АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 вересня 2018 року

м. Рівне

Справа № 555/1613/17

Провадження № 22-ц/787/1538/2018

Апеляційний суд Рівненської області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача - Шимківа С.С.,

суддів: - Боймиструка С.В., Хилевича С.В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - ОСОБА_5,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_5 на рішення Березнівського районного суду Рівненської області від 10 квітня 2018 року (у складі судді Старовецької Ю.В.) у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання малолітніх дітей, -

в с т а н о в и в :

09 серпня 2017 року ОСОБА_4 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_5 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання малолітніх дітей.

Позов мотивовано тим, що сторони не підтримують подружніх відносин, разом не проживають, відповідач не надає допомоги на утримання дітей.

Просила суд розірвати шлюб, що зареєстрований між нею та ОСОБА_5 26.09.2009 року, актовий запис № 398; після розірвання шлюбу неповнолітніх дітей: сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 та дочку ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, залишити проживати з нею; стягувати з ОСОБА_5 на її користь аліменти на утримання сина ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у твердій грошовій сумі в розмірі по 1000 гривень на кожну дитину щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягувати від дня пред'явлення позову до суду і до досягнення дітьми повноліття.

Рішенням Березнівського районного суду Рівненської області від 10 квітня 2018 року позов ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання малолітніх дітей задоволено частково.

Шлюб між ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4, зареєстрований 26.09.2009 року, актовий запис № 398, розірвано.

Стягнуто з ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, аліменти на утримання малолітніх дітей: сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 та дочку ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, у твердій грошовій сумі в розмірі 1000 грн, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 09.08.2017 року і до досягнення дітьми повноліття.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано обґрунтованістю позовних вимог.

17 липня 2018 року ОСОБА_5 подав до суду апеляційну скаргу, у якій він, покликаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення суду першої інстанції, в частині стягнення аліментів на утримання дітей та ухвалити, в цій частині, нове про відмову у задоволенні позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що відповідач не ухиляється від надання матеріальної допомоги дітям.

Вказує, що допомогу на утримання дітей надавав і буде надавати у добровільному порядку, без примусового стягнення коштів.

Відзиву на апеляційну скаргу ОСОБА_4 до апеляційного суду не подала.

Відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про її відхилення.

Судом встановлено, що з 26 вересня 2009 року сторони по справі перебувають у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, серії НОМЕР_1 від 26.09.2009 року (а.с. 5).

Сторони є батьками дітей: ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_7, що підтверджується свідоцтвом про народження, серії НОМЕР_2 від 28.05.2010 року та свідоцтвом про народження, серії НОМЕР_3 від 26.07.2013 року (а.с. 8-9).

Відповідно до частин першої та другої статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789XII (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Згідно із частиною першою статті 27 цієї Конвенції визнано право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

За змістом статті 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом.

Згідно із частиною третьою статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Задовольняючи позов ОСОБА_4 про стягнення аліментів, місцевий суд правильно визначив обставини справи, та те що для забезпечення необхідного фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дітей необхідним є стягнення з відповідача аліментів на їх утримання у розмірі 1000 грн, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Істотні обставини, які б могли унеможливити виконання відповідачем належним чином своїх батьківських обов'язків відсутні, оскільки відповідач є працездатним і не має інших осіб, які перебувають на його утриманні.

Зазначене дає йому можливість повною мірою та належним чином виконувати покладені на нього законодавством зобов'язання, а саме сплачувати аліменти на утримання дітей до досягнення ними повноліття.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у держава-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року).

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Оскільки рішення суду в іншій частині не оскаржено, тому в цій частині апеляційному перегляду воно не підлягає.

Підстав для скасування ухваленого у справі судового рішення та задоволення поданої апеляційної скарги, виходячи з меж її доводів, апеляційний суд не вбачає, оскільки ці доводи правильності зробленого судом першої інстанції висновку не спростовують.

Керуючись ст.ст. 367, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, Апеляційний суд Рівненської області, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 залишити без задоволення, а рішення Березнівського районного суду Рівненської області від 10 квітня 2018 року - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне судове рішення не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Суддя-доповідач С.С. Шимків

Судді: С.В. Боймиструк

С.В. Хилевич