Справа № 1502/1363/2012
Провадження № 2/492/1/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 вересня 2018 року м. Арциз

Арцизький районний суд Одеської області у складі:

Головуючого судді - Череватої В.І.,

за участю секретаря судового засідання - Каширної О.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Арциз Одеської області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору купівлі-продажу дійсним, визнання права власності, стягнення витрат на ремонт та утримання житлового будинку та за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про витребування майна з чужого незаконного володіння, -

Представник позивача ОСОБА_1- ОСОБА_3,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача про встановлення факту належності житлового будинку АДРЕСА_1 за ОСОБА_4, визнання договору купівлі-продажу, укладеним між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 дійсним та відкриття депозитного рахунку на ім'я ОСОБА_2, вимоги якого до початку розгляду справи по суті в подальшому уточнив, та просив суд визнати договір купівлі-продажу дійсним, визнати право власності, стягнути витрати на ремонт та утримання житлового будинку, посилаючись на те, що 21 квітня 2006 року між позивачем та ОСОБА_4 був укладений усний договір купівлі-продажу та угода про завдаток, відповідно до яких ОСОБА_4 зобов'язалася після оформлення правовстановлюючих документів на вищезазначений будинок продати його, але ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_4 померла. Позивач в 2006 році вселився в будинок та провів будівельні та ремонтні роботи. В зв'язку з тим, що законом визначений порядок нотаріального посвідчення договорів купівлі-продажу нерухомого майна, чого не було зроблено позивачем та ОСОБА_4, яка померла, позивач просив визнати договір купівлі-продажу зазначеного житлового будинку дійсним та визнати право власності на цей будинок, а також стягнути з відповідача на користь позивача витрати, понесені позивачем на ремонт та утримання житлового будинку, у зв'язку з чим позивач змушений звернутися до суду.

ОСОБА_2 проти позову ОСОБА_1 заперечував та звернувся до суду із позовною заявою про витребування майна з чужого незаконного володіння, посилаючись на те, що він є власником житлового будинку з господарськими спорудами АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом. Однак, з 21.04.2006р. у вказаному будинку проживає ОСОБА_1, який обґрунтовує свої майнові права угодою про завдаток, укладеною 21 квітня 2006 року між ОСОБА_1 та померлою матір'ю позивача ОСОБА_4 Відповідач відмовляється добровільно повернути належний позивачу будинок, встановив власні замки на вхідні двері та перешкоджає реалізації права власності, у зв'язку з чим позивач звернувся до суду з вказаним позовом.

Ухвалою Арцизького районного суду Одеської області від 27.08.2015 р. цивільну справу № 1502/1363/2012 за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності та цивільну справу № 492/835/15-ц за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про витребування майна з чужого незаконного володіння було об'єднано в одне провадження та присвоєно реєстраційний номер 1502/1363/2012.

ОСОБА_1 та його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі просили суд їх задовольнити. Позов ОСОБА_2 не визнали, заперечували проти його задоволення.

ОСОБА_2в судовому засіданні заявлені вимоги ОСОБА_1 не визнав та просив відмовити в їх задоволенні. Заявлені ним позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив суд їх задовольнити, з підстав, зазначених у ньому.

Вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, надані докази, давши їм оцінку в сукупності, суд вважає що позов ОСОБА_1 про визнання договору купівлі-продажу дійсним, визнання права власності, стягнення витрат на ремонт та утримання житлового будинку задоволенню не підлягає, а позов ОСОБА_2 про витребування майна з чужого незаконного володіння підлягає задоволенню, оскільки є обґрунтованим, заснованим на законі та доведений доказами, дослідженими судом.

Суд вважає, що між сторонами склалися правовідносини, що випливають з договору, пов'язаного з вчиненням правочину, правом власності на нерухоме майно; що випливають із права власності пов'язані з володінням, користуванням, розпорядженням своїм майном, тому при вирішенні спору між сторонами, слід керуватися положеннями ЦК України.

Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини.

ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_4, що підтверджується копією актового запису про смерть № 194 від 27.09.2005р., Повним витягом з державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть № 3 від 23.06.2012р. (т. 1 а.с. 43, 109, 110). За життя ОСОБА_5 належав житловий будинок АДРЕСА_1 що підтверджується технічним паспортом на житловий будинок приватного житлового фонду від 24.02.1995р. (т. 1 а.с. 9-11). Згідно довідки № 1223 від 31.07.2008р., виданої виконавчим комітетом Арцизької міської ради Одеської області ОСОБА_4 проживала разом з матір'ю ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_1 по день смерті останньої (т. 1 а.с. 12).

ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_3, що підтверджується копією актового запису про смерть № 279 від 23.12.2008р., Повним витягом з державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть № 2 від 23.06.2012р. (т. 1 а.с. 111, 112). Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом серії НОМЕР_3 від 30.01.2015р. ОСОБА_2, успадкував житловий будинок з господарськими спорудами АДРЕСА_1, який належав ОСОБА_4 померлій ІНФОРМАЦІЯ_3 (т. 2 а.с. 3). Як вбачається з витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності НОМЕР_4 від 30.01.2015р. ОСОБА_2 є власником вищезазначеного житлового будинку з господарськими спорудами (т. 2 а.с. 4).

21 квітня 2006 року між ОСОБА_6, та ОСОБА_4, яка померла, була укладена угода про завдаток, відповідно до якої кредитор та боржник уклали попередній договір купівлі-продажу житлового будинку, земельної ділянки та господарських споруд, розташованих за адресою: АДРЕСА_1 (т. 2 а.с. 5-7, т. 1 а.с. 14-15). Згідно п. 1.4. угоди про завдаток кредитор зобов'язався після отримання завдатку в нотаріальному порядку оформити спадкове майно на своє ім'я, а потім продати його за 25500,00 грн. (екв. 5000,00 дол. США) боржнику. Відповідно до п. 2.1. угоди про завдаток предметом угоди є грошова сума в національній валюті - гривні або в еквівалентній сумі доларів США, в розмірі 4080,00 грн. або 800,00 дол. США. З акту обстеження житлового будинку АДРЕСА_1 від 25.04.2006 р. вбачається, що для приведення вищезазначеного житлового будинку в житловий стан необхідний капітальний ремонт всіх приміщень (т. 1 а.с. 16-20). Згідно акту обстеження житлового будинку АДРЕСА_1 від 18.04.2006р. виповнені основні види ремонтно-будівельних робіт та складені дефектні акти (т. 1 а.с. 21-28, 29, 30-36, 37-38, 39-40, 41, 42).

Згідно висновку судової будівельно-технічної експертизи № 64/12 від 25.05.2014р. вартість будівельних та ремонтних робіт, які були виконані в житловому будинку АДРЕСА_1 в період з 21 квітня 2006 року по 22 листопада 2013 року складає 171689,00 грн. (т. 1 а.с. 208-266).

Заочним рішенням Арцизького районного суду Одеської області від 10 квітня 2018 року, яке набрало законної сили 16.06.2018 року, в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю відмовлено повністю.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 76, ст. 77 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно ст. ст. 81, 89 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

В силу ч. 1 ст. 220 ЦК України (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Відповідно до ч. 3 ст. 640 ЦК України (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або державній реєстрації, є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення або державної реєстрації, а в разі необхідності і нотаріального посвідчення, і державної реєстрації - з моменту державної реєстрації.

Пленум Верховного Суду України в п. 13 постанови «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 6 листопада 2009 року № 9 роз'яснив, що вирішуючи спір про визнання правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню, дійсним, судам необхідно враховувати, що норма ч. 2 ст. 220 ЦК України не застосовується щодо правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів відповідно до ст. ст. 210, 640 ЦК України пов'язується з їх державною реєстрацією, тому вони не є укладеними і не створюють прав та обов'язків для сторін.

Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду України від 30.01.2012р. у справі № 6-162 ц 12 про перегляд Верховним Судом України ухвали Суворовського районного суду м.Херсона від 18 березня 2009 року, ухвали апеляційного суду Херсонської області від 20 грудня 2011 року, ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 липня 2012 року, в якій зазначено, що вирішуючи спір про визнання правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню, дійсним, судам необхідно враховувати, що норма частини другої статті 220 ЦК України не застосовується щодо правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації. Момент вчинення таких правочинів згідно зі статтею 210, частиною третьою статті 640 ЦК України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) пов'язується з державною реєстрацією, тому вони не є укладеними й не створюють прав та обов'язків для сторін. Договір купівлі - продажу житлового будинку (або його частини) підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації, а тому не може бути визнаний дійсним на підставі частини другої статті 220 ЦК України.

Статтею 657 ЦК України (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації.

Судом встановлено, що 21 квітня 2006 року між ОСОБА_1, та ОСОБА_4, яка померла, була укладена угода про завдаток, відповідно до якої кредитор та боржник уклали попередній договір купівлі-продажу житлового будинку, земельної ділянки та господарських споруд, розташованих за адресою: АДРЕСА_1 (т. 1 а.с. 5-7, т. 2 а.с. 14-15).

Таким чином, враховуючи вищевикладене, беручи до уваги, що договір купівлі - продажу спірного житлового будинку, відповідно до ч. 2 ст. 220 ЦК України (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) є правочином, який підлягає і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, а момент вчинення такого правочину згідно зі ст. 210, ч. 3 ст. 640 ЦК України (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) пов'язується з державною реєстрацією, суд прийшов до висновку, що вказаний договір купівлі - продажу житлового будинку не є укладеним й не створює прав та обов'язків для його сторін.

Оскільки вимога про визнання права власності на житловий будинок є похідною від набуття такого права на майно на підставі правочину, то не підлягає задоволенню і вимога ОСОБА_1 про визнання за ним права власності на житловий будинок АДРЕСА_1

Щодо позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення витрат на ремонт та утримання житлового будинку, суд зазначає наступне.

Разом з тим, суд вважає, що з врахуванням існуючих на час здійснення поліпшень майна домовленостей сторін, до вимог позивача в частині стягнення з власника будинку здійснених ним витрат, підлягає застосуванню ч. 4 ст. 390 ЦК України, оскільки на час набуття в управління та користування майна він був добросовісним набувачем, що передав завдаток, отримав ключі, зі згоди власника здійснив роботи та поніс витрати, розраховуючи на укладення договору купівлі-продажу.

Ч. 4 ст. 390 ЦК України передбачено право добросовісного набувача (володільця) залишити собі здійснені ним поліпшення майна, якщо вони можуть бути відокремлені від майна без завдання йому шкоди, а якщо поліпшення не можуть бути відокремлені від майна, то добросовісний набувач (володілець) має право на відшкодування здійснених під час володіння витрат у сумі, на яку збільшилася його вартість.

Враховуючи, що позивачем були надані докази фактично понесених ним витрат на здійснення ремонтних робіт, проте не надані належні та допустимі докази суми, на яку збільшилася вартість майна в результаті цих витрат, що вимагає ч. 4 ст. 390 ЦК України, крім того, ремонт у будинку було здійснено ОСОБА_1 без згоди власника майна, у зв'язку з чим позовні вимоги в цій частині також задоволенню не підлягають.

Відповідно до ст. ст. 316, 317, 321, 328 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Основною метою ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод є попередження свавільного захоплення власності, конфіскації, експропріації та інших порушень безперешкодного користування своїм майном.

Таким чином, особу може бути позбавлено її власності лише в інтересах суспільства, на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, а при вирішенні питання про можливість позбавлення особи власності мусить бути дотримано справедливої рівноваги між інтересами суспільства та правами власника.

Відповідно до ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Витребування власником свого майна з чужого незаконного володіння здійснюється шляхом подання до суду індикаційного позову. Предметом індикаційного позову є вимога позивача до відповідача про витребування майна із чужого незаконного володіння, яка повинна мати відповідні підстави, що тягнуть за собою визначені законом правові наслідки.

