П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
31 жовтня 2018 року місто Київ
Номер провадження № 22-ц/824/544/2018
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Вербової І.М., суддів Саліхова В.В., Шахової О.В.,
за участю секретаря судового засідання - Іваницької О. В.,
вивчивши апеляційну скаргу Державного підприємства «Завод 410 ЦА» на ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 04 травня 2018 року, постановлену під головуванням судді Шкірай М. І., у справі за заявою ОСОБА_2 про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду, у справі за позовом ОСОБА_2 до Державного підприємства «Завод 410 ЦА», треті особи: Первинна організація профспілки авіабудівників України на Державному підприємстві «Завод 410 ЦА», Державний концерн «Укроборонпром», про визнання наказу про звільнення незаконним, поновлення на роботі та виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу,
в с т а н о в и в :
У травні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до Голосіївського районного суду міста Києва з позовом до Державного підприємства «Завод 410 ЦА» про визнання незаконним наказу Державного підприємства «Завод 410 ЦА» від 11 травня 2017 року №94/о про звільнення ОСОБА_2, поновлення позивача на посаді заступника Технічного директора з питань експлуатації будівель та споруд Державного підприємства «Завод 410 ЦА», а також стягнення з відповідача середнього заробітку за час вимушеного прогулу.
Позовні вимоги мотивував, зокрема, тим, що наказом директора Державного підприємства «Завод 410 ЦА» від 11 травня 2017 року №94/о його, ОСОБА_2, звільнено з посади заступника технічного директора з експлуатації будівель та споруд на підставі п.4 ст.40 КЗпП України. Разом з тим, даний наказ є незаконним, таким, що виданий з порушенням вимог трудового законодавства України та Статуту Державного підприємства.
Він, позивач, є членом профспілкової організації на ДП «Завод 410 ЦА», згоди на його звільнення первинна профспілкова організація на підприємстві не надавала, засідання профспілкового комітету відбулося 05 травня 2017 року і профсоюзний комітет не надавав згоди на звільнення позивача.
Крім того, позивач є керівником уповноваженого найманими працівниками органу примірної комісії, що представляє інтереси найманих працівників. Повноваження позивача, як керівника уповноваженого найманими працівниками підприємства органу для роботи в примірній комісії, зареєстровано відділенням Національної служби посередництва і примірення в м. Києві та Київської області, а рішенням від 05 жовтня 2016 року №286-р колективний трудовий спір (конфлікт) між найманими працівниками Державного підприємства «Завод 410 ЦА» та ДК «Укроборонпром» зареєстровано Національною службою відповідно до приписів законодавства України. Таким чином, відповідачем, при звільненні позивача, також грубо порушено вимоги статті 14 Закону України «Про порядок вирішення колективних трудових спорів (конфліктів)».
Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 06 червня 2017 року (том І а.с.56) Первинну організацію профспілки авіабудівників України на Державному підприємстві «Завод 410 ЦА» залучено до участі у справі в якості третьої особи без самостійних вимог щодо предмета спору.
Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 10 липня 2017 року (том І а.с.232-233) Державний концерн «Укроборонпром» залучено до участі у справі в якості третьої особи без самостійних вимог щодо предмета спору.
Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 14 липня 2017 року (том ІІ а.с.60-65) позов задоволено, визнано незаконним наказ Державного підприємства «Завод 410 ЦА» від 11 травня 2017 року за №94/о про звільнення ОСОБА_2. Поновлено ОСОБА_2 на роботі на посаді заступника директора технічного з питань експлуатації будівель та споруд Державного підприємства «Завод 410 ЦА». Стягнуто з Державного підприємства «Завод 410 ЦА» на користь ОСОБА_2 заробітну плату за час вимушеного прогулу в розмірі 120 026 грн. 43 коп. та судові витрати в розмірі 430 грн., а всього стягнуто 121 251 грн. 24 коп.

Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 01 серпня 2017 року (том ІІ а.с.72-73) виправлено описку, допущену у резолютивній частині рішення Голосіїського районного суду міста Києва від 14 липня 2017 року, вважаючи вірним написання назви посади, на яку необхідно поновити ОСОБА_2, як «заступник директора технічного з експлуатації будівель та споруд», замість «заступник директора технічного з питань експлуатації будівель та споруд».

