ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова

Іменем України

справа № 628/25/18

провадження № 22ц/818/478/18

30 жовтня 2018 року

м. Харків

Харківський апеляційний суд в складі колегії:

головуючого Сащенко І.С.

суддів Коваленко І.П., Овсяннікової А.І.,

за участю секретаря Литвин О.Б.,

учасники справи:

боржник ОСОБА_1,

стягувач - ОСОБА_2,

особа, дії якої оскаржуються - приватний виконавець Попляк Володимир Володимирович,

розглянув у відкритому судовому засіданні в місті Харкові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Купянського міськрайонного суду Харківської області від 24 липня 2018 року (суддя Литвинов А.В.)

по справі за скаргами ОСОБА_1 на дії та рішення приватного виконавця Попляк Володимира Володимировича щодо виконання судового рішення,-

встановив:

ОСОБА_1 11.05.2018 року звернувся до суду зі скаргою, в якій просить визнати дії приватного виконавця Попляк В.В. неправомірними щодо проведення виконавчих дій 26 квітня та 5 травня 2018 року по виконанню ухвали Куп`янського міськрайонного суду Харківської області про арешт транспортних засобів та винесення постанов про опис та арешт майна (коштів) боржника, які належать йому на праві приватної власності та зобов`язати приватного виконавця скасувати постанову про опис та арешт майна боржника: автомобіля «TOYOTA LAND CRUISER 200», автомобіля марки ФІА №1 Газ 3302 фургон, а також автомобілів марки MAN T 33, KOGEL AWE 18, VOLKSWAGEN LT 28, ГАЗ 5327. В обґрунтування своєї скарги ОСОБА_1 вказав, що 27.04.2018 року йому стало відомо, що приватний виконавець Попляк В.В. виніс 25.04.2018 року постанову про відкриття виконавчого провадження щодо виконання ухвали Куп`янського міськрайонного суду від 02.02.2018 року про накладення арешту на транспортні засоби, яка надійшла на його адресу поштою. 25.04.2018 року Попляк В.В. виніс постанову про арешт майна боржника, в тому числі вищевказаних транспортних засобів. В подальшому постановами від 26.04.2018 року та 05.05.2018 року вищевказані транспортні засоби були арештовані. Скаржник вважає, що приватний виконавець Попляк В.В. допустив незаконні дії, а саме: прибувши для арешту майна за адресою: м. Куп`янськ, смт. Куп`янськ-Вузловий, вул. Авіаційна, 1, останній залучив до даної виконавчої дії більше 25 чоловіків кремезної статури, які не представились та свої документи не показали. Крім того, 05.05.2018 року при виконанні постанови про накладення арешту на майно привіз із собою ОСОБА_4, якому передав на зберігання вищевказаний транспорт. ОСОБА_1 вважає, що даний арештований транспорт повинен був бути переданий на зберігання йому як власнику, а не сторонній людині.

Крім того, 11.05.2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою, в якій просить визнати неправомірними дії приватного виконавця Попляк В.В. щодо проведення виконавчих дій 25.04.2018 року та 26.04.2018 року по виконанню ухвали Куп`янського міськрайонного суду Харківської області від 05.01.2018 року про арешт майна боржника (житлових та нежитлових приміщень), які належать на праві приватної власності скаржнику. На думку скаржника, приватний виконавець Попляк В.В. порушив його права, передбачені ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження», а саме: позбавив його можливості заявляти клопотання, брати участь у провадженні виконавчих дій, давати усні та письмові пояснення, висловлювати свої доводи та міркування з усіх питань, що виникають у ході виконавчого провадження.

06.06.2018 року ОСОБА_1 звернувся зі скаргою до суду, в якій просить визнати неправомірними дії приватного виконавця Попляк В.В. щодо заборони боржнику ОСОБА_1 користуватися автотранспортом Mersedes-Benz Sprіnter 311 CDI, рік випуску 2006, колір білий, державний номерний знак НОМЕР_1, посилаючись на те, що даний транспортний засіб він використовує в своїй господарській діяльності та, відповідно, він є джерелом його існування та доходу. Заборона користування вказаним майном значним чином обмежує права і свободи скаржника щодо реалізації ним підприємницької діяльності.

14.06.2018 року ОСОБА_1 звернувся зі скаргою до суду, в якій просить визнати неправомірними дії приватного виконавця Попляк В.В. щодо заборони боржнику ОСОБА_1 користуватися автотранспортом Mersedes-Benz 809, рік випуску 1994, колір білий, державний номерний знак НОМЕР_2, посилаючись на те, що даний транспортний засіб він використовує в своїй господарській діяльності та, відповідно, є джерелом його існування та доходу. Заборона користування вказаним майном значним чином обмежує права і свободи скаржника щодо реалізації ним підприємницької діяльності.

22.06.2018 року ОСОБА_1 звернувся зі скаргою до суду, в якій просить визнати неправомірними дії приватного виконавця Попляк В.В. щодо заборони боржнику ОСОБА_1 користуватися автотранспортом Богдан DF 20, рік випуску 2006, державний номерний знак НОМЕР_3, посилаючись на те, що даний транспортний засіб він використовує в своїй господарській діяльності та, відповідно, є джерелом його існування та доходу. Заборона користування вказаним майном значним чином обмежує права і свободи скаржника щодо реалізації ним підприємницької діяльності.

Під час судового розгляду дані скарги були об`єднані в одне провадження.

В судовому засіданні представники ОСОБА_1 доводи скарг підтримали.

Приватний виконавець Попляк В.В. та представник стягувача ОСОБА_2 проти задоволення скарг ОСОБА_1 заперечували.

Ухвалою Купянського міськрайонного суду Харківської області від 24 липня 2018 року в задоволенні скарг ОСОБА_1 на дії та рішення приватного виконавця Попляк В.В. щодо виконання судового рішення відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить ухвалу суду скасувати, задовольнити його скаргу.

Апеляційна скарга мотивована порушенням норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що судом першої інстанції безпідставно було відмовлено у задоволенні клопотання від 11.05.2018 року про поновлення строку звернення до суду зі скаргою на дії державного виконавця. Також вказує на те, що виконуючи ухвалу суду від 02.02.2018 року про накладення арешту на транспортні засоби заявника, приватний виконавець Попляк В.В. тричі накладав арешт на одні й ті самі транспортні засоби (постанова про арешт майна боржника від 25.04.2018 року, постанова про опис та арешт майна від 26.04.2018 року, постанова про опис та арешт майна (коштів) боржника від 05.05.2018 року). Постановою від 05.05.2018 року зберігачем арештованого автомобіля необґрунтовано було призначено ОСОБА_4, хоча сам ОСОБА_1 від зберігання автомобіля не відмовлявся. До того ж боржнику не було надано можливості надання доказів використання арештованих автомобілів у підприємницькій діяльності. Вважає недоведеною потребу у встановленні боржнику обмеження щодо користування рухомим майном.

Відзивів на апеляційну скаргу не надходило.

Вислухавши доповідь судді, пояснення учасників справи, вивчивши апеляційну скаргу та матеріали справи, судова колегія вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

У відповідності до положень ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відмовляючи у задоволенні скарг ОСОБА_1 суд першої інстанції виходив із того, що жодних порушень закону під час проведення виконавчих дій з приводу накладення арешту на рухоме майно приватним виконавцем Попляк В.В. порушено не було. Що стосується скарги на дії приватного виконавця Попляк В.В. щодо арешту житлових та нежитлової будівель, суд дійшов до висновку про відмову в її задоволенні, оскільки ОСОБА_1 пропущено строк на оскарженння дій приватного виконавця.

Судова колегія з такими висновками погоджується, оскільки вони відповідають обставинам справи і вимогам закону.

