Постанова

Іменем України

30 жовтня 2018 року

м. Київ

провадження № 22-ц/824/324/2018

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Мазурик О.Ф. (суддя-доповідач),

суддів: Махлай Л.Д., Кравець В.А.,

за участю секретаря Синявського Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1, в інтересах якого діє ОСОБА_2,

на рішення Солом'янського районного суду м. Києва

в складі судді Лазаренко В.В.

від 29 січня 2018 року

у справі № 7361/5575/16-ц Солом'янського районного суду м. Києва

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Юридична компанія «МТД груп», правонаступником якої є Товариство з обмеженою відповідальністю «Юридична компанія «КМ груп»,

до ОСОБА_1, ОСОБА_3

про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

09 вересня 2016 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Юридична компанія «МТД груп» (далі - ТОВ «ЮК «МТД груп»), правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Юридична компанія «КМ груп» (далі - ТОВ «ЮК «КМ груп»), звернулося до Броварського міськрайонного суду Київської області з позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовні вимоги обгрунтовано тим, що 18.07.2006 між Акціонерним банком «Банк регіонального розвитку» (далі - Аб «Банк регіонального розвитку», Банк) та ОСОБА_1 укладено Кредитний договір № 27/10-6201 про надання кредиту у розмірі 74 730,00 доларів США з кінцевим строком повернення 17.07.2016.

В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 18.07.2006 між Банком та ОСОБА_3 укладено Договір поруки.

09 вересня 2013 року між Банком та ТОВ «ЮК «МТД груп» укладено Договір № 55 про відступлення права вимоги (цесії), за умовами якого до останнього перейшло право вимоги за кредитним договором № 27/10-6201 від 18.07.2006.

Позивач, посилаючись на те, що ОСОБА_1 належним чином не виконував умови кредитного договору, внаслідок чого у нього утворилась заборгованість, просив солідарно стягнути з відповідачів заборгованість за кредитним договором у розмірі 8 000,00 доларів США, що за курсом НБУ еквівалентно 213 102,43 грн.

Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 02 листопада 2016 року справу передано для розгляду за підсудністю до Солом'янського районного суду м. Києва.

В березні 2017 року позивач звернувся до Солом'янського районного суду м. Києва із заявою про збільшення позовних вимог, в якій просив солідарно стягнути з відповідачів заборгованість на його користь у розмірі 39 925,85 доларів США, що згідно курсу НБУ на день пред'явлення позову становить 1 063 536,96 грн.

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 29 січня 2018 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ЮК «МТД груп» частину заборгованості по тілу кредиту за період з 21.09.2013 по 17.07.2016 за кредитним договором № 27/10-6201 від 18.07.2006 в розмірі 8 000,00 доларів США, що по курсу НБУ станом на 21.09.2016 становить 213 102,00 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ЮК «МТД груп» витрати з оплати судового збору в сумі 3 222,13 грн.

В задоволенні позовних вимог до поручителя ОСОБА_3 відмовлено у повному обсязі.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду відповідач ОСОБА_1, діючи через свого представника ОСОБА_2, подав до суду апеляційну скаргу, мотивуючи тим, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

В обґрунтування апеляційної скарги посилався на те, що суд першої інстанції дійшов неправомірного висновку про відсутність правових підстав для застосування положень ч. 4 ст. 267 ЦПК України.

Ззазначав, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що початок перебігу позовної давності за зобов'язаннями з визначеним строком виконання починається зі спливом строку виконання.

Судом не враховано, що за умовами кредитного договору позичальник повинен був виконувати зобов'язання щомісяця шляхом погашення чергового платежу, і початок перебігу позовної давності для стягнення цих платежів обчислюється з моменту невиконання позичальником кожного із цих зобов'язань.

Вказував, що про факт свого порушеного права позивач дізнався в липні 2006 року, оскільки фактично з моменту укладення кредитного договору позичальник перестав виконувати щомісячні зобов'язання з погашення кредиту та відсотків по ньому.

Крім цього, зазначив, що про пропуск позивачем строку позовної давності свідчить і те, що Банк (первісний кредитор) вже звертався до суду з аналогічним позовом, який ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 11.04.2013 залишено без розгляду, тоді як з позивач звернувся до суду з позовом у вересні 2016 року, тобто більше ніж понад три роки.

Вважав, що пропущення позивачем строку позовної давності є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову, однак судом першої інстанції під час ухвалення рішення не надано правової оцінки вказаним доводам відповідача.

За вказаних обставин просив скасувати рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 29.01.2018 в частині задоволення позовних вимог, і ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовити з підстав пропуску строку позовної давності.

Апеляційна скарга не містить доводів щодо необґрунтованості чи незаконності рішення суду в частині відмови в задоволенні позову до ОСОБА_3

Заперечуючи проти апеляційної скарги позивач подав відзив, в якому посилаючись на на безпідставність та необгрунтвоаність доводів апеляційної скарги, просив відмовити в її задоволенні, а рішення суду першої інстанції залишити без змін як законне та обґрунтоване.