Не погоджуючись з вищевказаним судовим рішенням від 14 липня 2017 року, Державне підприємство «Завод 410 ЦА» та Державний концерн «Укроборонпром» подали апеляційні скарги.

Крім того, не погоджуючись з постановленою 01 серпня 2017 року ухвалою, Державне підприємство «Завод 410 ЦА» також подав апеляційну скаргу.

Рішенням Апеляційного суду міста Києва від 07 листопада 2017 року (том ІІ а.с.187-194) апеляційні скарги Державного підприємства «Завод 410 ЦА» та Державного концерну «Укроборонпром» задоволено частково, рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 14 липня 2017 року в частині вирішення позовних вимог про поновлення на роботі змінено, поновлено ОСОБА_2 на посаді заступника технічного директора з питань експлуатації будівель та споруд у Державному підприємстві «Завод 410 ЦА» з 12 травня 2017 року. Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 14 липня 2017 року в частині вирішення позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу скасовано та ухвалено у цій частині нове рішення. Стягнуто з Державного підприємства «Завод 410 ЦА» на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 12 травня по 14 липня 2017 року в сумі 19 206 грн. 88 коп. Визначена сума середнього заробітку підлягає стягненню за вирахуванням суми прибуткового податку та інших обовязкових платежів. Стягнуто з Державного підприємства «Завод 410 ЦА» в дохід держави судовий збір у розмірі 1 600 грн. В решті рішення залишено без змін. Рішення в частині стягнення середнього заробітку за один місяць підлягає негайному виконанню.

Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 07 листопада 2017 року (том ІІ а.с.196-198) апеляційну скаргу Державного підприємства «Завод 410 ЦА» задоволено, ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 01 серпня 2017 року скасовано.

У листопаді 2017 року представник Державного підприємства «Завод 410 ЦА» звернувся до Апеляційного суду міста Києва із заявою про встановлення способу та порядку виконання рішення Апеляційного суду міста Києва від 07 листопада 2017 року.

Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 10 січня 2018 року заяву залишено без розгляду (том ІІ а.с.239-241).

У вересні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до Голосіївського районного суду міста Києва із заявою про ухвалення судового рішення про стягнення з Державного підприємства «Завод 410 ЦА» на його користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу при затримці виконання рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 14 липня 2017 року, за період з 15 липня до 26 вересня 2017 року в розмірі 74 710 грн. 36 коп.

У грудні 2017 року ОСОБА_2 звернувся із уточненням до заяви від 26 вересня 2017 року, у якій просив ухвалити рішення про стягнення з Державного підприємства «Завод 410 ЦА» на його користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу при затримці виконання рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 14 липня 2017 року, за період з 15 липня до 26 грудня 2017 року в розмірі 140 502 грн. 40 коп.

Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 04 травня 2018 року (том ІІІ а.с.99-103) заяву задоволено частково, стягнуто з Державного підприємства «Завод 410 ЦА» на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі у розмірі 88 613 грн. 56 коп.

Не погоджуючись з вищевказаною ухвалою суду, Державне підприємство «Завод 410 ЦА» звернулось з апеляційною скаргою, у якій просило ухвалити судове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі.

Апеляційна скарга вмотивована, зокрема, тим, що у судовому засіданні представником відповідача було надано суду докази виконання вказаного рішення, а саме завірену належним чином копію наказу від 19 грудня 2017 року №278/о про поновлення на роботі ОСОБА_2 (з доказами неодноразового направлення позивачу) та витяг з особового рахунку Державного підприємства «Завод 410 ЦА» про стягнення Соломянським ВДВС ГТУЮ у м. Києві на підстав виконавчого листа №752/10399/17 грошових коштів на суму 146 607 грн. 82 коп.

Під час розгляду справи встановлено, що відповідачем докладено усі можливі зусилля щодо виконання рішення суду щодо поновлення позивача на роботі, в той час як позивач уникає обовязку виконання рішення суду в частині поновлення на роботі, продовжує ухилятися від обовязку виходу на роботу навіть після ознайомлення з наказом про його поновлення на роботі.

Таким чином, судом порушено порядок нарахування сум середнього заробітку за час вимушеного прогулу, так як відповідачем фактично виконано рішення суду щодо поновлення ОСОБА_2 на роботі.

Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 06 серпня 2018 року відкрито апеляційне провадження за поданою апеляційною скаргою. Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 15 серпня 2018 року закінчено підготовчі дії, справу призначено до розгляду у судове засідання з повідомленням учасників справи.

