АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Постанова

іменем України

18 вересня 2018 року

м.Харків

справа №618/367/18

провадження № 22ц/790/4719/18

Апеляційний суд Харківської області в складі:

головуючого - Колтунової А.І.,

суддів Кругової С.С., Пилипчук Н.П.,

за участю секретаря: Щербань Р.М.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів та звільнення від сплати заборгованості по аліментам, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дворічанського районного суду Харківської області від 11 червня 2018 року, ухвалене суддею Гніздиловим Ю.М.,

В С Т А Н О В И В:

17 квітня 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів, які стягуються з нього на підставі рішення Дворічанського районного суду Харківської області № 618/127/14-ц від 17 лютого 2014 року на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітньої дитини у розмірі 1/4 частини заробітку щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Також просив звільнити його від сплати заборгованості по аліментам в розмірі 29 489 грн. 79 коп. за виконавчим листом №618/127/14 від 06 березня 2014 року, виданого 06 березня 2014 року на підставі зазначеного рішення суду.

Позов мотивований тим, що згідно з рішенням Дворічанського районного суду Харківської області від 17 лютого 2014 року з позивача стягнуто аліменти, на користь ОСОБА_2 на утримання доньки, ОСОБА_3, у розмірі 1/4 частини заробітку щомісячно, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 06 лютого 2014 року і до досягнення дитиною повноліття.

З моменту винесення вказаного рішення суду та видачі виконавчого листа №618/127/14 від 06 березня 2014 року суттєво змінився матеріальний та сімейний стан позивача, погіршився стан здоров'я.

В позові ОСОБА_4 також зазначив, що зараз перебуває у фактичних шлюбних відносинах з іншою жінкою, у якої є малолітня дитина, і вони фактично перебувають у нього на утриманні. Позивач сплачує аліменти в розмірі 250 грн 00 коп. на утримання іншої доньки, згідно з рішенням Шевченківського районного суду від 09 вересня 2009 року, а також згідно з рішенням Шевченківського районного суду від 14 жовтня 2014 року з нього стягнуто додаткові витрати на лікування доньки в розмірі 370 грн, які ним сплачувалися з 14 жовтня 2014 року до 19 червня 2016 року.

Крім того, 18 червня 2015 року позивачу було встановлено ІІІ групу інвалідності безстроково, підтвердженням цього є довідка до акта огляду медико - соціальною експертною комісією. Враховуючи вказані обставини, через відсутність офіційного працевлаштування та інвалідність, він не має змоги сплачувати нараховані аліменти щомісячно в повному обсязі. У звязку з чим просив стягнути аліменти у твердій грошовій сумі.

Рішенням Дворічанського районного суду Харківської області від 11 червня 2018 року у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено повністю.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції, ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на ті обставини, що рішення суду ухвалене з порушенням норм процесуального та матеріального права, прийнятим внаслідок неповного зясування всіх обставин по справі, з наданням невірної оцінки поданим ним доказам.

Скаржник, посилаючись на вимоги частин 1,2 статті 181, статті 182 СК України, зазначає, що з моменту прийняття 17 лютого 2014 року Дворічанським районним судом Харківської області рішення про стягнення з нього аліментів в розмірі ? частки доходу, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на утримання дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, суттєво змінився його матеріальний та сімейний стан, сталося погіршення здоровя. А саме, на даний час ОСОБА_4 має іншу сімю, проживає в фактичних шлюбних відносинах з ОСОБА_5, яка має малолітню доньку. Фактично сімя перебуває на його утриманні.

Окрім того, сплачує аліменти в розмірі 250,00 грн., а з 01 січня 2018 року в розмірі 500,00 грн., щомісячно, на утримання іншої доньки, згідно рішення Шевченківського районного суду Харківської області від 09 вересня 2009 року. Також ним сплачувалися до 19 червня 2016 року додаткові витрати на дитину в розмірі 270,00 грн. щомісячно, на підставі рішення Шевченківського районного суду Харківської області від 14 жовтня 2014 року.

Також в апеляційній скарзі зазначено, що згідно Довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААА №101117 від 18 червня 2015 року, ОСОБА_4 встановлено ІІІ групу інвалідності безстроково, що підтверджується Довідкою до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААА №101117 від 18 червня 2015 року, внаслідок чого він вимушений значні кошти витрачати на обстеження та лікування.

Проте, суд першої інстанції не врахував всі ці обставини та не дав оцінки фактам відсутності постійного місця роботи, регулярного заробітку, зміни матеріального та сімейного стану та настання інвалідності.

В суд апеляційної інстанції сторони не зявились, про час та місце слухання справи повідомлені належним чином (а.с. 107-108).

Відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України колегія суддів вважає можливим слухати справу за відсутності сторін, належним чином повідомлених про час та місце слухання справи.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши доводі апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів та звільнення від сплати заборгованості по аліментам, суд першої інстанції виходив із того, що при визначенні розміру аліментів рішенням Дворічанського районного суду Харківської області від 17 лютого 2014 року з позивача було стягнуто передбачений мінімум аліментів на одну дитину, у звязку з чим правові підстави для зменшення аліментів відсутні.

