Справа № 357/4923/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(в порядку спрощеного позовного провадження)

16 жовтня 2018 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді Дубановська І. Д. ,

при секретарі Огер О. А.,

позивач: публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк»

відповідач: ОСОБА_1

представник відповідача: ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Біла Церква позовну заяву публічного акціонерного товариства «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В :

В травні 2018 року до суду надійшов позов, в якому банк просив: стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором № б/н від 26.05.2011 року в розмірі 73 916,39 грн. та судові витрати по справі.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що він та ОСОБА_1 уклали кредитний договір № б/н від 26.05.2011 року, який складається із анкети-заяви, Умов та правил надання банківських послуг, Правил користування платіжною карткою затверджених наказом № СП-2010-256 від 06.03.2010 року та Тарифів банку, які викладені на банківському сайті. За умовами вказаного договору ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 6 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. ОСОБА_1 отримавши кошти від банку, не виконав умови договору щодо їх повернення, внаслідок чого утворилась заборгованість, що складається із: заборгованості за кредитом 2 711,20 грн.; заборгованості за відсотками за користування кредитом 64 009,05 грн.; заборгованості за пенею 3 200,12 грн.,а також штрафів відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. штраф (фіксована частина) та 3 496,02 грн. штраф (процентна складова). На підставі викладеного, посилаючись на норми закону просив позов задовольнити.

ОСОБА_1 заперечував проти позову, про що зазначив його представник в судовому засіданні від 09.08.2018 року.

Його заперечення обґрунтовуються тим, що банк не надав суду належних доказів та не довів факт надання у 2011 році грошових коштів. Наданий суду розрахунок не містить даних про те, за якою карткою його зроблено. Він підписаний невідомою особою та не містить печатки банку. Умови та правила на які посилається банк, як на складову договору банківських послуг стосуються всього спектру фінансових послуг, у тому числі платіжних карт, вкладних операцій, кредитних карт, але не мають підпису позичальника, його реквізитів, відсутня дата їх складання або підпису сторонами, а також жодної ідентифікуючої ознаки на предмет їх невідємності від заяви позичальника. Заява клієнта та інші матеріали, надані банком, не містять доказів того, що він отримав платіжну картку та ПІН-код. У заяві не вказаний номер картки, яку він отримав. З наданого банком розрахунку вбачається, що банк збільшував відсоткову картку за кредитом, однак не повідомив його про таку зміну, тому встановити правомірність дій банку щодо нарахування заборгованості по відсоткам є неможливим. Анкета-заява не може вважатися доказом укладення кредитного договору та передання кредитних коштів. Комісія, штраф нараховані відповідачу з 01.06.2014 року, тобто з пропуском позовної давності. Також, штрафні санкції нараховані одна на одну, а розрахунок не має чіткого періоду їх нарахування та не містить пояснень за що саме вони нараховані.

10.07.2018 року у справі відкрите провадження.

По справі призначались судові засідання.

Позивач бажання брати участь в судових засіданнях не виявив, про що звернувся із заявою про розгляд справи за його відсутності.

09.08.2018 року проведене судове засідання в якому суд заслухав вступне слово представника відповідача, після чого оголосив перерву для підготовки відзиву по справі.

16.10.2018 року суд проводив розгляд справи за відсутності учасників справи, які подали заяви про проведення слухання без їх участі. В судовому засіданні суд дослідив матеріали справи та видалився до нарадчої кімнати.

Із наданих суду пояснень та письмових доказів, що містяться в матеріалах справи суд встановив, що 26.05.2011 року між сторонами укладений кредитний договір, умови якого зафіксовані в анкеті-заяві та умовах кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» по договору SAMDN9086.

Згідно Умов кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» по договору SAMDN9086 від 26.05.2011 року сторони погодили, що базова ставка в місяць, що нараховується на залишок заборгованості становить 3,0 %, строк внесення щомісячних платежів до 25 числа місяця, наступного за звітним, в разі несвоєчасного погашення кредиту та/або процентів нараховується пеня: пеня = пеня (1) + пеня (2), де: пеня (1) = (базова процентна ставка за договором) / 30 нараховується за кожен день прострочення кредиту; пеня (2) = 1 % від заборгованості, але не менше 30 грн. на місяць, нараховується один раз на місяць, при наявності прострочення за кредитом або відсотками 5 і більше днів при виникненні прострочення на суму понад 50 грн.

Відповідно до розрахунку заборгованості за договором № б/н від 26.05.2011 року, укладеного між Приватбанком та клієнтом ОСОБА_1, станом на 28.02.2018 року банком нараховано ОСОБА_1 заборгованість, яка складається із: заборгованості за тілом кредиту 2 711,20 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом 64 009,05 грн., заборгованості за пенею 3 200,12 грн., а також штрафів відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. штраф (фіксована частина) та 3 496,02 грн. штраф (процентна складова).

В звязку із несплатою нарахованої заборгованості, банк звернувся до суду із позовом про її стягнення.