Указом Президента України «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» від 29 грудня 2017 року №452/2017 постановлено, зокрема, ліквідувати Апеляційний суд міста Києва. На виконання вимог Закону, Апеляційним судом міста Києва передано дану справу до новоутвореного Київського апеляційного суду.

Згідно протоколу автоматичного розподілу судової справи між суддями Київського апеляційного суду від 03 жовтня 2018 року, справу призначено судді-доповідачу Вербовій І.М. Судді, які входять до складу колегії: Вербова І.М. головуючий суддя, судді: Саліхов В.В., Шахова О.В.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 08 жовтня 2018 року дану справу прийнято до розгляду, призначено у відкритому судовому засіданні на 31 жовтня 2018 року о 11 год. 10 хв.

У судовому засіданні представник Державного підприємства «Завод 410 ЦА» - Клименко А.Р., підтримав доводи, викладені у апеляційній скарзі та просив апеляційну скаргу задовольнити. Крім того прояснив, що рішення суду першої інстанції виконано добровільно 19 грудня 2017 року, тобто видано відповідний наказ, який двічі направлявся позивачу рекомендованою кореспонденцією.

ОСОБА_2 заперечував проти доводів скаржника та просив залишити апеляційну скаргу без задоволення як необґрунтовану.

Представники третіх осіб до суду апеляційної інстанції не зявились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, що підтверджується зворотними повідомленнями про отримання судових повісток-повідомлень, у звязку з чим відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України колегія суддів вважала за можливе розглядати справу за їх відсутності.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вислухавши доводи представника відповідача (скаржника) та позивача, зясувавши фактичні обставини справи, дослідивши матеріали справи та письмові докази, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваної ухвали в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для її задоволення, виходячи з наступного.

Частково задовольняючи заяву ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив, зокрема, з того, що в ході розгляду заяви є доведеним факт, що Державним підприємством «Завод 410 ЦА» порушено норми законодавства у галузі трудового права в частині негайного виконання рішення суду про поновлення ОСОБА_2 на роботі, оскільки поновлення позивача на роботі фактично не відбулось, незважаючи на видачу наказу №278/о від 19 грудня 2017 року, з яким працівника не ознайомили, його копію не вручили а отже фактично позивач не був допущений до виконання попередніх обовязків.

Виходячи зі змісту частин 1-5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, з огляду на таке.

Виходячи зі змісту ст. 18 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Згідно ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць; поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника.

Відповідно до ст. 235 КЗпП України рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

Так, виходячи зі змісту ст.ст. 24, 235 КЗпП України, ст. 65 Закону України «Про виконавче провадження» негайне виконання рішення суду визначає як обов'язок, а не право власника не пізніше наступного дня після проголошення судового рішення видати наказ (розпорядження) про поновлення працівника на роботі та фактично допустити його до виконання попередніх обов'язків.

Виконання рішення є невід'ємною частиною права на справедливий суд. Судові рішення є обов'язковими до виконання на всій території України (ст. 124 Конституції України ).

Відповідно до ст. 65 Закону України «Про виконавче провадження», рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного працівника виконується невідкладно в порядку, визначеному статтею 63 цього Закону. Рішення вважається виконаним боржником з дня видання відповідно до законодавства про працю наказу або розпорядження про поновлення стягувача на роботі та внесення відповідного запису до трудової книжки стягувача, після чого виконавець виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

У разі невиконання посадовими особами підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом, фізичною особою, фізичною особою - підприємцем рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного працівника на них накладається штраф, що передбачено ст. 75 Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до ст. 236 КЗпП України, у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

Згідно розяснень п. 32 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року за № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв'язку з незаконним звільненням або переведенням, відстороненням від роботи невиконанням рішення про поновлення на роботі, затримкою видачі трудової книжки або розрахунку він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи.

В той же час, розмір середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу здійснюється відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100 з наступними змінами та доповненнями.

Відповідно до п. 8 вказаного Порядку нарахування виплат, що обчислюється із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на час робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.

Таким чином, положення ст. 236 Кодексу законів про працю України є спеціальною нормою та регламентує порядок додаткового нарахування судом, який ухвалив рішення про поновлення працівника на роботі, середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки виконання рішення, при цьому стягнення судом на користь працівника середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника здійснюється на підставі ухвали суду.

