РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 жовтня 2018 року місто Чернігів

Справа №751/1198/18

Провадження№2/751/595/18

Н о в о з а в о д с ь к и й р а й о н н и й с у д м і с т а Ч е р н і г о в а

в складі: головуючого - судді Ченцової С.М.

секретаря судового засідання Сащенко О.М.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1, представники позивача ОСОБА_2, ОСОБА_3, представник відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Чернігові цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Державної установи « Центр обслуговування підрозділів Національної поліції України» Національної Поліції України , Національної поліції України про визнання незаконними та скасування наказів , зміна формулювання звільнення із займаної посади та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Державної установи « Центр обслуговування підрозділів Національної поліції України» Національної Поліції України , Національної поліції України про визнання незаконними та скасувати накази Державної установи «Центр обслуговування Національної поліції України», а саме : наказ № 349 від 13.10.2016 року , наказ № 434 від 23.11.2016 року та наказ № 216 о/с від 24.11.2016 року, про що здійснити відповідний запис в трудовій книжці, звільнивши його із займаної посади ВТП ДУ «ЦОП НПУ» в Чернігівській області на п. 1 ст. 40 КЗпП, що відповідало обставинам підписаного позивачем повідомлення від 17.08.2016 про скорочення посади та звільнення з даної причини. Також позивач просить стягнути з Державної установи «Центр обслуговування Національної поліції України» 10 000 гривень завданої моральної шкоди.

Позов обґрунтовано тим, що позивач згідно наказу № 60 о/с від 18.04.2016 року був призначений фахівцем відокремленого територіального підрозділу в Чернігівській області ДУ «ЦОП НПУ».

17.08.2016 року позивач підписав повідомлення про скорочення в порядку статті 49-2 КЗпП України.

З урахуванням зазначеного та постійного тиску з боку керівництва ДУ «Центр обслуговування підрозділів Національної поліції України» та окремих працівників зазначеної установи (Князева, ОСОБА_5, Трошиної, ОСОБА_6) у позивача різко погіршився стан , він потрапив до лікарні.

Розуміючи безвихідну ситуацію що йому не дадуть працювати, позивач прийняв рішення щодо звільнення із займаної посади в порядку статті 49-2 КЗпП, згідно підписаного повідомлення про скорочення посади від 17.08.2016 року.

Позивач зазначає, що після ряду письмових звернень до керівництва Державної установи «Центр обслуговування підрозділів Національної поліції України» щодо звільнення позивача з власної ініціативи із посади фахівця ДУ «ЦОП НПУ» в Чернігівській області; через скорочення штатів в порядку ч.1 ст. 40 КЗпП України; з обов'язковим перед звільненням відбуттям чергової відпустки за фактично відпрацьований період, починаючи з 19.04.2016 р. по 19.10.2016 p., що передбачено статтями 3, 10, 21 та 24 Закону України «Про відпустки», а також з дотриманням при звільненні вимог статті 44 КЗпП України, він був вимушений звернутись до Голови Національної поліції України та просити допомоги в частині захисту своїх конституційних прав громадянина України, проведення службової перевірки відносно окремих посадових осіб Державної установи «Центр обслуговування підрозділів Національної поліції України» та розірвання трудових відносин за ініціативи власника в порядку статті 49-2 КЗпП України. Відповідей на його звернення на час подання позову до суду не отримав.

Перебуваючи на стаціонарному лікуванні з 19.09.2016 року , позивач безпідставно був притягнутий 13.10.2016 року до дисциплінарної відповідальності у вигляді догани. Приступивши до роботи 24.10.2016 року, на вимогу керівництва ДУ «ЦОП НПУ» вимушений був виїхати з м. Чернігова до м. Києва, за власний рахунок, без коштів на відрядження, для зустрічі з керівництвом ДУ «ЦОП НПУ» щодо вирішення питання звільнення.

Більш як чотири години шість працівників ДУ «ЦОП НПУ» вмовляли позивача відмовитись від написаних раніше заяв про звільнення в порядку ч.1 ст. 40 КЗпП та написати заяву про призначення на посади в структурні підрозділи ДУ «ЦОП НПУ» в Донецькій та Луганській областях або до Рівненської області, не пояснюючи чому позивач мусить міняти постійне місце проживання в м. Чернігові або чому його не можна звільнити за вищезгаданою статтею на підставі відібраного повідомлення про можливе скорочення, в порядку статті 49-2 КЗпП України.

