПАТ УкрСиббанк понесені судові витрати.

Зокрема позивач посилається на порушення судом норма матеріального та процесуального права та неврахуванням усіх обставин справи. Представник ПАТ УкрСиббанк зазначає, що судом першої інстанції не правильно визначено початок перебігу строку позовної давності, внаслідок чого невірно застосовано ч.4 ст.559 ЦК України, оскільки банком не було пропущено шестимісячного строку на пред'явлення вимог до поручителя. Вважає, що судом при вирішенні позовних вимог до поручителя в межах даної справи зроблені невірні висновки про припинення поруки з дати прострочення зобов'язання.

У судове засідання сторони не з'явилися, однак представник позивача ПАТ УкрСиббанк повідомлений про час та місце розгляду справи, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення.

Відповідачів ОСОБА_1, ОСОБА_2 повідомлено про розгляд справи належним чином, шляхом оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України.

Відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ПАТ УкрСиббанк підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до частини першої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Згідно норм ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ПАТ УкрСиббанк до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором кредиту, суд першої інстанції виходив з того, що ПАТ "УкрСиббанк" звернулося з позовом до суду після закінчення пресічного терміну пред'явлення вимог до поручителя ОСОБА_2, так як пройшло більше шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов'язанням, а тому порука вважається припиненою.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду, оскільки він не відповідає вимогах закону та обставинам справи.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи 09 липня 2008 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком УкрСиббанк, правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство УкрСиббанк та ОСОБА_1 укладено Договір про надання споживчого кредиту №0 (далі Кредитний договір) .

Відповідно до умов Кредитного договору, Банк надав Позичальнику кредит (грошові кошти) в іноземній валюті в розмірі 42 000 доларів США, що на момент укладення договору за курсом НБУ дорівнювало еквіваленту 203 284,20 гривень.

Згідно п.1.3.1. Договору Позичальник прийняв зобов'язання сплачувати проценти за користування кредитом у розмірі 13,50% річних.

Відповідно до п. 1.2.2. Договору Позичальник зобов'язався повернути ОСОБА_3 кредит у повному обсязі в термін, не пізніше 06 липня 2029року.

Позичальник зобов'язався повертати суму кредиту та сплачувати проценти шляхом сплати ануїтентних платежів у розмірів 505 доларів США в день сплати ануїтентних платежів.

Відповідно до п.8.1. Кредитного договору, за порушення термінів повернення кредиту, та/або процентів за кредит, та/або комісій, Банк має право вимагати від Позичальника додатково сплатити Позивачу пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від гривневого еквіваленту суми простроченого платежу, сума якого (еквіваленту) розраховується за офіційним обмінним курсом НБУ гривні до валюти заборгованості станом на дату нарахування такої пені.

В якості забезпечення виконання зобов'язань Позичальника за Договором про надання споживчого кредиту №0 між AT «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 був укладений Договір поруки №1 від 09 липня 2008 року.

Відповідно до п.1.2 Договору поруки - Поручителю добре відомі усі умови вищезазначеного Основного договору, зокрема: сума основного договору - 42000 доларів США, термін виконання основного зобов'язання 06 липня 2029року, інші умови основного договору.

Згідно з пунктом 1.3 договору поруки Поручитель відповідає за повернення заборгованості за кредитним договором в тому ж обсязі, що і Позичальник - за всіма зобов'язаннями останнього за Кредитним договором, включаючи повернення основної суми боргу (в т.ч. суми кредиту, регресу), сплату процентів, комісій, відшкодування можливих збитків, сплату пені та інших штрафних санкцій, передбачених умовами Кредитного договору.

Пунктом 1.4 договору поруки передбачено, що відповідальність Поручителя та Позичальника є солідарною.

Відповідно до пунктів 2.2, 2.3. вказаного договору поруки Позивач (Кредитор за договором поруки) має право пред'явити свої вимоги безпосередньо до ОСОБА_2 (Поручителя за договором поруки) у випадку невиконання ОСОБА_1 своїх зобов'язань по Кредитному договору, які ОСОБА_2 повинен виконати шляхом перерахування відповідної суми заборгованості на рахунок Позивача.

Згідно п. 3.1. Договір поруки набирає чинності з моменту його підписання обома Сторонами та діє до повного припинення всіх зобов'язань Боржника за Основним договором.

Кредитором повністю виконано зобов'язання перед відповідачем ОСОБА_1, який одержав кредит у розмірі 42000 доларів США, однак останній не виконує взяті на себе зобов'язання по поверненню кредиту та сплаті відсотків за користування ним.

Станом на 02 червня 2014 року загальна заборгованість ОСОБА_1 за Кредитним договором становить 66 025,44 доларів США, з яких: 41584,09 долари США заборгованість за кредитом ; 21495, 29 доларів США заборгованість по процентам за користування кредитом, 34 992,03 грн. заборгованість по сплаті пені.