Вказував, що при ухваленні рішення судом першої інстанції повно та всебічно з'ясовано обставини справи, досліджено наявні в матеріалах справи докази. Судом правильно встановлено факт отримання позичальником кредитних коштів, а також факт невиконання зобов'язань за кредитним договором та наявності заборгованості.

Вважав безпідставними та такими, що не відповідають дійсності, доводи апеляційної скарги про подання позивачем позову зі спливом строку позовної давності, оскільки рішенням суду стягнуто заборгованість по тілу кредиту за період з 21.09.2013 по 17.07.2016, тобто в межах строку позовної давності.

Також, вважав безпідставними доводи апеляційної скарги, що Банк вже звертався до суду з аналогічним позовом до відповідачів, який судом залишено без розгляду, що ніби то свідчить про реалізацію права на стягнення заборгованості в примусовому порядку.

Інші учасники справи своїм правом подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалися.

03 вересня 2018 року ТОВ «ЮК «МТД груп» звернулося до суду із заявою про заміну позивача - ТОВ «ЮК «МТД груп» його правонаступником ТОВ «ЮК «КМ груп».

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 06.09.2018, яка занесена до протоколу судового засідання, залучено до участі у справі правонаступника позивача ТОВ «ЮК «КМ груп».

Представник відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримав та просив задовольнити з підстав, наведених в ній.

Відповідач - ОСОБА_3 в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив.

Позивач, належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи, в судове засідання свого представника не направив, причини неявки суду не повідомив.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності учасників справи та їхніх представників, які не з'явилися в судове засідання.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, та вимог, що заявлялися в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що позичальник взятих на себе зобов'язань щодо щомісячного погашення кредиту не виконав, у зв'язку з чим утворилась заборгованість за кредитним договором.

При цьому, доводи відповідач ОСОБА_1 про сплив позовної давності, щодо застосування якої він заявляв, суд визнав необґрунтованими, зазначивши про те, що визначені в договорів строки платежів у погашення заборгованості не є окремими грошовими зобвоязаннями з повернення кредиту перед кредитором, а є складовою єдиного грошового зобов'язання з повернення суми отриманого кредиту, строк виконання якого визначений датою - 17 липня 2016 року, а тому з цієї дати обчислюється строк позовної давності.

Проте, колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, вважає їх такими, що суперечать нормам матеріального права та не узгоджуються з доказами, які містяться в матеріалах справи, враховуючи наступне.

З матеріалів справи вбачається, що 18 липня 2006 року між АБ «Банк регіонального розвитку» та ОСОБА_1 укладено Кредитний договір № 27/10-6201 (далі - Кредитний договір), за умовами п. 1.1. якого Банк зобов'язався надати позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти у сумі 74 730,00 доларів США, а позичальник зобов'язався сплачувати за користування кредитом проценти із розрахунку 13% річних, комісійну винагороду, та повернути кредит в терміни та на умовах, встановлених цим Договором (а.с. 6-9).

Відповідно до п. 1.2. Кредитного договору позичальник зобов'язався повернути кредит згідно до графіку, що встановлений в Додатку № 1 до цього Договору (далі - Графік). Кінцевий термін повернення кредиту - 17 липня 2016 року.

В пункті 1.3. Кредитного договору сторонами договору погоджено, що кредит надається позичальнику на оплату по договору № К-481 купівлі-продажу цінних паперів від 17.07.2006, укладеного між Банком та позичальником, згідно з яким позичальник придбаває цільові облігації, емітовані ТОВ «Чернігівський завод будівельних матеріалів», в кількості 9023 штук, загальною вартістю 496 265,00 грн., з метою подальшого їх погашення шляхом отримання у власність квартири АДРЕСА_1, згідно з Договором про резервування приміщення № Р-50 від 20.06.2006, що укладений між позичальником та ТОВ «Чернігівський завод будівельних матеріалів».

Згідно з п. 2.4. Кредитного договору нарахування процентів за користування кредитом здійснюється щомісячно. Розрахунковим періодом для нарахування процентів є період з першого по останнє число кожного місяця, за фактичний період користування кредитом, виходячи з 360 днів у році. При розрахунку процентів враховується день надання та не враховується день повернення кредиту (частки кредиту).

Сплата процентів здійснюється на рахунок № НОМЕР_1 в АБ «Банк регіонального розвитку» не пізніше 10 числа місяця, наступного за розрахунковим. У випадку, якщо 10 число місяця є неробочим днем, то позичальник зобов'язаний сплатити суму нарахованих процентів, згідно з п. 2.4. цього Договору у попередній робочий день (п. 2.5. Кредитного договору).