24.10.2016 року позивач вкотре подав заяву про звільнення з посади, про виплату грошового утримання під час фактичного перебування на лікарняному та надання обов'язкової відпустки за фактично відпрацьований час, що передує звільненню.

05.12.2016 року позивачем з ДУ «ЦОП НПУ» було отримано рекомендований лист від 25.11.2016р. № 416 згідно якого йому надіслано : лист від 24.11.2016 р. № 4272; копії наказів ДУ «ЦОП НПУ» від 24.11.2016 р. №216 о/с та від 23.11.2016р. № 434 та трудова книжка серії ОЛ №996565.

Згідно листа від 24.11.2016 р. № 4272 та копії наказу ДУ «ЦОП НПУ» від 24.11.2016 р. №216 о/с позивача було поінформовано, що за рішенням керівництва ДУ «ЦОП НПУ» (ОСОБА_7М.) звільнений з посади фахівця на підставі п.4 ст.40 КЗпП України через прогул без поважних причин.

Після ознайомлення із отриманими документами з'ясувалось, що під час звільнення роботодавцем допущено ряд порушень, зокрема: відповідно до листа від 24.11.2016 р. № 4272 позивача звільнено на підставі наказу ДУ «ЦОП НПУ» від 24.11.2016 № 215 о/с, з яким в цьому ж листі просили ознайомитись, проте в додатках до листа надано наказ № 216 о/с, наказ № 215 о/с не надано.

Запис про звільнення у трудовій книжці не відповідає вимогам п. п. 2.4 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, а саме : наказ прийнято 24.11.2016 року, а запис у трудовій книжці про звільнення - 24.10.2016 року.

Позивач зазначає, що з жодним наказом про звільнення, про накладення дисциплінарного стягнення його не було повідомлено, жодних пояснень щодо «ймовірного на думку керівництва» вчинення дисциплінарного проступку керівництво ДУ «ЦОП НПУ» від нього не отримувало та не бажало отримувати.

Враховуючи викладені обставини, позивач вважає, що є всі підстави для зміни формулювання його звільнення з підстави, передбаченої п.4 ст. 40 КЗпП на п.1 ст. 40 КЗпП.

Щодо фактів викладених у наказі від 13.10.2016 року №349 про накладення дисциплінарного стягнення у виді догани , то позивачем повідомлялось керівництво ДУ «ЦОП НПУ» про причини відсутності на робочому місці, підтверджуючі документи, а саме: копія медичної картки, копія запису лікаря від 16.09.16р. та копія довідки від 16.09.16р. , які вручені адресату 07.10.2016 року .

Відповідно до вмісту листа з ДУ «ЦОП НПУ» від 24.11.2016 р. № 4272, отриманого 05.12.2016 року, позивачу надіслано копію наказу ДУ «ЦОП НПУ» від 23.11.2016р. 434 щодо накладення дисциплінарного стягнення.

Позивач звертає увагу, що заяви про звільнення його із займаної посади до керівництва ДУ «ЦОП НПУ» були направлені 26.09.2016 р., 22.10.2016 р., 24.10.2016 р.

З наказом від 23.11.2016 року № 434 про накладення дисциплінарного стягнення позивача не ознайомлювали та не повідомляли під розписку.

Незаконними діями відповідача була завдана моральна шкода, яка полягала у спричиненні порушення нормальних життєвих зв'язків , невпевненості у майбутньому.

Внаслідок незаконного звільнення, не оплати лікарняних листків, заробітної плати, позивач змушений був позичати кошти у знайомих щоб забезпечення себе засобами для існування. Моральні страждання посилювались постійним нервовим стресом, погіршенням стану здоров'я та пов'язаними з ним конфліктами у сім'ї та з оточуючими.

