Справа № 513/264/18
Провадження № 2/513/413/18
Саратський районний суд Одеської області
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 жовтня 2018 року Саратський районний суд Одеської області у складі: судді Бучацької А.І., за участю: секретаря судового засідання Златіної О.І., відповідача ОСОБА_1 та його представника адвоката ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в смт. Сарата цивільну справу за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк "Приват Банк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:

29 березня 2018 року позивач звернувся до відповідача з позовом про стягнення заборгованості у загальній сумі 102023,00 гривень, посилаючись на те, що останній не виконує умови кредитного договору № б/н від 29 травня 2014 року, укладеного між ними, про надання кредиту у розмірі 6200 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 27,60 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Представник позивача, належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, до суду не зявився, від нього надійшла заява, в якій він підтримав позов, просив справу розглянути за його відсутності (а.с.39).

Відповідач ОСОБА_1 та його представник адвокат ОСОБА_2 в судовому засіданні позов не визнали. Послались на те, що позивачем пропущено трирічний строк позовної давності за вимогами про стягнення заборгованості за кредитом. Останнє погашення кредиту відповідачем було здійснено 24 вересня 2014 року. Оскільки наступні погашення не відбулися, то вважають, що саме з цієї дати спливає трирічний строк позовної давності. Проте позовна заява була подана до суду 29 березня 2018 року, тобто з пропуском трирічного строку позовної давності (а.с. 62).

Вислухавши заперечення відповідача та його представника, дослідивши письмові докази, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (частина перша статті 530 ЦК України).

Судом встановлено, що 29 травня 2014 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» і ОСОБА_1 був укладений договір шляхом підписання заяви, яка разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою складає між сторонами кредитний договір (а.с.8-33).

На підставі зазначеного договору відповідач ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 6200 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом 27,60 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом.

Відповідач не виконував зобов'язання за договором, внаслідок чого станом на 28 лютого 2018 року утворилась заборгованість, яка за розрахунком банку складає 102023 гривні 00 копійок (а.с.6-7).

Сторони узгодили, що заборгованість за договором сплачується щомісячними платежами у розмірі 7 % суми заборгованості., які вносяться до 25 числа місяця, наступного за датою виникнення заборгованості.

Пунктом 1.1.7.12 Умов та правил надання банківських послуг передбачено, що договір діє на протязі 12 місців з моменту підписання, тобто до 29 травня 2015 року. Якщо на протязі цього строку жодна із сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на той самий строк.

Таким чином, сторони узгодили строк кредитування, термін закінчення кредитування, а також термін внесення щомісячних платежів, що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі цього договору.

За змістом статті 526, частини першої статті 530, статті 610 та частини першої статті 612 ЦК України для належного виконання зобов'язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов'язання є його порушенням.

Відповідно до частини першої статті 1048 та частини першої статті 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред'явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов'язання.

Якщо кредитний договір встановлює окремі зобов'язання, які деталізують обов'язок позичальника повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право кредитодавця вважається порушеним з моменту порушення позичальником терміну внесення чергового платежу. А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу у межах строку кредитування згідно з частиною п'ятою статті 261 ЦК України починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) позичальником обов'язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу.

Встановлення строку кредитування у кредитному договорі, що передбачає внесення позичальником щомісячних платежів, має значення не для визначення початку перебігу позовної давності за вимогами кредитодавця щодо погашення заборгованості за цим договором, а, насамперед, для визначення позичальнику розміру щомісячних платежів. Відтак, за вказаних умов початок перебігу позовної давності не можна визначати окремо для погашення всієї заборгованості за договором (зі спливом строку кредитування) і для погашення щомісячних платежів (після несплати чергового такого платежу).

Зазначені висновки про правильне застосування норм права містяться у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" практика Європейського суду з прав людини є джерелом права.

Згідно з частинами 1, 4 ст.10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обовязковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

В пункті 570 рішення Європейського суду з прав людини від 20 вересня 2011 року у справі "ВАТ "Нафтова компанія "Юкос" проти Росії", визначено, що позовна давність це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав учасників Конвенції, виконує кілька завдань, в тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу.

За змістом ч.3 ст. 254 ЦК України строк, що визначений місяцями, спливає у відповідне число останнього місяця строку.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Ч.2 ст. 258 ЦК України передбачає, що спеціальна позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Згідно зі ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 виконував умови кредитного договору з 29 травня 2014 року і до 24 вересня 2014 року, а в подальшому припинив оплату чергових платежів.

Кредитор звернувся до суду з вимогами. Як видно з розрахунку заборгованості, останній платіж ОСОБА_1 було здійснено 24 вересня 2014 року (а.с.6-7).

Таким чином, перебіг строку позовної давності почався з наступного дня після настання строку погашення чергового платежу за договором, тобто з 26 жовтня 2014 року. Трирічний строк позовної давності щодо звернення до суду з позовом про стягнення заборгованості закінчився 26 жовтня 2017 року.

Банк звернувся до суду з позовом про захист свого порушеного права 29 березня 2018 року, тобто з пропуском встановленого статтею 257 ЦК України трирічного строку позовної давності.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч.4 ст.267 ЦК України).

Положення пункту 1.1.7.31. Умов та правил надання банківських послуг, в якому зазначено, що строк позовної давності відносно вимог Бану з повернення кредиту, сплати відсотків за користування кредитом, винагород, неустойки пені, штрафів, витрат складає 50 років, не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору, оскільки Умови не містять підпису позичальника. Крім того, суду не надано належних та допустимих доказів, які би підтверджували, що саме ці Умови мав на увазі позичальник, підписуючи анкету - заяву від 29.05.2014 року, а також те, що на момент підписання вказаної заяви Умови містили положення про збільшену позовну давність, або що у подальшому Умови, зокрема щодо збільшення позовної давності, не змінювались. Крім того, анкета-заява позичальника не містить домовленості сторін щодо збільшення позовної давності.

З огляду на вказані норми закону та обставини справи суд приходить до висновку про відмову задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 253, 254, 256, 257, 258, 260, 261, 266, 267 ЦК України, ст.ст. 258-259, 263-265, 273, 354 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

в задоволенні позову Акціонерного товариства Комерційний банк "Приват Банк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - відмовити повністю.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду Одеської області через Саратський районний суд Одеської області протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не буде подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складене 29 жовтня 2018 року.

Суддя А. І. Бучацька