Справа № 509/1780/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 вересня 2018 року смт Овідіополь

Овідіопольський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді Бочарова А.І.,

при секретарі Бокоч С.С.,

за участю: представника позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2, який також за довіреністю представляє інтереси третьої особи ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт.Овідіополь цивільну справу за позовом

ОСОБА_1 від імені та в інтересах ОСОБА_4

до

ОСОБА_2,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача

ОСОБА_3,

про визнання дійсним договору купівлі-продажу та визнання права власності на автомобіль,-

ВСТАНОВИВ:

11.05.2018 року ОСОБА_1 від імені та в інтересах ОСОБА_4 звернувся до Овідіопольського районного суду Одеської області з позовом до ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_3, про визнання дійсним договору купівлі-продажу та визнання права власності на автомобіль, в обґрунтування якого зазначив, що 22 лютого 2018 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 було укладено договір № Б/Н купівлі-продажу автомобілю.

Відповідно до вищевказаного договору Відповідач продав а Позивач прийняв у власність автомобіль марки VOLKSWAGEN, модель LT 28, 2002 року випуску, номер кузова НОМЕР_1, державний номер НОМЕР_2, бежевого кольору, тип транспортного засобу вантажний фургон, що зареєстрований за ОСОБА_3 на праві власності на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії АСС №038433, виданого 12 жовтня 2007 року РЕГ Ковельського МРВ ДАІУМВС України у Волинській області.

Відповідно до довіреності від 11 жовтня 2010 року Відповідач має право продавати ОСОБА_5..

Технічний паспорт має відмітку «ПОСВ. МИТНИЦІ (МИТО - 100%) АА-2094592 01.10.2007 року» - що засвідчує повне розмитнення даного ОСОБА_5.

Відповідно до витягу з реєстру обтяжень рухомого майна від 15.02.2018 року - на ОСОБА_5 немає жодних арештів або обмежень.

У підтвердження отримання грошових, коштів за продаж ОСОБА_5 Відповідач написав Позивачу розписку від 22 лютого 2018 року, про отримання грошових коштів у розмірі 52 000 (п'ятдесят дві тисячі) гривень що за офіційним курсом НБУ станом на момент укладення правочину становило 2 000 (дві тисячі) доларів США (із розрахунку 1 долар США дорівнює 26 гривень).

Крім цього у підтвердження укладення правочину, а також у зв'язку із тим що Відповідач не мав бажання більше приймати участі у будь-яких відносинах відносно ОСОБА_5 - Відповідав надав Позивачу передоручення на право розпорядження ОСОБА_5 в рамках доручення ОСОБА_3 відповідно до довіреності від 11 жовтня 2010 року.

У зв'язку із тим, що ОСОБА_5 мав ушкодження та потребував ремонту, після підписання говору купівлі-продажу, ОСОБА_5 не було перереєстровано на Позивача, так як ушкоджений автомобіль міг не пройти технічний огляд при знятті з обліку.

Так, Позивач і Відповідач домовились, що Відповідач надасть Позивачу довіреність з правом з обліку та перереєстрації ОСОБА_5, для того, щоб Позивач, після закінчення ремонту зміг зняти ОСОБА_5 з обліку та перереєструвати його на своє ім'я, і більше не турбувати відповідача.

На підтвердження вищевказаної домовленості, 22 лютого 2018 року Відповідач надав Позивачу передоручення довіреності з повним правом розпорядження ОСОБА_5 та здійснення реєстраційних щодо нього стоком до 11 жовтня 2020 року.

Наприкінці лютого 2018 року Позивач віддав ОСОБА_5 на ремонт до станції технічного огляду. На протязі лютого, березня та квітня 2018 року автомобіль перебував у ремонті. Загалом вартість ремонту становила 25 700 (двадцять п'ять тисяч сімсот) гривень, що підтверджується відповідними виконання актами робіт.

Однак, в період ремонту ОСОБА_5, через те, що Позивач тривалий час не користувався автомобілем, довіреність (передоручення) що було надано Відповідачем від 22 лютого 2018 року - було загублено. Залишилась лише основна довіреність від 11 жовтня 2010 року.

Без довіреності Позивач має лише розписку, ОСОБА_6, технічний паспорт на ОСОБА_5 та стару довіреність, що не надає Позивачу право знімати ОСОБА_5 з обліку.