Згідно заяви від 21.05.2016 року ( т.2 а.с.3) , позивач змінив позовні вимоги, просив : визнати незаконними та скасувати накази Державної установи «Центр посади та обслуговування Національної поліції України», а саме: наказ від 13.10.2016 року №349, наказ від 23.11.2016 року № 434, від 24.11.2016 року №216 о/с, про що здійснити відповідний запис в трудовій книжці, звільнивши із займаної посади ВТП ДУ «ЦОП НПУ» в Чернігівській області згідно чинного законодавства України та стягнути з ДУ «ЦОП НПУ» середній заробіток за час вимушеного прогулу за період із 24 жовтня 2016 року по 03 березня 2018 року в розмірі 52 066 грн. 24 коп., згідно розрахунку доданого до заяви.

Відповідачем - Державною установою « Центр обслуговування підрозділів Національної поліції України» Національної Поліції України надіслано до суду відзив ( т.1 а.с. 71-83) , в якому відповідач просить відмовити у задоволенні позову.

Заперечення обґрунтовано тим, що позивач не дотримувався трудової дисципліни, 16.09.2016 позивач був відсутній на роботі з 9.00 до 14.24 . Прибувши на робоче місце, пояснив що був відсутній через погіршення стану здоров'я, керівнику ВТП у Чернігівській області не зміг додзвонитися, а номер телефону заступника ВТІІ він не знав. Крім того, пояснив, що до медичних закладів не звертався. На підтвердження поважності причин відсутності на роботі , лише 04.10.2016 року позивачем направлена копія медичної довідки.

Враховуючи вище викладене, 16.09.2016 позивачем вчинене грубе порушення трудової дисципліни, а саме прогул - був відсутній на роботі без поважних причин 4 год. 39 хв.

За грубе порушення трудової дисципліни, а саме прогул , тобто відсутність на роботі без поважних причин 4 год. 39 хв. , наказом ДУ «ЦОП Національної поліції України» від 13.10.2016 № 349 «Про накладання дисциплінарного стягнення» позивача притягнуто до дисциплінарної відповідальності , а саме оголошено догану.

Із зазначеним наказом позивач ознайомився 24.10.2016 р. по закінченню лікарняного.

Починаючи з 25 жовтня 2016 року позивач був відсутній на робочому місці без поважних причин, про що складались відповідні акти, які долучені до матеріалів службового розслідування.

Про свою відсутність на роботі позивач нікого з керівництва Центру і ВТП у Чернігівській області не попереджав, на телефонні дзвінки не відповідав, будь-яких документів, що свідчать про поважні причини відсутності не надавав.

Таким чином отримати пояснення від позивача про відсутність на робочому місці не виявилось можливим.

Заступником начальника ВТП у Чернігівській області ОСОБА_6 було надано до ВФЗБО ДУ «Центр обслуговування підрозділів Національної поліції України» табель обліку використання робочого часу відділу за жовтень та листопад 2016 року з відповідною відміткою про відсутність позивача на роботі починаючи з 01.10.2016 року по 30.11.2016 року.

По закінченню службового розслідування, позивача відповідно до наказу ДУ «ЦОП Національної поліції України» від 24.11.2016 № 216 о/с, звільнено з роботи за прогул без поважних причин , на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України з 24.10.2016 року, про що зроблено відповідний запис у трудовій книжці.

Щодо звільнення позивача за п.1 ст.40 КЗпП , відповідач зазначив , що починаючи з 19.09.16 по 21.10.16 позивач перебував на лікарняному.

Перебуваючи на лікарняному відповідач направив лист , який отримано 28.09.2016 про надання відпустки , проте не вказав з якої дати , тому на його адресу надіслана відповідь.

07.10.2016 позивач повторно надіслав листа, де просив звільнити його вже за п. 1 ст. 40 КЗпП України та вказав дату, з якої мав би намір піти у відпустку, проте, письмову відповідь керівництво ДУ «ЦОП Національної поліції України» надати йому не встигло, оскільки 24.10.2016 р. позивач прибув особисто до ВКЗ ДУ «ЦОП Національної поліції України», де з ним проведені бесіди та дані розяснення стосовно надання відпустки та звільнення.

Враховуючи наказ Національної поліції України від 01.08.2016 № 657 «Про організаційно - штатні зміни в Національній поліції», а також наказ ДУ «ЦОП Національної поліції України» від 01.08.2016 № 121 о/с, було скорочено тимчасовий штат та посаду, на якій перебував позивач, а 17.08.2016 р. позивачу надане для ознайомлення під підпис попередження про наступне вивільнення з 17.10.2016.