Як вбачається із долученої до матеріалів справи довідки-розрахунку заборгованості ОСОБА_1 за договором про надання споживчого кредиту №0 від 09 липня 2008 року, останній платіж по тілу кредиту був здійснений 31 липня 2009 року, а по сплаті відсотків 26 грудня 2013року.

У зв'язку з невиконанням ОСОБА_1 умов Кредитного договору, 23 червня 2014 року Позивач відправив відповідачам, листи-вимоги, згідно з якими їм було запропоновано виконати свої зобов'язання: сплатити прострочену заборгованість за кредитним договором № НОМЕР_1 від 09 липня 2008 року.

Однак, протягом строку, встановленого Кредитним договором, прострочення заборгованість, відповідачами погашена не була.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Статтею 546 ЦК України встановлено, що виконання зобов'язання може забезпечуватися, зокрема, порукою.

За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку.

Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (стаття 526 цього Кодексу).

Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником (частина перша статті 553 ЦК України).

У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що й боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частини перша, друга статті 554 ЦК України).

Припинення поруки пов'язане, зокрема, із закінченням строку її чинності.

За змістом частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

У разі пред'явлення банком вимог до поручителя більше ніж через шість місяців після настання строку виконання відповідної частини основного зобов'язання в силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобов'язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку.

Такий висновок суду відповідає правовій позиції, висловленій Верховним Судом України у постановах від 17 вересня 2014 року у справі № 6-53цс14, від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2662цс15, від 29 березня 2017 року у справі № 6-3087цс16, а також Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 13 червня 2018 року у справі № 14-145цс18.

Отже, у разі неналежного виконання боржником зобов'язань за кредитним договором передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України строк пред'явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначено періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

Частиною четвертою статті 559 ЦК України передбачені три випадки визначення строку дії поруки: протягом строку, встановленого договором поруки; протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання, якщо кредитор не пред'явить вимоги до поручителя; протягом одного року від дня укладення договору поруки (якщо строк основного зобов'язання не встановлено або встановлено моментом пред'явлення вимоги), якщо кредитор не пред'явить позов до поручителя.

Аналіз зазначеної норми права дає підстави для висновку про те, що строк дії поруки (будь-який із зазначених у частині четвертій статті 559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб'єктивного права кредитора й суб'єктивного обов'язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються. Це означає, що зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права (шляхом пред'явлення позову), кредитор вчиняти не вправі.

З огляду на преклюзивний характер строку поруки й обумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію цього виду забезпечення виконання зобов'язань застосоване в другому реченні частини четвертої статті 559 ЦК України словосполучення "пред'явлення вимоги" до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання як умови чинності поруки необхідно розуміти як пред'явлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Зазначене положення при цьому не виключає можливість пред'явлення кредитором до поручителя іншої письмової вимоги про погашення заборгованості за боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання.

Керуючись положеннями частини четвертої статті 559 ЦК України, необхідно зробити висновок про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов'язання за договором повинно бути пред'явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов'язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами) або з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобов'язання (у разі якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем).

Таким чином, закінчення строку, встановленого договором поруки, так само, як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов'язання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя.

За змістом частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Отже, порука - це строкове зобов'язання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє суб'єктивне право кредитора.

Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України).

Разом із тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов'язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (статті 251, 252 ЦК України).

Договором поруки, укладеним між АКІБ "УкрСиббанк" та ОСОБА_2, не визначено строку, після закінчення якого порука припиняється, умовами цього договору встановлено, що він діє до повного припинення всіх зобов'язань боржника за кредитним договором. Таким чином, умови договору поруки про його дію до повного припинення зобов'язань боржника не свідчать про те, що цим договором установлено строк припинення поруки у розумінні статті 251 ЦК України, тому в цьому випадку підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 ЦК України.

Судом установлено, що 23 червня 2014 АКІБ "УкрСиббанк" надіслав відповідачам вимогу, в якій повідомив про наявність заборгованості та про необхідність дострокового виконання всіх боргових зобов'язань за кредитним договором протягом встановленого договором строку з дати отримання відповідної вимоги (а.с.24,26 т.1).

Відповідно до пункту 12.1 Розділу 12 Кредитного договору сторони встановили два альтернативних правила щодо настання термінів дострокового повернення кредиту і сплати за кредит, а також щодо того, з якого моменту вони вважаються такими, що настали, а кредит і плата за кредит є обов'язковими до повернення і сплати в повному обсязі банку.

За наведених обставин апеляційний суд визнає наявними підстави для застосування пункту 12.1 Розділу 12 Кредитного договору. Відповідно, починаючи з 32 календарного дня після направлення банком досудової вимоги, у банка виникло право пред'явлення відповідної вимоги до поручителя - про дострокове повернення кредитних коштів шляхом звернення з відповідною позовною заявою до суду.

Сторони визначили наведені правила у договорі, встановили обов'язкові для обох сторін правила поведінки, яких вони повинні дотримуватися. Сторони врегулювали свої відносини за правилами частини третьої статті 6 ЦК України на власний розсуд. При цьому зміст вимоги банка, направленої до позичальника та поручителя, не може містити зміни інших умов кредитного договору, окрім зміни умов щодо строку його виконання: саме в цьому й полягає правовий сенс такої вимоги кредитора, направленої боржникам.