Загалом вищевказаних документів недостатньо для того, щоб Позивач міг самостійно здійснити зняття ОСОБА_5 з обліку та перереєструвати ОСОБА_5 на себе, у зв'язку з тим, що для перереєстрації необхідна заява від діючого власника або його представника на зняття ОСОБА_5 з реєстрації.

У Позивача залишився лише ксерокс довіреності від 22 лютого 2018 року, який йому надало керівництво СТО, де здійснювався ремонт, але із ксероксом довіреності Позивач так само не має змога снити зняття ОСОБА_5 з обліку, так як, при перереєстрації ОСОБА_5 необхідна заява від його власника або оригінал довіреності, яких після перереєстрації залишається в архіві державної установи, що здійснює реєстрацію транспортних засобів. У зв'язку із складеною проблемою Позивач звернутись по допомогу до нотаріуса, який видав останню довіреність від 22 лютого 2018 року. Однак, нотаріус, роз'яснив, що дублікат довіреності або нову довіреність можливо видати лише за згодою Відповідача, а нотаріально посвідчену копію довіреності можливо зробити лише з оригіналу.

У зв'язку із цим, Позивач намагався знайти Відповідача, однак тривалий час це не вдавалось. В решті решт, знайшовши Відповідача, Позивач звернувся до Відповідача із проханням поїхати з до державної установи, яка здійснює перереєстрацію транспортних засобів, для подачі Відповідачем заяви про зняття ОСОБА_5 з обліку або повторно надати Позивачу нову довіреність на розпорядження ОСОБА_5.

Спочатку Відповідач обурився, що вже майже чотири місяці Позивач не може зняти ОСОБА_5 з обліку, та повторно турбує його з цього питання. Через обурення Відповідач відмовився складати нову довіреність або самостійно здійснювати зняття ОСОБА_5 з обліку в державній установі.

Проте, почувши пояснення Позивача, про причини такого тривалого не вирішування питання, про зняття ОСОБА_5 з обліку - Відповідач погодився, але лише на видачу нової довіреності, та просив відкласти вирішення цієї проблеми на декілька днів, у зв'язку із зайнятістю по роботі.

Через декілька днів Відповідач сказав, що по роботі у найближчий тиждень в нього не вийде відлучитись разом із Позивачем для вирішення проблеми до нотаріуса, і запевнив, щоб Позивач спокійно користувався автомобілем, а Відповідач, як тільки в нього буде вільний час - одразу звернеться до нотаріуса для складання повторної довіреності на розпорядження ОСОБА_5 та привезе її Позивачу.

На протязі декілька тижнів Відповідач ігнорував телефонні дзвінки Позивача або відповідаючи в дзвінки говорив що зайнятий і в нього немає можливості поїхати до нотаріуса для видачі нової довіреності.

Згодом Відповідач взагалі перестав відповідати на телефонні дзвінки.

В подальшому, коли Позивач зателефонував Відповідачу з іншого номеру телефону, і Відповідач відповівши на дзвінок - Відповідач повідомив Позивачу, що взагалі не буде видавати на Позивачу нову довіреність через те, що з самого початку він попереджав, що не бажає більше займатися цими питаннями. Також Відповідач зазначив, що під час видачі останньої довіреності він попереджав позивача, що це в останній раз, і тому зараз Відповідач нічім допомогти Позивачу не може та не бажає.

Через деякий час, на телефон Позивача задзвонив невідомий Позивачу чоловік, який представився родичем Відповідача та запропонував Позивачу, а саме - що Відповідач надасть Позивачу нову довіреність якщо Позивач сплатить Відповідачу 500 (п'ятсот) доларів США.

Вказане відношення обурило Позивача, у зв'язку із чим Позивач бажає захистити власні цивільні у судовому порядку та звертається до суду із відповідним позовом.

Позивач вже сплатив всі кошти, що мав сплатити Відповідачу за придбання ОСОБА_5. Більше того, Позивач витратив значку кількість грошових коштів на ремонт ОСОБА_5.

Відповідно до умов Договору - 22 лютого 2018 року Позивач став власником ОСОБА_5.