Позивач мав право на невикористану відпустку до закінчення строку попередження про наступне вивільнення, тобто до 17.10.2016, проте позивач просив надати відпустку після 17.10.2016 з подальшим звільненням у зв'язку із скороченням штату.

Враховуючи нагальну потребу у кадрах, оскільки раніше він відкликав свою заяву про призначення на посаду фахівця ВТП у Чернігівській області, позивачу були запропоновані інші посади з більшим обсягом робіт, позивач відмовився від запропонованих посад , що підтверджується актом від 25.10.2016 року.

Відповідачем Національною поліцією України , теж надіслано відзив на позовну заяву ( т.1 а.с. 62-65). Заперечення обґрунтовано тим, що відповідач є неналежним відповідачем у справі. Позивач не навів жодного обґрунтування та не надав доказів на підтвердження позовних вимог до Національної поліції України .

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги, з урахування поданих змін, підтримав . Просив змінити формулювання звільнення з підстави, передбаченої п.4 ст. 40 КЗпП на п.1 ст. 40 КЗпП та стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу.

В судовому засіданні представники позивача , просили крім обставин , викладених у позові та заяві про зміну позовних вимог , врахувати обставини , викладені у відповіді на відзив (т. 1 а.с. 219-224).

Представник відповідача Державної установи « Центр обслуговування підрозділів Національної поліції України» Національної Поліції України просив у задоволенні позову відмовити , посилаючись на обставини , викладені у відзиві на позов.

Свідок ОСОБА_8 у судовому засіданні пояснив , що він працює провідним фахівцем відділу кадрового забезпечення ДУ « ЦОП». 16.09.2016 року був у складі комісії , яка виявила відсутність ОСОБА_1 на роботі з 9 год до 14 год 25 хв. Прийшовши після цього на роботу , ОСОБА_1 пояснив , що йому було погано, але до лікарні не звертався. За цей день йому оголосили догану. Пізніше ОСОБА_1 надіслав довідку з лікарні. Коли ОСОБА_1 після лікарняного приїхав у м. Київ , йому пропонували посаду фахівця , але він відмовився.

Свідок ОСОБА_6 у судовому засіданні пояснив, що 16.09.2016 року , коли приїхала перевірка із Києва, ОСОБА_1 на роботі не було . На той час він був виконуючим обовязки начальника відділу. ОСОБА_1 прийшов цього дня о 14 год 30 хв. і був на роботі до кінця дня. Претензій до його роботи до 15.09.2016 року не було. Після цього ОСОБА_1 на роботу не ходив , де він був йому не було відомо. Кілька разів приїжджала комісія із Києва. Після закінчення лікарняного він порекомендував ОСОБА_1 поїхати у м. Київ , куди його запрошували. 24.10.2016 року ОСОБА_1 поїхав, після цього на роботу не приходив , був звільнений.

Свідок ОСОБА_9 в судовому засіданні пояснив , що він був членом комісії та підписував акт про відсутність ОСОБА_1 на роботі 16.09.2016 року. Чи телефонував він ОСОБА_1 не памятає, але міг телефонувати .

Свідок ОСОБА_5 у судовому засіданні пояснила , що вона працює начальником відділу кадрового забезпечення. ОСОБА_1 був призначений на посаду фахівця 19.04.2016 року . У липні і серпні він уже був позбавлений премії. До роботи він відносився халатно. 16.09.2018 року не зявився на роботу, ніхто не знав де він. Три рази виїжджала комісія зі службовими перевірками , робили запити в різні медичні установи. Коли була реорганізація , вона особисто спілкувалась із ОСОБА_1 , керівництво установи пропонувало йому іншу роботу , але він відмовився. ОСОБА_1 не скоротили , він був у трудових відносинах до 24.10.2016 року. Документ , що ОСОБА_1 був 16.09.2016 року у лікаря отримали , але виник сумнів щодо достовірності , оскільки запис у медичній книжці 16.09.2016 року був датований після попереднього запису- 30.09.2016 року. Керівник вирішив притягнути ОСОБА_1 до відповідаьнотсті за прогул. Заяви від ОСОБА_1 про звільнення установа отримувала, але звільнити його з цих підстав неможливо було. Листки про непрацездатність були ОСОБА_1 оплачені.

