АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 вересня 2018 року м. Чернівці

справа № 724/566/18/5770/2018

провадження №22-ц/794/866/18

Апеляційний суд Чернівецької області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Кулянди М.І.

суддів: Одинака О.О., Лисака І.Н.

секретар Собчук І.Ю.

з участю представника відповідача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Дочірнього підприємства «Чернівцітурист» приватного акціонерного товариства «Укрпрофтур» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, трьох процентів річних та інфляційних втрат, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Хотинського районного суду Чернівецької області від 20 червня 2018 року (головуючий у суді першої інстанції - суддя Єфтеньєв О.Г.),

встановив:

У квітні 2018 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, трьох процентів річних та інфляційних втрат.

В позові посилався на те, що 01 вересня 2015 року між Дочірнім підприємством «Чернівцітурист» приватного акціонерного товариства «Укрпрофтур» та відповідачем ОСОБА_2 було укладено договір про надання послуг проживання. Строк дії договору з 01 вересня 2015 року по 31 грудня 2015 року. Договір фактично виконувався позивачем в 2016 року.

Зазначає, що згідно додаткової угоди до договору від 01 січня 2017 року строк договору було продовжено з 01 січня 2017 року до 31 грудня 2017 року.

Загальна сума боргу за договором, станом на 16 квітня 2018 року, становить 14 050 гривень 17 коп., яка складається із заборгованості за послуги проживання в розмірі 12 500 гривень, інфляційних втрат в розмірі 1 253 гривні 31 коп., три відсотки річних в розмірі 296 гривень 86 коп. Позивчем було вжито заходи досудового врегулювання спору, а саме, 11 грудня 2017 року відповідачу направлено претензію щодо погашення заборгованості, однак вона залишилась без відповідного реагування.

Рішенням Хотинського районного суду Чернівецької області від 20 червня 2018 року позов Дочірнього підприємства «Чернівцітурист» приватного акціонерного товариства «Укрпрофтур» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрованого по АДРЕСА_1, ІПН: НОМЕР_1 на користь Дочірнього підприємства «Чернівцітурист» приватного акціонерного товариства «Укрпрофтур» (58013, м. Чернівці, вул. Героїв Майдану, 184, , ІПН: 24, р/р 7113 в ЧФ ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», МФО 356282) заборгованість за проживання, згідно договору про надання послуг проживання від 01 вересня 2015 року станом на 16 квітня 2018 року у розмірі 14 050 гривень 17 коп. (чотирнадцять тисяч п'ятдесят гривень 17 коп.), яка складається із заборгованості за послуги проживання в розмірі 12 500 гривень, інфляційних втрат в розмірі 1 253 гривні 31 коп., три відсотки річних в розмірі 296 гривень 86 коп.

Вирішено питання про судові витрати.

В апеляційні скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду першої інстанції скасувати, ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Посилається на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

У відзиві на апеляційну скаргу Дочірнє підприємство «Чернівцітурист» приватного акціонерного товариства «Укрпрофтур» просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, оскільки воно ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Апеляційний суд, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з їх обґрунтованості та доведеності.

Проте, з такими висновками суду першої інстанції повністю погодитися не можна.

Матеріалами справи встановлено, що 01 вересня 2015 року між Дочірнім підприємством «Чернівцітурист» приватного акціонерного товариства «Укрпрофтур» та ОСОБА_2 укладено договір про надання послуг проживання. Строк дії договору з 01 вересня 2015 року по 31 грудня 2015 року.

Пунктами 5.1, 5.2. вказаного договору передбачено, що розмір щомісячної плати за проживання в кімнаті готелю становить 1500 гривень, мешканець щомісячно не пізніше 25 числа поточного місяця перераховує на розрахунковий рахунок або вносить в касу готелю плату за проживання за наступний місяць.

Договір фактично виконувався відповідачем в 2016 році, що підтверджується прибутковими касовими ордерами (а. с. 35-60).

Відповідно до додаткової угоди від 01 січня 2017 року до договору про надання послуг проживання від 01 вересня 2015 року ДП «Чернівцітурист» ПрАТ «Укрпрофтур» та ОСОБА_2 продовжили строк проживання з 01 січня 2017 року по 31 грудня 2017 року.

Згідно додаткової угоди від 01 вересня 2016 року до договору про надання послуг проживання від 01 вересня 2015 сторони змінили розмір щомісячної плати за проживання до двох тисяч гривень, а з 25 січня 2017 року - до трьох тисяч гривень.

Починаючи з жовтня 2017 року відповідач зобов'язання належним чином не виконував. Позивачем були вжиті заходи для досудового врегулювання спору, а саме, 11 грудня 2017 року цінним листом, з описом вкладення, відповідачу була направлена претензія (а. с. 61-64). Відповідь на претензію відповідач не надіслав та заборгованість за надання послуг проживання не погасив.

Відповідно до ч.1 ст. 526 ЦПК України зобов'язання має виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно ч.2 ст. 615 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов'язання.

Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Як вбачається з розрахунку позивача, доданого до позовної заяви, станом на 16 квітня 2018 року загальна сума боргу за договором від 01 вересня 2015 року станом на 16 квітня 2018 року у відповідача ОСОБА_2 перед позивачем становить 14 050 гривень 17 коп., яка складається із заборгованості за надання послуг проживання в розмірі 12 500 гривень, інфляційних втрат в розмірі 1 253 гривні 31 коп. та трьох відсотків річних в розмірі 296 гривень 86 коп.