Так, судом першої інстанції вірно встановлено, що на виконання рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 14 липня 2017 року видано виконавчий лист щодо негайного виконання рішення про поновлення ОСОБА_2 на роботі.

Державним виконавцем Солом'янського районного відділу державної виконавчої служби міста територіального управління юстиції у м. Києва 01 вересня 2017 року винесено постанову про повернення виконавчого документу суду який його видав на підставі ч.1 ст.38 Закону України «Про виконавче провадження».

А отже, з наведеного випливає, що з моменту винесення рішення по 01 вересня 2018 року позивачу фактично відмовлено у виконанні рішення суду та в примусовому порядку вказане рішення також не виконано.

Як пояснив позивач та підтверджується наданими представником відповідача конвертами з довідками Укрпошти про неможливість вручення конверта, про існування наказу про поновлення позивача на роботі за № 278/о від 19 грудня 2017 року ОСОБА_2 нічого відомо не було, а про його існування він дізнався в судовому засіданні 04 травня 2018 року.

Дійсно, як вбачається з цього наказу, позивача з ним ознайомлено не було, тобто, такий наказ носить фіктивний характер та не спрямований на настання правових наслідків, зазначених в ньому, - поновлення його на роботі.

ОСОБА_2 наголошував на тому, що на день розгляду справи його до роботи допущено не було.

Так, рішенням апеляційного суду міста Києва від 07 листопада 2017 року встановлено, що середньоденна заробітна плата ОСОБА_2 становить 436 грн. 52 коп. У період з 14 липня 2017 року по 04 травня 2018 року було 203 робочих днів вимушеного прогулу.

А тому, за таких обставин, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що середній заробіток за час вимушеного прогулу ОСОБА_2 у зв'язку з невиконанням рішення суду складає 88 613 грн. 56 коп., з розрахунку 436 грн. 52 коп. * на 203 робочих дні.

Що стосується вимог заяви в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу у розмірі заявленому позивачем 245 631 грн. 76 коп., суд першої інстанції вірно відмовив у їх задоволенні, оскільки вказану сума спростовується вищезазначеним розрахунком.

Проаналізувавши вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає, що дійсно Державним підприємством «Завод 410 ЦА» порушено норми законодавства у галузі трудового права в частині негайного виконання рішення суду про поновлення ОСОБА_2 на роботі, незважаючи на видачу наказу № 278/о від 19 грудня 2017 року, з яким позивача не ознайомили, його копії не вручили та фактично ОСОБА_2 не був допущений до виконання попередніх обов'язків.

Доводи апеляційної скарги про те, що у судовому засіданні представником відповідача було надано суду докази виконання вказаного рішення, а саме завірену належним чином копію наказу від 19 грудня 2017 року №278/о про поновлення на роботі ОСОБА_2 (з доказами неодноразового направлення позивачу) та витяг з особового рахунку Державного підприємства «Завод 410 ЦА» про стягнення Соломянським ВДВС ГТУЮ у м. Києві на підстав виконавчого листа №752/10399/17 грошових коштів на суму 146 607 грн. 82 коп., спростовуються наведеним вище, а тому відхиляються колегією суддів.

До того ж, у суді апеляційної інстанції ОСОБА_2 пояснив, що сума грошових коштів у розмірі 146 607 грн. 82 коп. була перерахована не особисто йому, а ряду звільнених працівників, у тому числі і йому.

Посилання скаржника на те, що позивач уникає обовязку виконання рішення суду в частині поновлення на роботі, продовжує ухилятися від обовязку виходу на роботу навіть після ознайомлення з наказом про його поновлення на роботі, є лише необґрунтованими та не підтвердженими припущеннями останнього, а тому такі доводи також відхиляються колегією суддів.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

За таких обставин, доводи, викладені в апеляційній скарзі, висновків суду першої інстанції не спростовують, оскаржувана ухвала постановлена з дотриманням норм процесуального права та вірним застосування норм матеріального права, у звязку з чим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 04 травня 2018 року без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, Київський апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Державного підприємства «Завод 410 ЦА» залишити без задоволення.

Ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 04 травня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повне судове рішення складено 01 листопада 2018 року.

Суддя-доповідач: І.М.

Вербова

Судді: В.В. Саліхов

О.В.

Шахова