Вислухавши вступне слово позивача та його представників , представника відповідача , пояснення свідків та дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку , що позовні вимоги підлягають задоволенні частково з наступних підстав.

Згідно із статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.

Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.

Судом встановлено, що згідно наказу № 60 о/с від 18.04.2016 року , ОСОБА_1 було прийнято на посаду фахівця відокремленого територіального підрозділу в Чернігівській області з 19.04.2016 року ( т.1 а.с.144).

16.09.2016 року складено акт № 4 про відсутність ОСОБА_1 на робочому місці 16.09.2016 року з 9 год. 14 год 24 хв. 13.10.2016 року ( т.1 а.с. 148).

З приводу відсутності на роботі у пятницю 16.09.2016 року більше 4 годин ОСОБА_1 надано письмове пояснення ( т.1 а.с.147) та записом у медичній карточці відмічено звернення до лікаря .

На виконання наказу ДУ « ЦОП Національної поліції України» від 16.09.2016 року ( т.1 а.с. 168) затверджено висновок службового розслідування, згідно якого рекомендовано за порушення трудової дисципліни ОСОБА_1 винести догану ( т.1 а.с. 118-122).

Згідно наказу № 349 від 13.10.2016 року за порушення трудової дисципліни, що виразилось у відсутності на роботі без поважних причин протягом 4 год 39 хв , ОСОБА_1 оголошено догану ( т.1 а..с 31), з мотивувальної частини наказу за відсутність на роботі 16.09.2016 року.

Згідно листка непрацездатності ОСОБА_1 перебував на лікарняному з 19.09.2016 по 01.10. 2016 року. (т.1 а.с. 41).

26.09.2016 року ОСОБА_1 надіслав на адресу відповідача заяви про звільнення , надання відпустки та про відкликання заяви про призначення його на посаду фахівця з 17.10. 2016 року (т.1 а.с. 21-23)

З листа ДУ « ЦОП Національної поліції України» від 28.09.2016 року вбачається , що такі заяви йому повернено для належного оформлення.

24.10.2016 року ОСОБА_1 передано повідомлення з пропозицію зявитись до ДУ « ЦОП Національної поліції України» для запропонування вакантних посад при скороченні та ознайомлення з наказами ( т. 1а.с.28).

В цей день ОСОБА_1 зявився до установи, згідно акту ( т.1 а.с. 171) від запропонованих посад відмовився та подав заяву про звільнення у звязку із скороченням , за раніше підписаним попередженням про вивільнення від 17.08.2016 року ( т.1 а.с. 24).

Згідно актів від 25.10.2016 року , 26.10.2016 року, 27.10.2016 року встановлено відсутність ОСОБА_1 на роботі ( т.1 а.с. 158,161,162).

Незважаючи на те, що факт відсутності на роботі позивача був зафіксований ще у жовтні 2016 року, рішення про його звільнення було прийнято лише 24.11.2016 року .

Наказом № 434 від 23.11.2016 року за порушення трудової дисципліни , що виразилось у відсутності на роботі без поважних причин відповідно до п.2 ст. 147 КЗпП на ОСОБА_1 накладено дисциплінарне стягнення у виді звільнення за прогул на підставі п.4 ст. 40 КЗпП України ( т.1 а.с. 15).

Згідно наказу № 216 о/с від 24.11.2016 року ОСОБА_1 звільнено з 24.10.2016 року за п.4 ст. 40 КЗпП України , за прогул без поважних причин, з виплатою грошової компенсації за 12 днів невикористаної відпустки за період з 19.04.2016 року по 24.10.2016 року ( т.1 а.с. 14).

Згідно листа ДУ « ЦОП Національної поліції України» від 24.11.2016 року ОСОБА_1 повідомлено про звільнення, можливість ознайомлення із наказами та направлено трудову книжку ( т.1 а.с. 13).

У матеріалах справи мається довідка медичної установи , що ОСОБА_1 згідно лікарняного листа 501052 , перебував на стаціонарному лікуванні з 19.09.2016 року по 30.10.2016 року ( т.1 а.с. 43).