Встановлено, що 25.04.2018 року приватний виконавець Попляк В.В. виніс дві постанови про арешт майна боржника ОСОБА_1 на підставі ухвал Куп`янського міськрайонного суду від 05.01.2018 року та 02.02.2018 року, що стосувались відповідно житлових і нежитлового приміщення та транспортних засобів в кількості 25 штук.

26.04.2018 року ним був здійснений виїзд на місце та складена постанова про опис та арешт майна боржника, а саме: житлового будинку з надвірними будівлями, розташованого за адресою: АДРЕСА_1, житлового будинку з надвірними будівлями, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 та нежитлової будівлі за адресою: АДРЕСА_3. Відповідальним зберігачем цього майна була призначена дружина боржника.

В цей же день ним була винесена постанова про опис та арешт майна боржника, а саме: автомобілів марки MAN T 33, KOGEL AWE 18, VOLKSWAGEN LT 28, ГАЗ 5327. Відповідальним зберігачем цього майна був призначений ОСОБА_4

05.05.2018 року Попляк В.В. повторно виїхав в смт. Куп`янськ-Вузловий, де виніс дві постанови про опис та арешт майна боржника ОСОБА_1, якими наклав арешт на наступне майно: автомобіль «TOYOTA LAND CRUISER 200» (відповідальним зберігачем призначений ОСОБА_4.), автомобіль марки ФІА №1 Газ 3302 фургон (відповідальним зберігачем призначена ОСОБА_5.).

29.05.2018 року Попляком В.В. винесена постанова про опис та арешт майна боржника ОСОБА_1, а саме: транспортний засіб Mersedes-Benz Sprіnter 311 CDI, рік випуску 2006, колір білий, державний номерний знак НОМЕР_1 (відповідальний зберігач ОСОБА_6.).

07.06.2018 року приватним виконавцем винесена постанова про опис та арешт майна боржника ОСОБА_1, а саме накладений арешт на транспортний засіб Mersedes-Benz 809, рік випуску 1994, колір білий, державний номерний знак НОМЕР_2 (відповідальний зберігач ОСОБА_6.).

18.06.2018 року Попляк В.В. виніс постанову про опис та арешт майна боржника ОСОБА_1, а саме транспортний засіб Богдан DF 20, рік випуску 2006, державний номерний знак НОМЕР_3 (відповідальний зберігач ОСОБА_1.).

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов'язків має право на справедливий судовий розгляд. Виконання судового рішення є складовою частиною судового розгляду.

Європейський суд з прав людини зауважив, що «право на судовий розгляд, гарантоване статтею 6 Конвенції, також захищає і виконання остаточних та обов'язкових судових рішень, які у країні, яка поважає верховенство права, не можуть залишатися невиконаними, завдаючи шкоди одній із сторін» (Жовнер проти України, № 56848/00, § 33, ЄСПЛ, від 29 червня 2004 року).

Статтею 447 ЦПК України визначено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до ст. 1 Закону України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження» (далі Закон № 1404- VIII), виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього закону, а також рішеннями, які відповідно до цього закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно ч. 1 ст. 5 Закону, примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Пунктом 2 частини 1 статті 3 цього Закону передбачено, що у випадках, передбачених законом, примусовому виконанню підлягають, зокрема, ухвали судів у цивільних та господарських справах.

У пункті 1 частини 1 та частині 5 статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Відповідно до частин другої та третьої статті 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.

Як було встановлено у судовому засіданні під час виконання ухвал суду 05.01.2018 року та 02.02.2018 року, винесених Купянським міськрайонним судом Харківської області в порядку забезпечення позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 приватним виконавцем Попляк В.В. було здійснено заходи щодо арешту майна ОСОБА_1

Вказані дії були зафіксовані у постановах про опис та арешт майна боржника.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що під час проведення дій, повязаних з накладенням арешту на його майно він не був присутнім, чим порушено його права, є безпідставними.

