Справа № 489/569/17
Номер провадження 2/489/113/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2018 року м. Миколаїв,

вул. Космонавтів,81/16 (81/17),

зал судових засідань №11

Ленінський районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого - судді Тихонової Н.С.,

секретар судового засідання - Мазницька Н.Ю.,

за участю:

позивача - ОСОБА_1,

представника позивача - ОСОБА_2,

відповідача - ОСОБА_3,

представника Служби у справах дітей адміністрації Інгульського району Миколаївської міської ради - Довга А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів на утримання дитини, зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визначення місця проживання дитини,

ВСТАНОВИВ:

В лютому 2017 р. ОСОБА_1 звернулась з вказаним позовом до ОСОБА_3, яким просила визначити місце проживання ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, з нею, ОСОБА_1, за адресою: АДРЕСА_1; стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання малолітньої доньки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, в твердій грошовій сумі в розмірі 1 000 грн. щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, починаючи з дня пред'явлення позову.

Вказувала на те, що з 27.04.2012 р. по 11.01.2016 р. перебувала з відповідачем в зареєстрованому шлюбі. Сторони мають малолітню дитину ОСОБА_5, яка на теперішній час фактично проживає разом батьком. Проте позивач вважає за доцільне вирішити питання щодо визначення місця проживання дитини з нею, оскільки відповідач шляхом обману забрав дитину та відмовляється надавати позивачу можливість спілкуватись з донькою. Крім того, матеріальну допомогу на утримання дитини відповідач в добровільному порядку не надає.

ОСОБА_3 в січні 2017 року звернувся із зустрічним позовом до ОСОБА_1, яким просив визначити місце проживання малолітньої ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, разом з ним за адресою: АДРЕСА_2. Зазначав, що ОСОБА_5, яка на теперішній час проживає разом з ним, не бажає повертатись до матері. Він добросовісно виконує всі свої обов'язки щодо доньки, піклується про неї, займається її вихованням, духовним та фізичним розвитком, а також матеріальним утриманням дитини. Крім того, вважає проживання дитини із матір'ю небезпечним, оскільки чоловік ОСОБА_1 є неврівноваженою особою, яка притягалась до відповідальності за насилля в сім'ї , через що становить небезпеку для дитини.

ІНФОРМАЦІЯ_4 відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_3 про визначення місця проживання дитини.

Згідно Ухвали від 11.04.2017 року цивільний позов ОСОБА_7 до ОСОБА_3 про визначення місця проживання дитини та цивільний позов ОСОБА_3 до ОСОБА_7 про визначення місця проживання дитини об'єднано в одне провадження для спільного розгляду.

25.05.2017 року відповідно до Ухвали у справі призначено судову психологічну експертизу та зупинено провадження.

03.07.2017 року провадження у справі відновлено.

20.07.2017 року Ухвалою до участі у справі залучено спеціаліста та зобов'язано сторін з'явитись до психолога для проведення дослідження. Провадження у справі зупинено.

Відповідно до Ухвали від 03.08.2017 року провадження у справі відновлено.

22.02.2018 року розгляд справи у підготовчому провадженні відкладено.

26.04.2018 року підготовче провадження закрито та справу призначено до розгляду по суті.

02.07.2018 року судом постановлено Окрему Ухвалу, щодо ненадання Органом опіки та піклування ММР Висновку з приводу визначення місця проживання малолітньої ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1

В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали.

Відповідач та його представник в судовому засіданні проти позовних вимог заперечували. Наполягали на задоволенні зустрічного позову.

Представник Служби у справах дітей адміністрації Інгульського району Миколаївської міської ради в судовому засіданні вважав за доцільне в інтересах дитини, визначення її постійного місця проживання разом із матір'ю.

Встановивши фактичні обставини, дослідивши надані докази в сукупності, суд при вирішенні справи виходить з такого.

ОСОБА_3 та ОСОБА_1 перебували в зареєстрованому шлюбі з 27.04.2012 р. по 11.01.2016 р. Сторони мають малолітню дитину - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1

З матеріалів справи вбачається, що між сторонами постійно виникали сварки та сімейні конфлікти, в зв'язку з чим позивачка та її мати неодноразово звертались до правоохоронних органів ( а.с.16-21).

Після розірвання шлюбу між сторонами донька ОСОБА_5 залишилась проживати разом з матір'ю.

Згідно Довідки ЖКП ММР «Південь» від 30.01.2017 р. за вих. №236 вбачається, що малолітня ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєстрована разом з матір'ю за адресою: АДРЕСА_1, де вона проживала разом з матір'ю та бабусею майже до кінця 2016 р.

З 02.12.2016 р. ОСОБА_1 перебуває в зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_9 У подружжя ІНФОРМАЦІЯ_4 народилась донька ОСОБА_10, через що ОСОБА_1 знаходиться у відпустці по догляду за дитиною.

В травні 2015 року, листопаді 2016 року ОСОБА_3 забирав доньку до себе, з метою постійного проживання, без дозволу матері, в зв'язку з чим вона змушена була звернутись до правоохоронних органів та служби у справах дітей з питання повернення дитини.

Згідно Повідомлення правоохоронних органів (а.с.98) позивачці було роз'яснено, що відносини, які склались між нею та відповідачем з приводу визначення місця проживання доньки ОСОБА_5, носять цивільно-правовий характер та спір між ними необхідно вирішувати у судовому порядку.

Таким чином між сторонами виник спір щодо визначення місця проживання дитини.

Згідно ст. 150 СК України батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, зобов'язані також піклуватись про здоров'я дитини, її фізичний, моральний та духовний розвиток.

Відповідно до статей 141,157 СК України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того чи перебувають вони у шлюбі, питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов'язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню.

Відповідно до ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини.

Відповідно до положень ст.161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина , спір між ними може вирішуватись органом опіки та піклування або судом.

Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення.

Судом встановлено, що сторони по справі обидва приймають участь у вихованні дитини та мають відповідні для цього умови.

Так, позивач забезпечена житлом, вона проживає разом з чоловіком та матір'ю у будинку АДРЕСА_1, який належить останній на праві власності. При цьому бабуся ОСОБА_5 - ОСОБА_11 не заперечує проти проживання її доньки та онуки разом з нею.

Відповідач проживає, разом з батьками, в будинку АДРЕСА_3, та може забезпечити всі необхідні умови для проживання дитини. Також відповідач має постійний дохід, працевлаштований.

Відповідно до Характеристики ДОП Інгульського ВП ГУНП в Миколаївській області, ОСОБА_3 за місцем проживання характеризується посередньо. В зловживанні спиртними напоями та наркотичними речовинами помічений не був. З підозрілими особами зв'язків не підтримує. Притягувався до адміністративної відповідальності.

Під час розгляду справи ухвалою суду 20.07.2017 р. було залучено до участі у справі спеціаліста-психолога для визначення психологічного стану ОСОБА_5, з огляду на взаємовідносини між сторонами та існуючий між ними спір стосовно місця проживання дитини. Проведення дослідження було доручено спеціалісту-психологу Миколаївського міського центру соціальної служби для сім'ї, дітей та молоді.

Відповідно до Висновку за результатами проведеного дослідження від 28.07.2017 р. за № 2038, встановлено, що ОСОБА_5 не впевнена в собі, нерішуча, не приймає ситуацію проживання батьків окремо один від одного. Дівчинка має міцну прив'язаність як до батька, так і до матері. Вона відчуває емоційний конфлікт, незадоволення, сум, коли говорить про свою сім'ю та страх того, що батьки вже ніколи не будуть разом. Це призводить до підвищення рівня тривожності дитини. Також ОСОБА_5 має труднощі у встановленні контакту з людьми через сором'язливість; у дівчинки спостерігається порушення мовлення.

ОСОБА_3 долучено до матеріалів справи Висновок спеціаліста Управління охорони здоров'я Миколаївської облдержадміністрації Миколаївської обласної психіатричної лікарні №1, за яким встановлено, що батько малолітньої ОСОБА_5 ОСОБА_3 цікавиться її життям, займається вихованням, бере активну участь у житті дитини. Так, з боку батька відмічається наявність уявлення про різні етапи в житті дитини; він ставиться до дитини як до рівноправного партнера; завжди знаходить час для розмови з дитиною; цікавиться її проблемами, вникає у всі виникаючі у неї «складнощі»; допомагає дитині розвивати свої таланти та вміння; поважає право дитини на власну думку. Завдяки викладеному у дитини формується адекватна самооцінка, розвиваються позитивні якості особистості, і найголовніше дитина є прийнятою групою однолітків, що свідчить про сприятливий емоційний розвиток. Тобто, емоційний стан та психічний розвиток ОСОБА_5 свідчать про відчуття нею благополуччя, психологічного комфорту, враховуючи її сумісне проживання з батьком.

В силу ч. 1 ст. 3 Конвенції «Про права дитини», ратифікованої постановою Верховної Ради України 27 лютого 1991 р., в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

За ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Відповідно до ст. ст. 8, 11, 15 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 р., у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральності та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю.

Виходячи з аналізу вказаних правових норм, для розлучення малолітньої дитини з матір'ю мають бути встановлені виняткові обставини, які визначені у ч. 2 ст. 161 СК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 161 СК України Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

Вказані обставини відносно обох батьків судом не встановлені.

Навпаки, судом встановлено, що на час розгляду справи дівчинка постійно проживає з матір'ю, батько має можливість брати дитину до себе та використовує цю можливість в повній мірі. Дівчина відвідує дошкільний навчальний заклад № 79, вихователі знайомі з обома батьками, характеризують їх позитивно та таких, що приймають участь у вихованні доньки.

Згідно психолого-педагогічної характеристики ДНЗ № 67 на ОСОБА_5 за № 56 від 24.05.2017 року, дитину приводять та забирають батьки по черзі.

Відповідно до довідки "Центру первинної медико санітарної допомоги № 2" від 24.02.2017 року ОСОБА_5 на прийом до лікаря приходе з батьками, відвідує дитячий садочок.

Отже батько і мати (сторони по справі) беруть активну участь у вихованні та утриманні доньки.

Стосовно доводів відповідача щодо небезпеки для проживання ОСОБА_5 разом із чоловіком ОСОБА_1 - ОСОБА_9 слід зазначити таке.

Представником ОСОБА_3 на підтвердження вказаних доводів надано витяг з АРМОР ( арк.126) отриманий на підставі запиту адвоката Жосан В.М. від 01.04.2017 р. ( арк.122,123), який містить дані щодо притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Проте, згідно відповіді Головного управління Національної поліції в Миколаївській області від 20.06.2017 р. вбачається, що на запит адвоката Жосан В.М. було надано відповідь від 20.04.2017 року за № Ж-01 аз/50-17 про відмову у наданні інформації у зв'язку з відсутністю правових підстав для її надання з огляду на вимоги Закону України "Про захист персональних даних". Факт отримання витягу АРМОР на ОСОБА_9 потребує подальшого реагування з боку СУ ГУНП в Миколаївській області.

Таким чином, отримані та надані суду дані, які містяться у витягу, не є належними доказами, у розумінні норм ЦПК України, отже не можуть бути прийняті судом до уваги.

Натомість, згідно характеристики від 05.03.2018 р., наданої Службі у справах дітей Інгульського району ММР сусідами, ОСОБА_9 характеризується позитивно, як турботливий, доброзичний, спокійний, люб'ячий батько відносно обох доньок, які виховуються у родині - ОСОБА_5 та ОСОБА_10 (арк.219).

Характеристика ДОП СП Інгульського ВП ГУНП на ОСОБА_9 та ОСОБА_1 також носить позитивний характер ( арк. 225, 227).

Характеристика від 30.03.2018 року на ОСОБА_3, видана за місцем роботи, позитивна.

Психолого-педагогічна характеристика ДНЗ № 67 від 26.03.2018 року за № 44 на ОСОБА_5 містить дані щодо того, що ОСОБА_5 забирають з дітсадочка обидва батьки по черзі, але батько частіше. Інколи мають місце пропуски відвідування, коли дівчина знаходиться у матері (арк.4, 7, т.2). Оплату за садочок здійснює ОСОБА_3

Характеристика від 30.03.2018 року надана Службі у справах дітей Інгульського району ММР сусідами, містить посилання на позитивний облік ОСОБА_3, як такий, що увесь вільний час проводить із донькою ОСОБА_5, турботливий, дбайливий, доброзичливий, привітний, поважний . Також характеристика має посилання на те, що дитина більш прихильна до батька та не завжди бажає повертатись до матері( арк.5 т.2).