У відповідності до п. 3.3.9. Кредитного договору позичальник зобов'язався повернути в повному обсязі кредит із нарахованими процентами за фактичний час його використання та можливими штрафними санкціями у термін, визначений п. 1.2. цього Договору та відповідно до Графіку.

Згідно з п. 4.1. Кредитного договору у разі прострочення позичальником термінів сплати процентів та/або комісійної винагороди, визначених п. 2.5., 3.3.14. цього Договору, а також прострочення термінів повернення кредиту, визначених Графіком, п.п. 1.2., 2.7.3., 3.2.3., 4.3., 5.4. позичальник сплачує Банку пеню в розмірі 1 відсоток від несвоєчасно сплаченої суми за кожний день прострочення, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в цей період.

Відповідно до п. 4.2. Кредитного договору у разі порушення позичальником вимог п. 3.3.3.-3.3.7., 3.3.10.-3.3.13. цього Договору, позичальник зобов'язаний сплатити Банку штраф у розмірі 10% від суми кредиту, визначеного п. 1.1. за кожний випадок.

В забезпечення виконання зобов'язань за Кредитним договором 18.07.2018 між Банком та ОСОБА_3 укладено Договір поруки № 027/ДП7511. За умовами якого ОСОБА_3 зобов'язався перед Банком у повному обсязі відповідати за виконання боржником зобов'язань за Кредитним договором.

Згідно Графіку погашення кредиту позичальник повинен був щомісячно з 01 по 10 число до червня 2016 року включно вносити суму у розмірі 623,00 доларів США; до 17.07.2016 593 долари США (а.с. 10).

З матеріалів справи також вбачається, що 09 вересня 2013 між АБ «Регіональний банк розвитку» та ТОВ «ЮК «МТД груп»» укладено Договір № 55 відступлення права вимоги (цесії), за умовами якого Банк (первісний кредитор) у відповідності до вимог ст. 512 ЦК України передав свої права шляхом відступлення права вимоги, а ТОВ «ЮК «МТД груп», правонаступником якого є ТОВ «ЮК «КМ груп», (новий кредитор) прийняв всі права вимоги і став новим кредитором за Кредитним договором № 27/10-6201 від 18.07.2006, та додатковими угодами до нього, а також угодами, що забезпечують виконання зобов'язань по договору (за наявності), що був укладений між первісним кредитором та ОСОБА_1 (а.с. 20-24).

До договору відступлення права вимоги (цесії) № 55 від 09.09.2013 за Кредитним договором складено Акт приймання-передачі, за яким ТОВ «ЮК «МТД груп» передано пакет документів (а.с. 25).

Оскільки позивач - ТОВ «ЮК «МТД груп», правонаступником якого є ТОВ «ЮК «КМ груп», звернулося до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором, то він повинен довести обставини неналежного виконання боржником умов договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ч. 1, ч. 3 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

За приписами статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною 1 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ч. 3 ст. 13 ЦПК України).

Суд діє у спосіб, визначений Цивільним процесуальним кодексом України та з власної ініціативи не може долучати до матеріалів справи докази або витребовувати їх.

Вказані вище положення узгоджуються з положеннями ст. 11, 57, 58, 61 ЦПК України (в редакції на час подання позову).

Як вбачається з матеріалів справи, на підтвердження позовних вимог позивачем надано заяву на видачу готівки № 18.2/208 від 18.07.2006, згідно якої на виконання умов Кредитного договору Банком надано ОСОБА_1 кредит у розмірі 74 730,00 доларів США (еквівалент у гривнях 377 386,50).

Згідно розрахунку заборгованості на день укладення договору, який міститься в матеріалах справи, та який складено первісним кредитором, станом на 09.09.2013 заборгованість ОСОБА_1 становила 92 381,07 доларів США (еквівалент у гривнях 738 401,87), з яких: сума кредиту - 21 775,00 доларів США; сума простроченого кредиту - 38 150,85 доларів США; сума прострочених відсотків - 25 312,16 доларів США; сума простроченої комісії за управління кредитом - 4 826,20 доларів США; сума пені за прострочення повернення кредиту - 1 284,62 доларів США; сума пені за прострочення повернення процентів - 866,94 доларів США; сума пені за прострочення сплати комісії - 165,30 доларів США.

Наведені вище обставини приводять до висновку, що позичальник не виконував належним чином умови Кредитного договору з моменту його укладення.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати кредит позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит і сплатити проценти.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно з нормою статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк.

При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як &qutt;строк дії договору&qu.0;, так і &qutt;строк (термін) виконання зобов'язання&qu0c; (статті 530, 631 ЦК України).

З огляду на викладене строк (термін) виконання зобов'язання може збігатися зі строком договору, а може бути відмінним від нього, зокрема коли сторони погодили строк (термін) виконання ними зобов'язання за договором і визначили строк останнього, зазначивши, що він діє до повного виконання вказаного зобов'язання.