Відповідно до ст.16 Закону України «Про виконавче провадження» сторони можуть реалізувати свої права і обовязки у виконавчому провадженні самостійно або через представників.

Згідно ч.2 ст. 56 цього ж закону, арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.

У відповідності до приписів ст.58 закону майно, на яке накладено арешт, крім майна, зазначеного у частині восьмій статті 56 цього Закону, передається на зберігання боржникові або іншим особам (далі - зберігач), що призначені виконавцем у постанові про опис та арешт майна (коштів) боржника, під розписку. Копія постанови видається боржнику, стягувачу, а якщо обовязок щодо зберігання майна покладено на іншу особу - також зберігачу. Якщо опис і арешт майна здійснювалися на виконання рішення про забезпечення позову, виконавець передає арештоване майно на зберігання боржнику або його представнику (якщо інше не зазначено в судовому рішенні або якщо боржник відмовився приймати майно на зберігання).

Як було зясовано під час розгляду справи, при проведенні виконавчих дій були присутні або дружина ОСОБА_1, або його представник. У випадках, коли відповідальним зберігачем арештованого майна був призначений ОСОБА_4, сам боржник на місце проведення виконавчих дій не прибув, однак була присутня представник ОСОБА_1 - адвокат ОСОБА_7, яка відмовилась бути відповідальним зберігачем вищевказаного майна. У звязку з чим відповідальним зберігачем був призначений ОСОБА_4

Доводи про наявність сторонніх осіб кремезної статури в кількості 25 чоловік під час здійснення арешту майна 05.05.2018 року на висновки суду не впливає, оскільки ці обставини не є предметом розгляду поданих скарг. Крім того, як зазначає сам ОСОБА_1, з приворду подій, які відбувались того дня за його заявою було внесено відомості до ЄРДР за ч.1 ст.365-2 КК України.

Не заслуговують на увагу і доводи про те, що арештовані автомобілі використовуються ОСОБА_1 у підприємницькій діяльності, оскільки ці обставини на виконання ухвали суду про забезпечення позову не впливають, а лише можуть бути підставою для її оскарження.

Розглядаючи скаргу ОСОБА_1 на дії приватного виконавця Попляк В.В. щодо арешту житлових та нежитлової будівель, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про те, що скаржником було пропущено строк її подання.

Відповідно до п.а ч.1, ч.2 ст.448 ЦПК України скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи. Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.

Із змісту скарги щодо проведення виконавчих дій з приводу арешту нерухомого майна вбачається, що про винесення відповідних постанов від 25.04.2018 року та 26.04.2018 року про арешт майна ОСОБА_1 стало відомо 26.04.2018 року від самого Попляка В.В. Обгрунтованих підстав для поновлення строку для звернення зі скаргою ОСОБА_1 не наведено.

Посилання на те, що початок строку на оскарження слід відраховувати з дня отримання листа від відділу ДВС по Куп`янському, Шевченківському районах та м. Куп`янську - від 07.05.2018 року на увагу не заслуговує та не підтверджує поважність причин пропуску цього строку.

Відповідно до ч. 3 ст. 451 Цивільного процесуального кодексу України, якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і права чи свободи заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Суд першої інстанції в повному обсязі перевірив доводи заявника щодо порушень приватним виконавцем своїх обов'язків під час проведення виконавчих дій та дав їм належну оцінку.

Крім того, Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Рішення суду постановлено з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстав до його скасування при апеляційному розгляді справи не встановлено.

Доводи, на які посилається заявник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують.

Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Купянського міськрайонного суду Харківської області від 24 липня 2018 року - залишити без задоволення.

Ухвалу Купянського міськрайонного суду Харківської області від 24 липня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 01 листопада 2018 року.

Головуючий І.С. Сащенко

Судді А.І. Овсяннікова

І.П. Коваленко