Однак, із вказаного у розрахунку вбачається, що позивачем нарахована заборгованість за період з січня 2017 року по квітень 2018 року включно. При цьому, матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_2, починаючи з жовтня 2017 року і до закінчення строку дії договору, 31 грудня 2017 року, тобто протягом трьох місяців, не вносив плату за проживання, яка передбачена додатковою угодою від 25 січня 2017 року.

Під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції позивачем надано суду інший розрахунок, відповідно до якого заборгованість ОСОБА_2 перед позивачем станом на 16 квітня 2018 року становить 9 638 гривень 95 коп., яка складається із заборгованості за надання послуг проживання в розмірі 9 000 гривень, інфляційних втрат в розмірі 513 гривні 40 коп. та трьох відсотків річних в розмірі 125 гривень 55 коп.

Виходячи з уточненого розрахунку заборгованості, який відповідає умовам договору і правильність якого відповідачем не спростовано, розмір заборгованості відповідача ОСОБА_2 перед позивачем ДП «Чернівцітурист» ПрАТ «Укрпрофтур» станом на 16 квітня 2018 року становить 9 638 гривень 95 коп., яка складається із заборгованості за надання послуг проживання в розмірі 9 000 гривень, інфляційних втрат в розмірі 513 гривень 40 коп. та трьох відсотків річних в розмірі 125 гривень 55 коп.

Тому на часткове задоволення апеляційної скарги рішення суду першої інстанції підлягає зміні і стягненню з відповідача на користь позивача 9000 гривень заборгованості за договором про надання послуг проживання, 513 гривень 40 коп. інфляційних втрат, 296 гривень 86 коп. трьох відсотків річних.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для скасування рішення суду першої інстанції у повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі апелянт стверджує, що 06 жовтня 2017 року звернувся до адміністрації підприємства з усною заявою про припинення договору про надання послуг проживання від 01 вересня 2015 року.

Відповідно до пункту 6.2 договору, його дія припиняється: закінченням строку дії договору; за згодою сторін; в односторонньому порядку за ініціативою однієї із сторін. За ініціативою відповідача дія договору припиняється на підставі особистої письмової заяви та за умови кінцевого розрахунку за фактичне проживання в готелі (п. 6.2.3).

Як вбачається з матеріалів справи з письмовою заявою про припинення договору про надання послуг проживання від 01 вересня 2015 року відповідач до адміністрації підприємства не звертався, вказана обставина не заперечувалася в суді апеляційної інстанції представником позивача, а також відповідачем не було проведено кінцевого розрахунок за фактичне проживання в готелі, як зазначено в договорі.

Отже, відповідачем не була виконана жодна з умов необхідних для припинення дії договору.

Не заслуговують на увагу доводи апелянта про те, що відповідач із жовтня 2017 року не користувався кімнатою.

Як вбачається з матеріалів справи, на підставі вказівки генерального директора ДП «Чернівцітурист» ПрАТ «Укрпрофтур» Харабари О.М. від 11 січня 2018 року №2, у зв'язку із закінченням строку договору про надання послуг проживання від 01 вересня 2015 року, а також відсутністю відповіді на претензію від 11 грудня 2017 року №151, комісією у складі працівників ДП «Чернівцітурист» ПрАТ «Укрпрофтур» було проведено відкриття кімнати №615 із запасним ключем, в якій було виявлено особисті речі відповідача, про що було складено акт комісії (а.с. 115-116).

Отже, наявність особистих речей відповідача в кімнаті готелю є підтвердженням перебування кімнати у користуванні ОСОБА_2

Помилковими є доводи апелянта про те, що позивачем не направлялась на його адресу претензія про сплату заборгованості.

У справі, що переглядається ДП «Чернівцітурист» ПрАТ «Укрпрофтур» надано докази відправлення на адресу відповідача претензії про сплату заборгованості (а. с. 61-64), що свідчить про направлення позивачем претензії на ім'я відповідача щодо погашення заборгованості.

Згідно ст. 141 ЦПК України, з урахуванням розміру задоволених позовних вимог, з позивача на користь відповідача підлягає стягненню 829 гривень 80 коп. в рахунок відшкодування судових витрат понесених на оплату судового збору за подання до суду апеляційної скарги.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 374, 376 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Хотинського районного суду Чернівецької області від 20 червня 2018 року змінити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Дочірнього підприємства «Чернівцітурист» приватного акціонерного товариства «Укрпрофтур» 9 638 гривень 95 коп., яка складається із заборгованості за надання послуг проживання в розмірі 9 000 гривень, інфляційних втрат в розмірі 513 гривень 40 коп., трьох відсотків річних в розмірі 125 гривень 55 коп..

Стягнути з Дочірнього підприємства «Чернівцітурист» приватного акціонерного товариства «Укрпрофтур» на користь ОСОБА_2 829 гривень 80 коп. в рахунок відшкодування судових витрат понесених на оплату судового збору за подання до суду апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови - 18 вересня 2018 року.

Головуючий М.І. Кулянда

судді: О.О. Одинак

І.Н. Лисак