Ухвала

18 жовтня 2018 року

м. Київ

справа №545/1760/16-ц

провадження №61-16997св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

Висоцької В. С. (суддя-доповідач), Пророка В. В., Фаловської І. М.

учасники справи:

позивач-відповідач - ОСОБА_4

відповідач-позивач - ОСОБА_5,

відповідач - ОСОБА_6,

відповідач - ОСОБА_7,

розглянув у передньому судовому засіданні в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_5 на рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 29 листопада 2017 року у складі судді Путрі О. Г. та постанову апеляційного суду Полтавської області від 06 лютого 2018 року у складі суддів Пікуля В. П., Одринської Т. В., Панченка О. О.,

ВСТАНОВИВ :

У квітні 2016 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_5, вимоги якого уточнила під час розгляду справи та просила встановити безоплатний сервітут, а саме право користування, можливості входу для обслуговування, переобладнання і ремонтних робіт існуючих мереж водопостачання та водовідведення, а також проведення нових мереж до квартири № 1, в будь-який час без визначення строку на приміщення гаражу І (за планом будинку ), що знаходиться по АДРЕСА_1.

Позов мотивовано тим, що рішенням Полтавського районного суду Полтавської області від 29 червня 2011 року здійснено поділ житлового будинку з господарськими побудовами за адресою: АДРЕСА_1, відповідно до якого визнано право власності на ? частину житлового будинку за позивачем та її чоловіком - ОСОБА_8, визнано право власності на ? частину вказаного будинку за її сином відповідачем ОСОБА_5 та ОСОБА_9

Позивач посилалася на те, що вода до будинку подається насосом з колодязя і частина комунікацій з водопостачання та водовідведення до належної їй частини житлового будинку проходять через підвальне приміщення (гараж І за планом), яке виділено у власність відповідача. Разом з тим, доступ до приміщення гаража для обслуговування та ремонту своєї мережі відповідач не надає.

ОСОБА_5 подав зустрічний позов, вимоги якого уточнив під час розгляду справи, та просив усунути перешкоди у здійсненні права користування та розпорядження належним йому майном, а саме приміщенням гаражу житлового будинку літ. «А-2», розташованого по АДРЕСА_1 та трубопроводами водопостачання і водовідведення, які прокладені в приміщенні гаражу, шляхом улаштування ОСОБА_7 стояку зовні будинку для проведення внутрішніх трубопроводів систем водопроводу та каналізації до належної йому частини житлового будинку літ. «А-2», розташованого по по АДРЕСА_1 без використання підвального приміщення гаражу вказаного житлового будинку літ. «А-2», який входить до складу належної ОСОБА_10 та ОСОБА_11 частини домоволодіння.

Рішенням Полтавського районного суду Полтавської області від 29 листопада 2017 року первісний позов про встановлення сервітуту задоволено.

Встановлено ОСОБА_12 безоплатний сервітут, а саме, право користування, можливості входу для обслуговування, переобладнання, ремонтних робіт існуючих мереж водопостачання та водовідведення, проведення нових мереж до квартири №1, , в будь-який час без визначення строку, на приміщення гаражу І (за планом житлового будинку), який знаходиться по АДРЕСА_1, Полтавського району Полтавської області.

У задоволенні зустрічного позову відмовлено.

Постановою апеляційного суду Полтавської області від 06 лютого 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_5 залишено без задоволення. Рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні зустрічного позову в апеляційному порядку сторонами не оскаржувалось та у цій частині апеляційним судом не переглядалось.

Рішення суду першої інстанції та постанова апеляційного суду в частині вирішення первісного позову про встановлення сервітуту мотивовані тим, що при поділі будинку рішенням Полтавського районного суду Полтавської області від 20 червня 2011 року було вирішено залишити у спільному користуванні зовнішні мережі газопостачання, електропостачання, водопостачання, водовідведення. При цьому, відповідно до висновків судової будівельно-технічної експертизи № 88 від 23 грудня 2016 року та додаткової будівельно-технічної експертизи № 48 від 09 серпня 2017 року частина зовнішньої мережі водопостачання та каналізації знаходяться у підвальному поверсі житлового будинку літ А-2 за адресою: Полтавська обл., Полтавський район, с. Семенівка (до перейменування - АДРЕСА_1.

У висновку додаткової будівельно-технічної експертизи № 48 від 09 серпня 2017 року передбачено можливість улаштувати проведення внутрішніх трубопроводів системи водопроводу та каналізації частини квартири № 1 ОСОБА_6 та ОСОБА_4 без використання підвального приміщення гаражу без використання підвального приміщення гаражу шляхом встановлення стояку ззовні будинку лише за наявності певних умов, а саме, за бажанням власників при реконструкції (перебудові) житлового будинку та отриманні технічного рішення реконструкції у відповідному проекті, яке має розробити спеціалізована організація та після виконання будівельних робіт по перебудові житлового будинку.

У вказаному висновку мова йде саме про проведення внутрішніх трубопроводів системи водопроводу та каналізації, а не зовнішні мережі, які знаходяться у підвальному приміщенні гаражу та залишені судовим рішенням у загальному користуванні.

За таких обставин, суди дійшли висновків про наявність, відповідно до положень статей 401, 402, 403, 404 ЦК України для встановлення безоплатного сервітуту. При цьому, судами враховано співмірність прав і обов'язків кожної сторони, встановлено чіткі межі дії сервітуту, що захищає права відповідача, та перешкоджає позивачу користуватися сервітутом поза метою визначеною рішенням.

06 квітня 2018 року ОСОБА_5 звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати ухвалені ними рішення з передачею справи до суду першої інстанції на новий розгляд.

Ухвалою Верховного Суду від 24 квітня 2018 року відкрито касаційне провадження у даній справі.

08 травня 2018 року справа надійшла до Верховного Суду.

Частиною третьою статті 3 ЦПК Українивизначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів Верховного Суду вважає, що касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_5 підлягає закриттю з огляду на наступне.

Стаття 129 Конституції Українисеред основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК Українине підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.

Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК Українидля цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п'ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Предметом спору в даній справі, зокрема в частині, у якій оскаржуються судові рішення, є встановлення безоплатного сервітуту, тобто зазначена справа є незначної складності.

Малозначною справа є в силу своїх властивостей та не належить до виключень із цієї категорії, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.

Пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК Українивстановлено, не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню. Верховним Судом таких випадків також не встановлено.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» від 19 грудня 1997 року).

З урахуванням наведеного, оскільки Верховним Судом помилково відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_5 на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, касаційне провадження необхідно закрити.

Керуючись статтями 19, 260, 389 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Касаційне провадження у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про встановлення сервітуту; за зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6, ОСОБА_4, ОСОБА_7 про усунення перешкод в користуванні майном, за касаційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 29 листопада 2017 року та постанову апеляційного суду Полтавської області від 06 лютого 2018 року закрити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В. С. Висоцька

В. В. Пророк

І. М. Фаловська