В матеріалах справи відсутні докази , але сторонами не оспорюється той факт , що період непрацездатності, згідно листків непрацездатності позивачу оплачено. Про це в судому засіданні підтвердила і свідок ОСОБА_5

Таким чином, суд вважає що звільнення позивача з підстав, зазначених у наказі № 216 о/с від 24.11.2016 року є протиправним , оскільки відбулося з порушенням вимог діючого трудового законодавства.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 235 КЗпП України у разі визнання формулювання причин звільнення неправильним або таким, що не відповідає чинному законодавству, у випадках, коли це не тягне за собою поновлення працівника на роботі, орган, який розглядає трудовий спір, зобовязаний змінити формулювання і вказати в рішення причину звільнення у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства та з посиланням на відповідну статтю (пункт) закону. Якщо неправильне формулювання причини звільнення в трудовій книжці перешкоджало працевлаштуванню працівника, орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату йому середнього заробітку за час вимушеного прогулу в порядку і на умовах, передбачених ч. 2 цієї статті.

З урахуванням встановлених вище обставин суд вважає позовні вимоги у частині визнання наказу№ 216 о/с від 24.11.2016 року про звільнення позивача з підстав, визначених п. 4 ст. 40 КЗпП України незаконним та змінити формулювання причини звільнення ОСОБА_1 з п. 4 ст. 40 КЗпП України, за прогул без поважних причин на п.1 ст. 40 КЗпП України, у звязку із скороченням штату працівників.

Відповідно до ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов"язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу.

Пунктом 4.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 року за № 58, власник або уповноважений ним орган зобов"язаний видати працівнику його трудову книжку в день звільнення з внесеним до неї записом про звільнення.

Згідно із п. 4.2 вказаної Інструкції, якщо працівник відсутній на роботі в день звільнення, то власник або уповноважений ним орган в цей день надсилає йому поштове повідомлення із вказівкою про необхідність отримання трудової книжки.

Згідно із ч. 4 ст. 235 КЗпП України у разі затримки видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові виплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу.

Судом встановлено , що трудову книжку було надіслано позивачу в день звільнення 24.11.2016 року , що підтверджується листом № 4272 від 24.11.2016 року, направленим на адресу позивача ( т.1.а.с.129). Зважаючи на викладене, суд вважає що підстави для задоволення позовних вимог в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу відсутні.

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає до сплати судовий збір в розмірі 704, 80 грн.

Керуючись статтями 259, 265, 268, 273, 310-314, 354, 355 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Державної установи « Центр обслуговування підрозділів Національної поліції України» Національної Поліції України , Національної поліції України про визнання незаконними та скасування наказів , звільнення із займаної посади та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу задовольнити частково.

Визнати незаконним наказ Державної установи « Центр обслуговування підрозділів Національної поліції України» Національної поліції України № 216 о/с від 24.11.2016 року про звільнення ОСОБА_1 з підстав, визначених п. 4 ст. 40 КЗпП України.

Змінити формулювання причини звільнення ОСОБА_1 з п. 4 ст. 40 КЗпП України, за прогул без поважних причин на п.1 ст. 40 КЗпП України, у звязку із скороченням штату працівників.

Змінити дату звільнення ОСОБА_1 з 24 жовтня 2016 року на 25жовтня 2016 року.

Зобов'язати Державну установу « Центр обслуговування підрозділів Національної поліції України» Національної поліції України змінити запис № 2 від 24 жовтня 2016 року , внесений до трудової книжки ОСОБА_1 та внести запис про звільнення його з посади фахівця відокремленого територіального підрозділу в Чернігівській області з 25 жовтня 2016 року на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України.

У решті позовних вимог відмовити.

Стягнути з Державної установи « Центр обслуговування підрозділів Національної поліції України» Національної поліції України на користь держави судовий збір в розмірі 704, 80 грн.

Зобовязати Управління державної казначейської служби України у м. Чернігові Чернігівської області (, що розташоване за адресою: 14005, м. Чернігів, вул. Київська, буд. 9, Чернігівська область) повернути ОСОБА_1 зайво сплачений судовий збір в розмірі 1409 грн. 60 коп. згідно квитанції № 0.0.971384102.1 від 22.02.2018 року (призначення платежу: *;101;4; 22030101; Судовий збір за позовом ОСОБА_1, Новозаводський районний суд м. Чернігова).

Повне рішення суду виготовлено 19 жовтня 2018 року.

Рішення може бути оскаржено до Чернігівської апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя С. М. Ченцова