Номер провадження: 22-ц/785/1859/18
Номер справи місцевого суду: 521/8397/17
Головуючий у першій інстанції Поліщук І. О.
Доповідач Погорєлова С. О.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.09.2018 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Одеської області у складі:

головуючого судді: Погорєлової С.О.

суддів: Калараш А.А., Заїкіна А.П.

за участю секретаря: Томашевської К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 на ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 26 липня 2017 року у справі за скаргою ОСОБА_2 на неправомірні дії Малиновського відділу державної виконавчої служби м. Одеса Головного територіального управління юстиції в Одеській області,-

встановила:

ОСОБА_2 звернулася до суду із скаргою на неправомірні дії Малиновського відділу державної виконавчої служби м. Одеса Головного територіального управління юстиції в Одеській області в якій просила скасувати постанову від 11.04.2017 року про накладення штрафу на користь держави у розмірі 1700 грн. у виконавчому провадженні за номером ВП № 53397869 при примусовому виконанні виконавчого листа №1519/21464/2012, виданого 25.10.2016 року, скасувати постанову від 11.04.2017 року про стягнення виконавчого збору у розмірі 6400 грн. у виконавчому провадженні за номером ВП № 53397869 при примусовому виконанні виконавчого листа №1519/21464/2012, виданого 25.10.2016 року, скасувати постанову від 26.04.2017 року про накладення штрафу на користь держави у розмірі 3400 грн. у виконавчому провадженні за номером ВП № 53397869 при примусовому виконанні виконавчого листа №1519/21464/2012, виданого 25.10.2016 року (а. с. 1-4).

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 26 липня 2017 року провадження по скарзі закрито (а. с. 81-83).

В апеляційній скарзі апелянт просить скасувати ухвалу, направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом норм процесуального права (а. с. 85-87).

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга представника ОСОБА_2 підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч.1,2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Закриваючи провадження по скарзі ОСОБА_2 на неправомірні дії Малиновського відділу державної виконавчої служби м. Одеса Головного територіального управління юстиції в Одеській області суд першої інстанції виходив із змісту п. 5 ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження» - постанови державних виконавців про стягнення виконавчого збору, постанов державних виконавців чи приватних виконавців про стягнення витрат виконавчого провадження, про накладення штрафу, постанов приватних виконавців про стягнення основної винагороди - є окремими виконавчими документами. У зв'язку із цим справи щодо оскарження постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, прийнятих у виконавчих провадженнях стосовно примусового виконання судового рішення у цивільній справі, належать до компетенції адміністративних судів.

З таким висновком суду колегія суддів погоджується виходячи з наступного.

Як вбачається із матеріалів справи ОСОБА_2 оскаржує постанови державного виконавця про накладення штрафів та про стягнення виконавчого збору.

Статтею 383 ЦПК України передбачено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Частиною першою статті 74 Закону України «Про виконавче провадження», яка кореспондується із зазначеною вище ч. 1 ст. 383 ЦПК України, встановлено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Водночас, ч. 2 ст. 74 вказаного Закону регламентується, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Враховуючи наведене, крім загального прядку оскарження рішень, дій або бездіяльності державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби, визначеного нормами процесуального законодавства. Закон України «Про виконавче провадження» встановлює спеціальний порядок судового оскарження рішення, дії чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця щодо стягнення виконавчого збору та/або витрат на проведення виконавчих дій, згідно з яким відповідні спори відносяться до юрисдикції адміністративних судів та підлягають розгляду за правилами адміністративного судочинства.

Відповідна правова позиція була викладена, як у Постанові Пленуму ВАСУ № 3 від 13 грудня 2010 року «Про практику застосування адміністративними судами законодавства у справах із приводу оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби», так і Постанові Пленуму ВССУ № 6 від 07 лютого 2014 року «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах».

Зокрема, у п. 6. вищевказаної Постанови Пленуму ВАСУ було визначено наступне: «Судам необхідно враховувати, що постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору та накладення штрафу належать до видів відповідальності за невиконання рішення самостійно та за невиконання без поважних причин рішення, що зобов'язує боржника вчинити певні дії, та рішення про поновлення на роботі. Виконавчий збір - це санкція відповідальності майнового характеру, що накладається на боржника за невиконання рішення у строк, встановлений для його самостійного виконання. Для застосування виконавчого збору виконавець приймає постанову, яка, у разі її невиконання самостійно, виконується примусово в установленому Законом України «Про виконавче провадження» порядку.

Прийнята державним виконавцем постанова про накладення штрафу на боржника, не виконана самостійно, є підставою для її примусового виконання.

За змістом пункту 5 статті 3 Закону України «Про виконавче провадження» постанови державних виконавців про стягнення виконавчого збору, постанов державних виконавців чи приватних виконавців про стягнення витрат виконавчого провадження, про накладення штрафу, постанов приватних виконавців про стягнення основної винагороди, - є окремими виконавчими документами. У зв'язку із цим справи щодо оскарження постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, прийнятих у виконавчих провадженнях стосовно примусового виконання судового рішення у цивільній справі, належать до компетенції адміністративних судів».

Якщо виконавче провадження закінчено, а виконавчий збір, витрати на проведення виконавчих дій або штраф не стягнуто, відповідна постанова виділяється в окреме провадження і підлягає виконанню в загальному порядку.

Тому слід ураховувати, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи з приводу оскарження постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, прийнятих у виконавчих провадженнях щодо примусового виконання усіх виконавчих документів незалежно від того, яким органом, у тому числі судом якої юрисдикції, вони видані. Також до юрисдикції адміністративних судів належать справи про оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби, прийнятих (вчинених, допущених) під час примусового виконання постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, як виконавчих документів в окремому виконавчому провадженні».

Виходячи з викладеного суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що відповідно до вищезазначених вимог законів розгляд такого роду скарг підлягає юрисдикції саме адміністративного суду, а не суду загальної юрисдикції, до якого в звернулася ОСОБА_2 із каргою, тому закрив провадження у справі.

Посилання ОСОБА_2 в апеляційній скарзі на ч. 1 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» - рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку передбаченому законом є помилковим, оскільки крім загального прядку оскарження рішень, дій або бездіяльності державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби, визначеного нормами процесуального законодавства Закон України «Про виконавче провадження» встановлює спеціальний порядок, згідно з яким відповідні спори відносяться до юрисдикції адміністративних судів та підлягають розгляду за правилами адміністративного судочинства

Інших доводів, які б спростували правильні висновки суду, апеляційна скарга не містить.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

За таких обставин, судова колегія вважає, що ухвала Малиновського районного суду м. Одеси від 26 липня 2017 року відповідає вимогам закону і підстав для її скасування немає.

Керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, -

постановила:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 26 липня 2017 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення до суду касаційної інстанції.

Повний текст судового рішення складений 08.10.2018 року.

Головуючий С.О. Погорєлова

Судді А.П. Заїкін

А.А. Калараш