Відповідно до п. 1.1. Договору купівлі-продажу продавець зобов'язався передати майно у шість покупцю, а останній зобов'язаний його прийняти та сплатити за нього обумовлену грошову

Таким чином, укладаючи вказаний договір купівлі-продажу, сторони визначили, що право власності на транспортний засіб переходить до Позивача з моменту підписання Договору, а оплата вартості транспортного засобу має бути здійснена Позивачем в розмірі 52 000 (п'ятдесяти двох тисяч) гривень що за офіційним курсом НБУ станом на момент укладення правочину становило 2 000 (дві тисячі) доларів США (із розрахунку 1 долар США дорівнює 26 гривень).

З огляду на те, що Позивач свої зобов'язання за Договором виконав належним чином, що не оскаржувалось Відповідачем у судовому порядку, більш того Відповідачем це було підтверджено осередньою передачею ОСОБА_5 у власність Позивача, разом із документами та ключами та написанням розписки - ухиляння Відповідача від надання Позивачу нової довіреності або самостійного зняття з обліку ОСОБА_5 свідчать про невизнання Відповідачем за Позивачем права власності на транспортний засіб, та порушення умов Договору.

Починаючи із 12 жовтня 2007 року Відповідач вільно володів та користувався вищевказаним автомобілем. Сплачував штрафи за порушення правил дорожнього руху, страхував ОСОБА_5.

Починаючи з 22 лютого 2018 року Позичав почав вільно володів та користувався вищевказаним автомобілем. Більш того, Позивач витратив значні кошти та час на ремонт ОСОБА_5. Проте, загубивши довіреність, та зіткнувшись із нахабним ставленням Відповідача, незважаючи на те, що позивач купив ОСОБА_5 станом на теперішній час Позивач позбавлений можливості зняти автомобіль з реєстрації за попереднім власником - Відповідачем, та зареєструвати ОСОБА_5 за собою.

Фактично, не зважаючи на те, що Позивач сплатив Відповідачу грошові кошти та підписав з відповідачем ОСОБА_6 - ОСОБА_5 досі перебуває за ним не зареєстрованим.

Однак, після укладення Договору, Позивач, передавши обумовлені грошові кошти Відповідачеві, отримав від нього оригінал технічного паспорту та ОСОБА_5, ключі, довіреність та розписку - почав використовувати ОСОБА_5 як власник, а саме: доглядав, ремонтував, укладав договори обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності тощо.

Реалізуючи права власника на власний розсуд, 22 лютого 2018 року вчинив односторонній правочин, а саме на підставі виданої довіреності уповноважив Позивача від його імені розпоряджатися керувати, продавати тощо) ОСОБА_5. Довіреність (односторонній правочин) посвідчено нотаріально. Дійсність довіреності не оскаржено та її не скасовано.

Таким чином, довіреність, розписку та ОСОБА_6 від 22 лютого 2018 року, можна вважати документами, на підставі яких здійснився перехід права власності на транспортний засіб до Позивача.

Однак, по суті не надаючи довіреність Позивачу - Відповідач фактично заблокував право і можливість Відповідача користуватись ОСОБА_5 на власний розсуд.

Таким чином, Позивач вважає себе власником вказаного автомобілю, так як придбав його на іконних підставах, однак на теперішній час не має можливості перереєструвати даний автомобіль на своє ім'я, так як довіреність на розпорядження ОСОБА_5 було загублено, Відповідачем не надається нова довіреність а самостійно зняти з реєстрації ОСОБА_5 Відповідач відмовляється.

В звязку з викладеним, з посиланням по тексту позову на ст.ст.6, 15, 16, 202, 204, 208, 207, 218, 219, 220, 317, 319, 328, 334, 391, 392, 626, 627, 638, 655 ЦК України він просить суд:

- визнати дійсним договір купівлі-продажу автомобілю марки VOLKSWAGEN, модель LT 28, 2002 р. випуску, номер кузова НОМЕР_1, державний номер НОМЕР_2, бежевого кольору, тип транспортного засобу - вантажний фургон, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 за №Б/Н від 22 лютого 2018 року;

- визнати право власності на автомобіль Марки VOLKSWAGEN, модель LT 28, 2002 р. випуску, номер кузова НОМЕР_1, державний номер НОМЕР_2, бежевого кольору, тип транспортного засобу - вантажний фургон за ОСОБА_4. Петровичем, ІНФОРМАЦІЯ_1, паспорт серії OK 022471, виданий Махновським РВ у м.Одесі ГУДМС України в Одеській області 11 жовтня 2016 року, зареєстрований та проживає: ІНФОРМАЦІЯ_2, кімната 155.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав та просив суд його задовольнити у повному обсязі.