Зазначені позивачем підстави для звільнення його від сплати заборгованості за аліментами, а саме, факт наявності у нього іншої сімї, в якій є малолітня дитина, та обовязку по сплаті аліментів на іншу дитину, не є правовою підставою для звільнення від сплати заборгованості за аліментами.

Колегія суддів частково погоджується з висновками суду першої інстанції, виходячи з таких підстав.

Відповідно до частин 1,2,5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції зазначеним вимогам цивільно-процесуального закону у повному обсязі не відповідає.

Судом встановлено, підтверджується письмовими доказами та не заперечується сторонами, що відповідно до свідоцтва про народження серії І-ВЛ № 242404 від 12 травня 2011 року, виданого Новомиколаївською сільською радою Шевченківського району Харківської області, ОСОБА_3 народилася 06 травня 2011 року. Батьком дитини зазначений ОСОБА_4, матірю ОСОБА_6 (а.с.9).

Рішенням Дворічанського районного суду Харківської області від 17 лютого 2014 року з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_2 на утримання дитини стягнути аліменти у розмірі ? частини заробітку щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 06 лютого 2014 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с.17-19).

17 лютого 2014 року був виданий виконавчий лист на підставі вищезазначеного рішення суду (а.с.40).

Постановою заступника начальника відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції від 24 березня 2014 року було відкрито виконавче провадження на підставі вищезазначеного виконавчого документу (а.с.12).

Згідно розрахунку заборгованості по аліментам по виконавчому листу №618/127/14ц, розмір заборгованості визначений в сумі 29489,79 грн. (а.с.13).

Відповідно до статті 180 Сімейного кодексу України (далі СК України) батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Частиною 3 статті 181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Із матеріалів справи вбачається, що аліменти з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 на утримання дитини за рішенням суду були визначені у ? частці від доходу батька.

В позовній заяві він просив суд змінити спосіб стягнення аліментів, посилаючись на ті обставини, що він не має постійного місця роботи.

Із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_4 є інвалідом та йому безстроково встановлена третя група інвалідності з 21 травня 2015 року (а.с.14).

Отже відповідач має право на отримання пенсії.

Згідно довідки до акту огляду медико-соціальною експертною комісією працевлаштування позивача обмежено (протипоказана робота на висоті, з рухомими механізмами,повязаними з ризиком травм зору ока).

За таких обставин колегія суддів вважає, що ОСОБА_4 є працездатним, проте, за станом здоровя обмежений у працевлаштуванні.

Оскільки спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів,а ОСОБА_2 проти зміни способу стягнення аліментів заперечує, то колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що відсутні підстави для зміни способу стягнення аліментів.

Проте, колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність правових підстав для зміни розміру аліментів.

Із матеріалів справи вбачається, що після ухвалення рішення суду про стягнення аліментів з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_2 на утримання доньки ОСОБА_3, матеріальний стан ОСОБА_4 змінився. Він визнаний інвалідом 3-ої групи, сплачує аліменти за рішенням суду на утримання іншої дитини, розмір яких збільшений (а.с.14, 20-21).

Відповідно до ч.1 статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоровя та матеріальне становище дитини; стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Статтею 192 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоровя когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Отже судом першої інстанції не були враховані стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів, у звязку з чим необґрунтовано було відмовлено у задоволенні позову про зміну аліментів.

Колегія суддів вважає, що з урахуванням всіх обставин, встановлених у справі, є правові підстави для зменшення розміру аліментів , які підлягають стягненню з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітньої дитини, ОСОБА_3, з ? частини до 1/6 частини, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Що стосується рішення суду першої інстанції в частині звільнення ОСОБА_4 від сплати заборгованості, то колегія суддів вважає, що воно ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, підстав для скасування рішення суду в цій частині немає.

Відповідно до частини 2 статті 197 СК України, за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами ,якщо вона виникла у звязку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення.

При розгляді справи таких доказів позивачем надано не було.

За таких обставин суд першої інстанції обґрунтовано відмовив в задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 в цій частині.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі, висновків суду в цій частині не спростовують.

З огляду на викладене, колегія суддів відмовляє у задоволенні апеляційної скарги в цій частині.

Керуючись ст.ст.367,368,371, п.2 ч.1 ст.374, п.4 ч.1 ст.376, ст.ст.381-384, ст.389 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Дворічанського районного суду Харківської області від 11 червня 2018 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 про зміну розміру аліментів скасувати.

Ухвалити в цій частині нове судове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_4 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, реєстраційний номер платника податків НОМЕР_1, який проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3, на утримання ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, на користь ОСОБА_2, реєстраційний номер платника податків НОМЕР_2, ІНФОРМАЦІЯ_5, аліменти у розмірі 1/6 частини усього доходу, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає відповідно до п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 18 вересня 2018 року.

Головуючий: А.І.Колтунова

Судді: С.С.Кругова

ОСОБА_9