Таким чином, вказані позивачем у позовній заяві підстави повинні підтверджувати його право власності або інше суб'єктивне право титульного володільця на витребуване майно, факт вибуття майна з його володіння та наявність майна у незаконному володінні відповідача, відсутність у відповідача правових підстав для володіння майном (без титульний статус його володіння).

Судом встановлено, що ОСОБА_2, належить житловий будинок з господарськими спорудами АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом серії НОМЕР_3 від 30.01.2015р., витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності НОМЕР_4 від 30.01.2015р. (т. 2 а.с. 3, 4).

ОСОБА_2 в судовому засіданні підтвердив своє право власності на вищевказаний житловий будинок, надавши суду копію свідоцтва про право на спадщину за законом серії НОМЕР_3 від 30.01.2015р., витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності НОМЕР_4 від 30.01.2015р. (т. 2 а.с. 3, 4).

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1, користується спірним майном не в інтересах суспільства, а в своїх інтересах, що підтверджується актом обстеження від 03.02.2016р. та відмовляється звільнити спірне майно, посилаючись на те, що він користується вказаним житловим будинком з господарськими спорудами на підставі угоди про завдаток від 21 квітня 2006 року, укладеної між ним та ОСОБА_4, яка померла.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (ст. 15 ЦК України).

Судовий захист цивільних прав та інтересів шляхом визнання відповідного права, гарантується ст. 16 ЦК України відповідно до якої кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права.

Статтею 41 Конституції України кожному надано право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Таким чином, позивач ОСОБА_2 має законне суб'єктивне право на витребування майна з чужого незаконного володіння. Суд звертає увагу, що позов про витребування власником свого майна із чужого незаконного володіння є речово-правовим позовом, який може бути пред'явлений лише у випадку відсутності між позивачем та відповідачем зобов'язальних правовідносин.

Судом встановлено і матеріалами справи підтверджено, що між ОСОБА_2, та ОСОБА_1, відсутні будь - які правовідносини, які виникли стосовно володіння, користування спірним житловим будинком з господарськими спорудами АДРЕСА_1

Вирішивши, чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги ОСОБА_2, та якими доказами вони підтверджуються, суд приходить до однозначного висновку, що ОСОБА_2 надано суду належні докази на підтвердження позовних вимог, тому зібрані у справі докази, та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для задоволення позову останнього про витребування майна з незаконного володіння ОСОБА_1, а саме: житлового будинку з господарськими спорудами АДРЕСА_1, у зв'язку з чим позовні вимоги ОСОБА_2 підлягають задоволенню повністю.

У зв'язку із задоволенням позовних вимог ОСОБА_2, відповідно до ст. 141 ЦПК України, з ОСОБА_1 на користь позивача підлягають стягненню судові витрати в розмірі 243,60 грн., понесені ОСОБА_2 при зверненні з позовом до суду (а.с. 1 т. 2).

На підставі ст. 41 Конституції України, ст. ст. 16, 220, 316, 317, 321, 328, 390, 657 ЦК України, ст. ст. 10, 12, 13, 76, 139, 141, 264, 265, 273, 354 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору купівлі-продажу дійсним, визнання права власності, стягнення витрат на ремонт та утримання житлового будинку - відмовити повністю.

Позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про витребування майна з чужого незаконного володіння - задовольнити повністю.

Витребувати із чужого незаконного володіння у ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, на користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 житловий будинок з господарськими спорудами АДРЕСА_1

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1) на користь ОСОБА_2 витрати по сплаті судового збору в розмірі 243 гривні 60 копійок.

Заходи забезпечення позову відповідно до ухвали Арцизького районного суду Одеської області від 27 серпня 2015 року щодо заборони відчуження будь-яким способом житлового будинку АДРЕСА_1 - скасувати.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду Одеської області через Арцизький районний суд Одеської області шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення суду складено 18 вересня 2018 року.

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, (РНОКПП: НОМЕР_1), який проживає за адресою: АДРЕСА_1

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, (РНОКПП: НОМЕР_2), який проживає за адресою: АДРЕСА_2

СУДДЯ

Арцизького районного суду В.І. Черевата

Одеської області