Відповідач, який також представляє за довіреністю третю особу, в судовому засіданні позов визнав та проти його задоволення не заперечував.

16.07.2018 року у підготовчому судовому засіданні судом постановлено ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову у звязку тим, що визнання відповідачем позову суперечить закону.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши надані суду письмові докази по справі, суд вважає позов таким, що задоволенню не підлягає у повному обсязі, з наступних підстав.

22 лютого 2018 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 було укладено договір № Б/Н купівлі-продажу автомобілю у простій письмовій формі.

Відповідно до вищевказаного договору Відповідач продав а Позивач прийняв у власність автомобіль марки VOLKSWAGEN, модель LT 28, 2002 року випуску, номер кузова НОМЕР_1, державний номер НОМЕР_2, бежевого кольору, тип транспортного засобу вантажний фургон, що зареєстрований за ОСОБА_3 на праві власності на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії АСС №038433, виданого 12 жовтня 2007 року РЕГ Ковельського МРВ ДАІУМВС України у Волинській області.

Відповідно до довіреності від 11 жовтня 2010 року Відповідач має право продавати ОСОБА_5..

Технічний паспорт має відмітку «ПОСВ. МИТНИЦІ (МИТО - 100%) АА-2094592 01.10.2007 року» - що засвідчує повне розмитнення даного ОСОБА_5.

Відповідно до витягу з реєстру обтяжень рухомого майна від 15.02.2018 року - на ОСОБА_5 немає жодних арештів або обмежень.

У підтвердження отримання грошових, коштів за продаж ОСОБА_5 Відповідач написав Позивачу розписку від 22 лютого 2018 року, про отримання грошових коштів у розмірі 52 000 (п'ятдесят дві тисячі) гривень що за офіційним курсом НБУ станом на момент укладення правочину становило 2 000 (дві тисячі) доларів США (із розрахунку 1 долар США дорівнює 26 гривень).

Також, у підтвердження укладення правочину, Відповідав надав Позивачу передоручення від 22.02.2018 року на право розпорядження ОСОБА_5 в рамках доручення ОСОБА_3 відповідно до довіреності від 11 жовтня 2010 року, яке було загублено позивачем.

Як зазначено представником позивача відповідач ухиляється від надання зняття автомобіля з обліку та його реєстрації за позивачем, в звязку з чим позивач і звернувся до суду.

Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвічує його права власності.

Відповідно до ст.655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупатель приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Визначена ч.2 ст.220 ЦК України можливість визнання договору дійсним поширюється лише на ті договори, які підлягають тільки нотаріальному посвідченню, від якого сторона ухиляється, й не підлягають державної реєстрації, а тому суперечить законодавству визнання в судовому порядку дійсним договору купівлі - продажу автомобіля.

Крім того, питання реєстрації та обліку транспортних засобів врегульовано спеціальним Законом України «Про дорожній рух», Правилами державної реєстрації та обліку автомобілів, автобусів, також самохідних машин,- сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 07 вересня 1998 року № 1388.

В порушення п.п. 4, 43, 44 Правил перед відчуженням транспортний засіб не був знятий з обліку в органах ДАЇ та залишився зареєстрованим за третьою особою, угода не була укладена на товарній біржі, транспортний засіб не зареєстровано на ім'я позивача.

З огляду на викладене суд вважає, що правові підстави для визнання дійсним договору купівлі-продажу автомобіля укладеного у простій письмовій формі між позивачем та відповідачем, та, відповідно, визнання за позивачем права власності на спірний автомобіль відсутні, в звязку з чим відмовляє у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Керуючись ст.ст.12, 76, 81, 141, 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

Рішення може бути оскаржено шляхом подачі безпосередньо до апеляційного суду Одеської області протягом 30 днів з дня його проголошення апеляційної скарги.

Повне рішення складено 28.09.2018 року.

Суддя А.І. Бочаров.