АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

справа №757/38036/17-ц

провадження № 22-ц/796/7713/2018

17 вересня 2018 року м. Київ

Апеляційний суд міста Києва в складі колегії суддів:

Судді-доповідача Кирилюк Г.М.,

суддів: Рейнарт І.М., Болотова Є.В.,

сторони: позивач - ОСОБА_2

відповідач - житлово-будівельний кооператив « Металіст»

розглянувши в порядку письмового провадження справу за позовом ОСОБА_2 до житлово-будівельного кооперативу «Металіст» про повернення безпідставно набутих коштів за житлово-комунальні послуги, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 20 вересня 2017 року у складі судді Остапчук Т.В.,

встановив:

У липні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовною заявою до житлово-будівельного кооперативу «Металіст» про повернення безпідставно набутих коштів за житлово-комунальні послуги.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 20 вересня 2017 року позовну заяву ОСОБА_2 визнано неподаною та повернуто позивачу.

Не погоджуючись з указаною ухвалою ОСОБА_2 звернувся до апеляційного суду із апеляційною скаргою.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 13 листопада 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 20 вересня 2017 року повернуто заявнику.

Постановою Верховного Суду від 01 серпня 2018 року ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 13 листопада 2017 року скасовано, справу передано на розгляд до суду апеляційної інстанції.

Верховний Суд виходив з того, що системне тлумачення норм статті 5 Закону України «Про судовий збір» та статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» дозволяє зробити висновок про те, що сама по собі відсутність такої категорії осіб як споживачі серед переліку осіб, які мають пільги щодо сплати судового збору, не може безумовно означати те, що споживачі такої пільги не мають або позбавлені. Оскільки така пільга встановлена спеціальною нормою ( стаття 22 Закону України «Про захист прав споживачів», що закріплена в законі, який гарантує реалізацію та захист прав споживачів. Звільнення споживачів від сплати судового збору має відбуватися не тільки у суді першої інстанції ( при пред'явленні позову), але й на наступних стадіях цивільного процесу.

Відповідно до п.8 ч.1 Розділу XIII Прикінцеві та перехідні положення ЦПК України у редакції Закону № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року, до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Відповідно до ч. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Відповідно до п. 3 Розділу XII Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року № 1402 - VIII апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. Такі апеляційні суди у відповідних апеляційних округах мають бути утворені та розпочати здійснювати правосуддя не пізніше трьох років з дня набрання чинності цим Законом.

Відповідно до положень ч.2 ст. 369 ЦПК України апеляційна скарга підлягає розгляду судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Переглянувши справу за наявними в ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 07 липня 2017 року позовну заяву ОСОБА_2 було залишено без руху для усунення недоліків.

При цьому суд виходив з того, що позовна заява подана без додержання вимог, передбачених ст. 119, 120 ЦПК України, а саме: позивачем не сплачено судовий збір.

Визнаючи позовну заяву неподаною та її повернення, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем у встановлений строк не було сплачено судовий збір.

Вказаний висновок суду першої інстанції є помилковим.

В обґрунтування позову позивач посилався на те, що оскільки він є споживачем житлово-комунальних послуг, з метою відновлення своїх законних прав та інтересів звернувся до відповідача з вимогою про проведення перерахунків за ці послуги на підставі чинних тарифів, що були встановлені до 01 грудня 2006 року. Підставою заявлених позовних вимог зазначив ст.19, 129-1 Конституції України, ст. 1212 ЦК України.

У статті 5 Закону України «Про судовий збір» визначено перелік пільг щодо сплати судового збору, проте системний і комплексний аналіз норм зазначеного Закону і статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» дає правові підстави зробити висновок, що відсутність такої категорії у переліку осіб, які мають пільги щодо сплати судового збору, встановленому статтею 5 Закону України «Про судовий збір», не може безумовно означати, що споживачі такої пільги не мають, оскільки така пільга встановлена спеціальним законом, який гарантує реалізацію та захист їхніх прав.

У спеціальному законі, яким звільнено споживачів від сплати судового збору за подання позову, зазначено, що вони звільняються від його сплати з метою захисту своїх порушених прав (стаття 22 Закону України «Про захист прав споживачів»).

Відповідно до частини третьої статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, пов'язаними з порушенням їх прав.

У Законі України «Про захист прав споживачів» не визначено вичерпного переліку правових відносин, на які поширюється його дія, втім з урахуванням характеру правовідносин, які ним регулюються, та виходячи з демократичних принципів цивільного судочинства і наявності в цивільних правовідносинах такої слабкої сторони, як фізична особа - споживач, можна зробити висновок, що цим Законом регулюються відносини, які виникають із договорів купівлі-продажу, майнового найму (оренди), надання комунальних послуг, прокату, перевезення, зберігання, доручення, комісії, фінансово-кредитних послуг тощо.

Отже, до спірних правовідносин застосовуються положення Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки ним регулюються відносини між споживачами товарів і послуг та продавцями товарів і надавачами послуг, визначається механізм захисту прав споживачів товарів і послуг, а при вирішенні спорів, що виникають між учасниками таких правовідносин, цей Закон підлягає застосуванню нарівні з іншими актами цивільного законодавства України, що регулюють ті самі питання.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд в постанові від 13 червня 2018 року у справі №757/37586/17-ц.

Суд першої інстанції вказаного не врахував та безпідставно поклав на позивача , який звернувся до суду за захистом прав споживача, обов'язок зі сплати судового збору та помилкового визнав позовну заяву неподаною та повернув її.

Зважаючи на наведене, доводи апеляційної скарги є обґрунтованими, а ухвала суду першої інстанції постановленою з порушенням норм процесуального прав та такою, що підлягає скасуванню.

Відповідно до п.4 ч.1 ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 379, 381-383 ЦПК України, суд

Постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2задовольнити.

Ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 20 вересня 2017 року скасувати.

Справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до цього суду.

Повний текст постанови складено 17 вересня 2018 року.

Суддя-доповідач:

Судді: