Житомирський апеляційний суд
Справа №286/655/18 Головуючий у 1-й інст. Гришковець А. Л.
Категорія 50 Доповідач Борисюк Р. М.
ПОСТАНОВА
Житомирський апеляційний суд у складі:
головуючого судді Борисюка Р.М.,
суддів Галацевич О.М., Григорусь Н.Й.,
судового засідання ОСОБА_1
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу №286/655/18 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів
за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Овруцького районного суду Житомирської області від 06 липня 2018 року, ухвалене головуючим суддею Гришковець А.Л. у м. Овруч,
У березні 2018 року ОСОБА_2 звернулась до суду із даним позовом, в якому просила стягнути з відповідача на її користь неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів за період з 29.02.2012 по 31.01.2018 у сумі 9526 грн. 87 коп.
В обґрунтування позовних вимог зазначала, що рішенням Овруцького районного суду по справі №617/3531/12 відповідач зобовязаний сплачувати аліменти на утримання дітей. Однак, своєчасно та в повному обсязі він аліменти не сплачує, у звязку з чим виникла заборгованість, яка станом на лютий 2018 року складає 9526 грн. 87 коп. Добровільно відповідач вказану суму не погашає, тому вона була змушена звернутись до суду.
Рішенням Овруцького районного суду Житомирської області від 06 липня 2018 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2, неустойку (пеню) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення, а саме за період часу з 01.07.2012 по 31.01.2018 в сумі 5800 грн. 80 коп. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено за безпідставністю. Вирішено питання судових витрат.

Не погоджуючись із судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову за безпідставністю.

Апеляційну скаргу мотивує тим, що висновки суду не повною мірою відповідають фактичним обставинам справи, а рішення постановлене з порушенням норм матеріального та процесуального права. Судом не взято до уваги, що відділом Державної виконавчої служби Овруцького районного управління юстиції неправильно визначено розмір заборгованості, зокрема за період з лютого 2012 року по 01.02.2018 йому нараховані аліменти у сумі 77566 грн. 87 коп. з яких він сплатив 71340 грн., таким чином, заборгованість складає 6226 грн. 87 коп. Крім того, за вказаний період він не ухилявся від сплати аліментів, а по мірі можливості сплачував їх. Неповний розмір сплати зумовлений не його виною, а бездіяльністю органів Державної виконавчої служби, які не повідомили його про неповну сплату аліментів. Посилається на те, що протягом 2012 2018 років він перебуває у скрутному матеріальному становищі, а єдиним джерелом його доходу є підприємницька діяльність, розмір доходів від якої в середньому 1750 грн. Судом також не взято до уваги той факт, що у нього неодноразово мала місце переплата по сплаті аліментів, при цьому, йому не було відомо про те, що сплачені наперед кошти не зараховуються державним виконавцем в рахунок майбутніх платежів. Зазначає, що нарахування судом неустойки зі сплати аліментів суперечить правовим висновкам Верховного суду України (справа №6-300цс16 від 16.03.2016).

Позивачка ОСОБА_2 відзив на апеляційну скаргу не подавала.

У судовому засіданні відповідач підтримав апеляційну скаргу і дав пояснення, які відповідають її доводам.

Позивач будучи належним чином повідомленою, не зявилася, заяв, клопотань чи заперечень не подала.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах ст.367 ЦПК України, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Статтею 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац десятий пункту 9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп/2003).

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обовязковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Судом встановлено, що рішенням Овруцького районного суду Житомирської області від 05.04.2012 з ОСОБА_3 стягнуто на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання двох неповнолітніх дітей: ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2. Виконавчий лист №617-3531/12З видано 27 квітня 2012 року (а.с.39).

У звязку із укладенням шлюбу позивачка змінила прізвище на ОСОБА_2 (а.с.2).

Оскільки відповідач не сплачував в повному обсязі аліменти згідно виконавчого листа №617-3531/12З, тому станом на 1 лютого 2018 року утворилась заборгованість в сумі 9526 грн. 87 коп., що підтверджується довідкою-розрахунком Овруцького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Житомирській області (а.с.6-7).

Статтею 180 СК України встановлений обов'язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов'язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини.

Відповідно до ч.1 ст.196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобовязана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов'язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов'язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов'язання боржником. Після порушення боржником свого обов'язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов'язку сплатити аліменти.

Як розяснив Пленум Верховного Суду України у п. 22 Постанови «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року № 3, передбачена ст.196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних причин, зокрема, у звязку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів.

Частково задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2, суд першої інстанції врахував наведені норми матеріального права та розяснення Верховного Суду України та обґрунтовано вважав, що відповідач в період з лютого по травень 2012 року з незалежних від нього причин допустив заборгованість по сплаті аліментів, оскільки до відкриття виконавчого провадження йому був невідомий конкретний розмір аліментів, обрахований в грошовому виразі, який він мав оплачувати. Враховуючи наведені обставини, судом правильно визначений строк, за який має нараховуватись неустойка, тобто з липня 2012 року по січень 2018 року.

Нарахування пені по даному спору відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній в постанові від 25 квітня 2018 року по справі №572/1762/15-ц, відповідно до якої правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов'язку буде різним, отже і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто, пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції врахував матеріальний та сімейний стан відповідача, оцінивши його спроможність в повній мірі відповідати за прострочення сплати аліментів, тому підстав для зменшення розміру неустойки не вбачається.

Відтак апеляційний суд дійшов висновку, що судом першої інстанції були правильно встановлені обставини справи, характер правовідносин, які виникли між сторонами та застосовано правові норми, які не підлягали застосуванню при вирішенні даного спору.

Рішення суду відповідає вимогам матеріального і процесуального права, тому підстав для його скасування у відповідності до положень ст. 375 ЦПК України не вбачається.

Керуючись ст. ст. 268, 367, 368, 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення, а рішення Овруцького районного суду Житомирської області від 06 липня 2018 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Судді:

Повний текст постанови складений: 02 листопада 2018 року