При вирішенні спору суд виходить із того, що згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Згідно ч. 1 ст. 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 1056-1 ЦК України фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено кредитором в односторонньому порядку. Умова договору щодо права кредитора змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною.

Кредитний договір укладається в письмовій формі (ч. 1 ст. 1055 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, яким обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Натомість, Умови та правила надання банківських послуг, Правил користування платіжною карткою затверджені наказом № СП-2010-256 від 06.03.2010 року (далі Умови) на які позивач посилається, як на частину укладеного між ним та відповідачем кредитного договору не містять підпису останнього.

В матеріалах справи відсутні будь-які докази, які підтверджують те, що Умови, на які посилається банк є складовою укладеного між сторонами кредитного договору і що саме ці Умови мав на увазі відповідач, підписуючи анкету-заяву.

Отже, при вирішенні спору, суд виходить із умов договору, що викладені в анкеті-заяві та умовах кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» по договору SAMDN9086 від 26.05.2011 року.

Згідно Умов кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» по договору SAMDN9086 від 26.05.2011 року сторони погодили, що базова ставка в місяць, що нараховується на залишок заборгованості становить 3,0 %, строк внесення щомісячних платежів до 25 числа місяця, наступного за звітним.

Положень щодо зміни відсоткової ставки анкета-заява та Умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» по договору SAMDN9086 від 26.05.2011 року не містять.

Згідно ч. 1 ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

З аналізу ч. 1 ст. 1050 ЦК України з урахуванням ст.ст. 526, 530 ЦК України, вбачається, що в спорах про стягнення заборгованості за кредитним договором банк має довести надання позичальникові грошових коштів у розмірі та на умовах, встановлених договором. Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» (висновок щодо застосування норм права викладений в постанові Верховного Суду від 14.03.2018 року, справа № 654/4006/14-ц).

Згідно із ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Відповідно до пп. «б» п. 4.4 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 18.06.2003 року № 254 залежно від виду операції та типу контрагентів первинні документи банку (паперові та електронні) класифікують за такими ознаками: за змістом: касові; меморіальні (для здійснення безготівкових розрахунків із банками, клієнтами, списання коштів з рахунків та внутрішньобанківських операцій).

Згідно п. 4.5 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 18.06.2003 року № 254 касовими документами оформляються операції з готівкою. Вони поділяються на прибуткові та видаткові. Касові документи оформляються відповідно до вимог, визначених нормативно-правовими актами Національного банку з організації касової роботи в банках України.

Відповідно до п. 4.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 18.06.2003 року № 254 меморіальні документи застосовуються банками для здійснення і відображення в обліку операцій банку і його клієнтів за безготівковими розрахунками відповідно до нормативно-правових актів Національного банку. До меморіальних документів (паперових або електронних), що використовуються для безготівкових розрахунків, належать такі розрахункові документи: меморіальні ордери; платіжні доручення; платіжні вимоги-доручення; платіжні вимоги; розрахункові чеки; інші документи (інші платіжні інструменти, що визначаються нормативно-правовими актами Національного банку).

Згідно до п. 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 18.06.2003 року № 254, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Із вказаних норм вбачається, що розрахунок заборгованості не відноситься до первинних документів, які підтверджують надання позичальнику коштів. Суд вважає, що він носить лише інформаційний характер, який відображає операції здійснені за рахунком, не може бути беззаперечним доказом наявності заборгованості за кредитним договором та має бути оцінений в сукупності з іншими доказами по справі.

Аналіз наданого позивачем розрахунку заборгованості, разом із іншими доказами по справі, показав, що він не відповідає умовам укладеного сторонами кредитного договору, адже за Умовами кредитування за користування кредиткою «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» сторонами погоджена відсоткова ставка 36 % річних тоді, як за розрахунком заборгованості, починаючи із 01.01.2013 року по 31.08.2014 року банк нараховує відповідачу відсотки в розмірі 30 % річних, із 01.09.2014 року по 31.03.2015 року 34,8 % річних, а із 01.04.2015 року до 28.02.2018 року 43,2 % річних.

Інших доказів, які підтверджують отримання відповідачем грошових коштів за кредитним договором, матеріали справи не містять.

Отже, в звязку із тим, що позивач не довів отримання відповідачем грошових коштів за кредитним договором суд вважає за необхідне в позові відмовити.

Питання, щодо пропуску позивачем позовної давності, судом не досліджувалось, оскільки згідно висновку щодо застосування положень ст. 267 ЦК України викладеному в постанові ВСУ у справі № 6-522цс17 від 05.04.2017 року позовна давність застосовується лише за наявності порушеного права особи. Натомість, під час розгляду справи судом не встановлено порушення прав позивача з боку відповідача.

Керуючись ст. ст. 10, 141, 258-259, 263-265, 268, 273, 284, 352, 354 ЦПК України, -

У Х В А Л И В :

Позов публічного акціонерного товариства «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості залишити без задоволення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене учасниками справи повністю або частково до Київського апеляційного суду, у порядку встановлену законом, протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повне судове рішення складене в нарадчій кімнаті та проголошено 16.10.2018 року.

СуддяОСОБА_3