Враховуючи, що таке рішення про дострокове повернення кредитних коштів приймалося саме банком, згадані зміни настали та є обов'язковими для позивача, це зумовлювало обов'язок банка пред'явити позов до поручителя протягом шести місяців, починаючи від цієї дати, визначеної в договорі.

Аналогічна правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду України від 22 червня 2016 року у справі N 6-368цс16, у постанові Верховного Суду від 21 березня 2018 року в справі № 2-1283/11.

З матеріалів справи вбачається, що поручитель отримав досудову вимогу банку 03 липня 2014 року, а тому у зв'язку зі зміною строку виконання основного зобов'язання, то передбачений частиною четвертою статті 559 цього Кодексу шестимісячний строк підлягає обрахуванню саме від цієї дати та спливає у січні 2015 року.

Як випливає зі справи, із позовом до суду про стягнення заборгованості до боржника та поручителя ОСОБА_3 звернувся 11 серпня 2014 року, тобто в межах встановленого строку.

Суд першої інстанції не звернув увагу на те, що пред'явивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплату відсотків за користування кредитом та пені, кредитор відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобов'язання й протягом шести місяців, починаючи від дати встановленої умовами договору в межах строку пред'явив позов до поручителя.

Таким чином, оскільки з позовом до суду ПАТ "Укрсиббанк" звернувся 11 серпня 2014 року, письмові вимоги про повне дострокове повернення заборгованості за кредитним договором було отримано в липні 2014 року, то апеляційний суд приходить до висновку, що шестимісячний строк пред'явлення позовної вимоги до поручителя ОСОБА_2 не пропущений.

В оцінці поведінки сторін суд має керуватися положеннями частини третьої статті 509 ЦК України, за змістом якої зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості, що відповідним чином має впливати на порядок та спосіб виконання сторонами власних зобов'язань. За правилом ж статті 526 цього Кодексу зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Відповідно, кожна сторона у договірному зобов'язанні має діяти розсудливо та добросовісно, розуміючи значення своїх дій та приймаючи на себе усі юридичні наслідки таких дій.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що при визначенні та обчисленні шестимісячного строку на пред'явлення вимог до поручителя, судом першої інстанції помилково зроблено висновок про пропуск позивачем такого строку та неправильно застосовано ч.4 ст.559 ЦК України до даних правовідносин.

Згідно норм ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне зясування обставин, що мають значення для справи;недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Таким чином, доводи апеляційної скарги про невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи в зв'язку з неповним з'ясуванням обставин справи знайшли своє підтвердження, а тому апеляційна скарга ПАТ УкрСиббанк підлягає до задоволення, рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог ПАТ УкрСиббанк до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором кредиту слід скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог у цій частині. Стягнути на користь ПАТ УкрСиббанк з ОСОБА_1І,, ОСОБА_2 в солідарному порядку суму боргу по поверненню кредитних коштів, процентів за користування кредитом за договором про надання споживчого кредиту № від 09 липня 2008 року в розмірі 66 025, 44 доларів США, з яких: 41 584,09 долари США заборгованість за кредитом, 21 495, 29 доларів США заборгованість по процентам за користування кредитом, 34 992,03 грн. заборгованість по сплаті пені.

Окрім того, враховуючи вимоги ст. 141 ЦПК України, стягнути на користь ПАТ УкрСиббанк з ОСОБА_1, ОСОБА_2 понесені судові витрати у розмірі 5 481 грн.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства УкрСиббанк задовольнити.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 02 квітня 2018 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства УкрСиббанк до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором кредиту - скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог у цій частині.

Стягнути на користь Публічного акціонерного товариства УкрСиббанк (рахунок №0113 в АТ УкрСиббанк, м.Харків, МФО 351005, код ОСОБА_3 09807750) з ОСОБА_1 (і.н., місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_1), ОСОБА_2 (і.н., місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_2) в солідарному порядку суму боргу по поверненню кредитних коштів, процентів за користування кредитом за договором про надання споживчого кредиту № від 09 липня 2008 року в розмірі 66025, 44 доларів США, з яких: 41584,09 долари США заборгованість за кредитом, 21495, 29 доларів США заборгованість по процентам за користування кредитом, 34 992,03 грн. заборгованість по сплаті пені.

Стягнути на користь Публічного акціонерного товариства УкрСиббанк з ОСОБА_1, ОСОБА_2 понесені судові витрати у розмірі 5 481 грн.

Постанова Апеляційного суду Тернопільської області набирає законної сили з моменту прийняття і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду протягом тридцяти днів, з дня складання повного тексту даної постанови.

День складання повного тексту постанови 25 вересня 2018 року.

Головуючий: Сташків Б.І.

ОСОБА_4

Судді: Хома М.В.