Синельниківський міськрайонний суд Дніпропетровської області
Справа № 191/1380/18
Провадження № 2/191/429/18
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
Синельниківський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі: головуючого судді - Гречко Ю.В.
за участю секретаря - Борисової О.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Синельникове цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2; третя особа: Центр надання адміністративних послуг Синельниківської міської ради про усунення перешкод в користуванні та володінні житловим будинком, шляхом визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням,-
Позивач звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2; третя особа: Центр надання адміністративних послуг Синельниківської міської ради про усунення перешкод в користуванні та володінні житловим будинком, шляхом визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що він, ОСОБА_1, є власником 1/5 частини жилого будинку, а саме квартири АДРЕСА_1. Зазначена квартира АДРЕСА_1 належить йому на підставі договору дарування жилого будинку, посвідченого 16 грудня 1998 року приватним нотаріусом Синельниківського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Ситник О.В.,зареєстрованого Синельниківським Ы І 13 вересня 1999 року за № 2046/11.
Відповідач по справі, ОСОБА_2, зареєстрована у зазначеній квартирі зі згоди колишнього власника житла 21 травня 1991 року, тобто була вже зареєстрована в ній на момент укладення з ним договору дарування. З цією людиною він не знайомий і ніколи її не бачив.
Згідно довідки, виданої 26.03.2018 року головою квартального комітету № 27, ОСОБА_2, не мешкає в його квартирі з 1998 року і по теперішній час, і ніхто з сусідів її ніколи не бачив.
Через те, що у його житловому будинку зареєстрована інша особа, яка там не проживає, він не може отримати субсидію, а, після суттєвого підвищення тарифів на житлово-комунальні послуги, це дуже негативно впливає на його матеріальний стан, тому він не може повно користуватися своїми правами. Таким чином, виникла необхідність визнати особу такою, що втратили право користування житлом.
Іншого способу захисту його прав, як власника, ніж судового, не встановлено, оскільки відповідно СТ.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»,зняття з реєстрації місця проживання у цій ситуації здійснюється тільки на підставі остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням).
Просить усунути йому, ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1,перешкоди у здійсненні права користування та володіння житлом,шляхом визнання ОСОБА_2,ІНФОРМАЦІЯ_2,такою,що втратила право користування квартирою АДРЕСА_1.
До початку судового засідання від позивача надійшла заява про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Не заперечують проти заочного розгляду справи.
Відповідач в судове засідання не з'явилася по невідомій суду причині, хоча про день та час розгляду справи була повідомлений належним чином.
Представник третьої особи у відкрите судове засідання не з'явився.
Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи у відповідності до положень ст.280 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів.
Суд, розглянувши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.
Згідно договору дарування житлового будинку від 16 грудня 1998 року серії ААР № 433868, ОСОБА_1 належить квартира АДРЕСА_1.
Відповідно довідки виконавчого комітету Синельниківської міської ради від 26 березня 2018 року № 229, виданої квартальним комітетом № 27, ОСОБА_1 є власником 1/5 частки житлового будинку АДРЕСА_1. На момент купівлі будинку у 1998 році за вищевказаною адресою була зареєстрована ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2. З 1998 року по теперішній час в даному будинку ОСОБА_2 не мешкала, за вказаний період ОСОБА_2 ніколи не з'являлася та нікому із сусідів невідома особа.
У відповідності до ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Згідно зі ст.17 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна.
Згідно з ч.1 ст.383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.
Оскільки договір найму житлового приміщення між сторонами не укладався, суд при розгляді спорів, що не урегульовані житловим законодавством, застосовує норми цивільного законодавства.
Згідно зі ст.386 ЦК України власник який має підстави передбачати можливість порушення свого права іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.
Відповідно до ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про позбавлення права користування житловим приміщенням.
Виходячи з того, що Закон України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані із зняттям з реєстрації місця проживання, положення ст..7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання.
Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом з тим таку вимогу, як позбавлення права користування житловим приміщенням.
Суд вважає, що зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для задоволення позову про визнання ОСОБА_2,ІНФОРМАЦІЯ_2, такою, що втратила право користування квартирою АДРЕСА_1, оскільки відповідач не проживає у даній квартирі, більше одного року без поважної причини.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 12, 81, 141, 259, 263-265, 280-281 ЦПК України, суд,-
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2; третя особа: Центр надання адміністративних послуг Синельниківської міської ради про усунення перешкод в користуванні та володінні житловим будинком, шляхом визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням - задовольнити .
Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, такою, що втратила право користування квартирою АДРЕСА_1.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Суддя: Ю. В. Гречко