Матеріали справи також містять світлини, на яких зображені ОСОБА_3 із ОСОБА_5, квитанції щодо придбання продуктів харчування (арк.8-22,т.2).

Відповідно до заяви та довідки, ОСОБА_5, за ініціативо. батька ОСОБА_3, була зарахована у гурток хореографії та відвідувала логопеда.

З пояснень свідків ОСОБА_11, ОСОБА_14, ОСОБА_15 вбачається лише те, що сторони перебувають між собою у неприязних стосунках, проте обидва опікуються дитиною.

Відповідно до Висновку Виконкому ММР від 11.07.2018 року, виходячи з інтересів дитини, орган опіки та піклування вважає доцільним визначити місце проживання ОСОБА_5 з матір'ю ОСОБА_1.

Таким чином, враховуючи вищенаведене, оцінивши надані сторонами докази у їх сукупності та приймаючи до уваги, що ОСОБА_5 понад 5 років, вона є дівчинкою, найбільш потребує у цей період свого розвитку материнської ласки та турботи і не може бути розлучена з матір'ю, за відсутності підстав для цього, до того ж у неї є маленька сестра, спілкування з якою також необхідне для всебічного розвитку дитини та зміцнення сімейних стосунків, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню, через щов задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_3 про визначення місця проживання доньки ОСОБА_5 разом з ним необхідно відмовити.

При цьому, слід зазначити, що визначення місця проживання дитини разом з матір'ю не позбавляє батька дитини права приймати в подальшому активну участь у її вихованні, фізичному та духовному розвитку, відвідувати її та спілкуватись з нею.

Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача на її користь аліментів на утримання дитини, в твердій грошовій сумі в розмірі 1 000 грн. щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, починаючи з дня пред'явлення позову, суд вважає, що вони підлягають задоволенню частково, з огляду на таке.

Згідно ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, як беруть участь у справі.

Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України закріплено обов'язок батьків по утримуванню дітей до досягнення ними повноліття.

Частиною 2 ст. 18 СК України передбачено, що суд застосовує ті способи захисту прав або інтересів учасників сімейних відносин, які встановлені законом або домовленістю (договором) сторін.

Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані надавати матеріальну допомогу на утримання дітей.

Визначаючи розмір аліментів, суд керується ст.ст. 181, 183, 184 СК України, тобто аналогічними нормами, які передбачають, що аліменти можуть присуджуватися в частці від доходу і (або) у твердій грошовій сумі. Якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

За змістом ч. 1 ст. 182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Частиною 2 ст. 182 Сімейного кодексу України визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Зазначене кореспондується з п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів».

У відповідності з ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Положенням ст. 191 СК України визначено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви.

Оскільки судом було встановлено, що ОСОБА_3 бере активну участь у вихованні та утриманні дитини під час перебування ОСОБА_5 у нього, він матеріально забезпечує її у цей час, отже , достатнім розміром стягнутих аліментів буде 50% прожиткового мінімуму , встановленого для дитини відповідного віку, що на думку суду буде відповідати інтересам сторін та дитини. Крім того, суд вважає за доцільне стягнути аліменти з часу набрання рішенням суду законної сили, оскільки справа перебуває на розгляді з лютого 2017 року та за цей період дитина певний час, який неможливо встановити достеменно, перебувала повністю на утриманні батька, що не спростовувала позивач у судовому засіданні.

Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Позивач звільнений від сплати судового збору відповідно до вимог ст. 5 Закону України "Про судовий збір", а тому судовий збір необхідно стягнути з відповідача в дохід держави в особі Державної судової Адміністрації.

Керуючись ст. ст. 4, 19, 141-142, 200, 263-265 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визначення місця проживання дитини - задовольнити.

Визначити місце проживання малолітньої ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, разом з матір'ю - ОСОБА_1, за адресою: м. Миколаїв, пров. Гаражний, 37.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання дитини - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, аліменти на утримання ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, в твердій грошовій сумі - в розмірі 50 % прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дати набрання рішенням суду законної сили, до досягнення дитиною повноліття.

В задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визначення місця проживання дитини - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, судовий збір в розмірі 640 грн. 00 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення або з дня складання повного судового рішення у разі оголошення вступної та резолютивної частини рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно - телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Ленінський районний суд м. Миколаєва.

З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або про прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складено 25.09.2018.

Суддя Н.С. Тихонова