Справа № 352/1910/17
Провадження № 22-ц/779/1112/2018
Головуючий у 1 інстанції Хоминець М. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 вересня 2018 року м. Івано-Франківськ

Апеляційний суд Івано-Франківської області в складі:

судді-доповідача ОСОБА_2,

суддів: Бойчука І.В., Горейко М.Д.,

секретаря: Турів О.М.,

з участю: відповідача ОСОБА_3 та

його представника ОСОБА_4,

представника АТ КБ «ПриватБанк» - ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Тисменицького районного суду, ухвалене головуючим суддею Хоминець М.М. 14 червня 2018 року, повний текст якого складено 23 червня 2018 року,

в с т а н о в и в:

У жовтні 2017 року ПАТ КБ «ПриватБанк» предявило до ОСОБА_3 позов про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» зазначало, що у звязку із невиконанням відповідачем умов кредитного договору №б/н, який складається із Заяви, Умов та правил надання банківських послуг та ОСОБА_6, укладеного між сторонами 11.06.2015 року у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, у останнього утворилась заборгованість, яка станом на 18.10.2017 року складала 12 534,50 грн, з яких: 2 712,11 грн тіло кредиту, 2 614,63 грн відсотки за користування кредитом, 6 134,69 грн пеня, а також штрафи у розмірі 500 грн (фіксована частина) та 573,07 грн (процентна складова).

Рішенням Тисменицького районного суду від 14 червня 2018 року позов ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково. Постановлено стягнути із ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» 6 093,08 грн заборгованості за кредитним договором, з яких: 2 712,11 грн заборгованість за кредитом, 2 614,63 грн заборгованість за відсотками, 766,34 грн штрафу, а також 1 600 грн судових витрат.

Не погоджуючись із даним рішенням суду в частині задоволення позову, відповідач ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, у якій посилається на порушення судом першої інстанції норм процесуального та неправильне застосування норм матеріального права, невідповідність висновків суду обставинам справи та неналежну оцінку доказів по справі. Зокрема, зазначає апелянт, необґрунтованим є стягнення з нього штрафу у розмірі 766,34 грн. Також відповідач не погоджується із наданим ОСОБА_6 розрахунком заборгованості по відсотках, оскільки відсотки нараховані на загальну суму заборгованості, включаючи і тіло, і пеню та штрафи. Крім того, на думку ОСОБА_3 суд першої інстанції невірно вирішив питання про стягнення з нього на користь ОСОБА_6 1 600 грн судового збору, оскільки позов задоволено на суму 6 093,08 грн, а тому, на його думку, судовий збір підлягав сплаті у розмірі 763,73 грн. Посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення суду в частині задоволення позову, просив його скасувати в цій частині та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк».

Позивач ПАТ КБ «ПриватБанк» правом подачі відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

В засіданні апеляційного суду ОСОБА_3 та його представник апеляційну скаргу підтримали з мотивів, наведених у ній. Однак, у своїх поясненнях в апеляційному суді ОСОБА_3 визнав заборгованість по тілу кредиту та погодився сплатити відсотки за користування кредитними коштами, які б були нараховані правильно. Проте, який розмір відсотків в дійсності підлягає сплаті ним не вираховувався, а тому є для нього невідомим.

Представник ПАТ КБ «ПриватБанк» доводи апеляційної скарги заперечила, вважаючи рішення суду законним та обґрунтованим, а тому просить залишити його без змін.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Частково задовольняючи позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк», суд першої інстанції виходив з того, що у відповідача у звязку з невиконанням умов договору кредиту щодо сплати кредитних коштів виникла заборгованість. Разом з тим, враховуючи те, що нарахована пеня та штраф є одним видом цивільно-правової відповідальності і одночасне їх застосування порушує норми статті 61 Конституції України, суд першої інстанції прийшов до висновку, що сплаті на користь ОСОБА_6 підлягає штраф, тіло кредиту та відсотки за користування кредитом, а також сплачений судовий збір. З цими висновками суду першої інстанції погоджується і апеляційний суд з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено і не заперечується жодною із сторін, що 11.06.2015 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір №б/н, який складається із Заяви, Умов та правил надання банківських послуг та ОСОБА_6, у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку (а.с.5-21).

За умовами укладеного між сторонами договору відповідач зобовязався погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії, передбачені договором.

У звязку із порушенням зобовязань щодо повернення кредитних коштів у ОСОБА_3 утворилась заборгованість, яка станом на 18.10.2017 року складала 12 534,50 грн, з яких: 2 712,11 грн тіло кредиту, 2 614,63 грн відсотки за користування кредитом, 6 134,69 грн пеня, а також штрафи у розмірі 500 грн (фіксована частина) та 573,07 грн (процентна складова).

Апеляційний суд зауважує, що поданий позивачем розрахунок є належним доказом наявної заборгованості ОСОБА_3, оскільки в ньому відображено період нарахування заборгованості, розмір відсоткової ставки, нараховані відсотки за користування кредитними коштами, а також розмір пені та штрафів. Іншого розрахунку, який би спростовував нараховану ОСОБА_6 заборгованість, відповідач ОСОБА_3 не надав. А тому, апеляційний суд відхиляє доводи відповідача про неправильне нарахування ОСОБА_6 заборгованості за відсотками.

Не заслуговують також уваги посилання ОСОБА_3 в апеляційній скарзі на необґрунтоване стягнення з нього штрафу у розмірі 766,34 грн. Оскільки, по-перше, сплата штрафів фіксована частина та процентна складова, передбачена умовами укладеного між сторонами кредитного договору (п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг). По-друге, розрахунком саме такої суми штрафів суд першої інстанції належним чином обґрунтував рішення. А по-третє, суд першої інстанції, застосувавши правовий висновок Верховного Суду України, викладений у постанові від 21.10.2015 року у справі №6-2003цс15, та відмовивши у стягненні пені, фактично зменшив розмір заборгованості ОСОБА_3, яка підлягає сплаті на користь ПАТ КБ «ПриватБанк».

Що ж стосується посилань апелянта на невірний розподіл судом першої інстанції судових витрат, то апеляційний суд вважають їх необґрунтованими з огляду на таке.

Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно п.1.1 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 року №3674-VІ (зі змінами та доповненнями) розмір ставки судового збору за подання юридичною особою позовної заяви майнового характеру становить 1,5% ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. В даному випадку підлягав сплаті судовий збір у розмірі 1 600 грн.

З матеріалів справи вбачається, що при подачі позовної заяви ПАТ КБ «ПриватБанк» було сплачено 1 600 грн (мінімальний розмір судового збору - 1,5% від ціни позову 12 534,50 грн.).

Таким чином, оскільки позивачем сплачено лише мінімальний розмір судового збору, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про покладення на відповідача ОСОБА_3 судових витрат у зазначеному розмірі.

Приймаючи до уваги вище викладене, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції в даній справі ухвалив рішення з дотриманням вимог норм матеріального і процесуального права. Доводи апелянта правильності висновків суду першої інстанції не спростовують. Тому підстав для скасування рішення немає.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381, 382, 383 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити, а рішення Тисменицького районного суду від 14 червня 2018 року в даній справі залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного її тексту.

Повний текст постанови складено 26 вересня 2018 року.

ОСОБА_1 ОСОБА_2

Судді: І.В. Бойчук

ОСОБА_7