Якщо в зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).

Як убачається з матеріалів справи, сторони встановили як строк дії договору - до до остаточного виконання сторонаим прийнятих на себе зобов'язань (пункт 7.3. Кредитного договору), кінцевий строк повернення кредиту - до 17 липня 2016 року (пункт 1.2. Кредитного договору), так і строки виконання зобов'язань зі щомісячним погашенням платежів - щомісяця не пізніше 10 числа, відповідно до графіку, що є Додатком до Кредитного договору.

Крім цього, з Кредитного договору також вбачається, що в пункті 4.3. цього Договору сторони погодили, що у разі не виконання позичальником зобов'язань, визначених пунктами 3.3.3.-3.3.14. цього Договору протягом більше п'яти днів, термін надання кредиту вважається таким, що закінчився та, відповідно позичальник зобов'язаний повернути всю заборгованість за кредитом, сплатити проценти та комісійну винагороду за фактичний час використання кредиту та нараховані пеню і штрафні санкції.

Згідно п. 3.3.9.1. Кредитного договору позичальник зобов'язаний достроково повернути в повному обсязі кредит із нарахованими процентами за фактичний час його використання комісійну винагороду та можливу неустойку в наступних випадках: 1) затримання сплати частини кредиту та/або відсотків комісійної винагороди щонайменше за один календарний місяць; 2) перевищення суми заборгованості суми кредиту більш як на десять відсотків; 3) несплати позичальником більше однієї виплати, яка перевищує п'ять відсотків суми кредиту; 4) іншого істотного порушення позичальником умов цього Договору.

Отже, згідно умов п. п. 3.3.9.1., 4.3. Кредитного договору сторони договору погодили, що у разі неналежного виконання позичальником умов кредитного договору, зокрема щодо затримання сплати кредиту на один місяць, змінюється строк виконання такого зобов'язання.

Таким чином, п. 4.3. Кредитного договору змінює строк виконання зобов'язання та зумовлює перебіг позовної давності.

Отже, перебіг позовної давності щодо повернення кредиту в цілому обчислюється із дня настання строку виконання основного зобов'язання, тобто строку виконання зобов'язання в повному обсязі (кінцевий строк) або у зв'язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 не виконував зобов'язань за кредитним договором з моменту укладення такого договору (18.07.2006), а також беручи до уваги умови п. 4.3. Кредитного договору, колегія суддів вважає, що строк повернення кредиту настав на 31 день 10 числа наступного місяця з дня видачі кредиту.

За наведенех обставин, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги, що судом першої інстанції необґрунтовано відхилено заяву відповідача про застосування строку позовної давності.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого порушеного цивільного права або інтересу.

Згідно зі статтею 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

За приписами статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК України).

Для обчислення строків позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у статтях 252-255 ЦК України.

При цьому, початок перебігу позовної давності повязується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, скільки з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи.

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати о право в примусовому порядку.

Як зазначалось вище, в Кредитному договорі сторони цього договору передбачили зміну його строку виконання, який настав на 31 день після 10 числа наступного місяця від дати укладення кредитного договору (18.07.2006).

Натомість з позовом до суду Товариство звернулося 09 вересня 2016 року.

У зв'язку з наведеним висновок суду першої інстанції про початок перебігу строку позовної давності з 17 липня 2016 року (дата терміну повернення кредиту) та відсутність підстав для застосування позовної давності до вимог позивача, про що відповідачем подану заяву, ґрунтується на неправильному застосуванні норм матеріального права та неповному з'ясуванні обставин справи, що призвело до ухвалення незаконного рішення.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач ОСОБА_1 до ухвалення судом рішенні звернувся до суду із заявою про застосування строку позовної давності, в якій просив відмовити в задоволенні позову з підстав пропуску позивачем строку позовної давності (а.с. 129-130).

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Враховуючи те, що суд неповно з'ясував обставини, що мають значення для справи, не застосував норми матеріального права, які підлягали застосуванню до даних правовідносин, рішення суду не відповідає вимогам ст. 263 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що в силу ст. 376 ЦПК України є підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового про відмову в задоволенні позову.

На підставі викладеного та керуючись ст. 268, 374, 376, 383, 384, 389 ЦПК України,

П О С ТА Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, в інтересах якого діє ОСОБА_2, - задовольнити.

Рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 29 січня 2018 року - скасувати.

В задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Юридична компанія «МТД груп», правонаступником якої є Товариство з обмеженою відповідальністю «Юридична компанія «КМ груп», до ОСОБА_1, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до цього суду.

Повний текст постанови складено 01 листопада 2018 року.

Головуючий О.Ф. Мазурик

Судді Л.Д. Махлай

В.А. Кравець