Постанова

Іменем України

26 вересня 2018 року

м. Київ

справа № 1227/6223/2012

провадження № 61-10115св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Лесько А. О., Мартєва С. Ю. (суддя-доповідач), Сімоненко В. М., Штелик С. П.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_3,

представник позивача - ОСОБА_4,

відповідач - ОСОБА_5,

представник відповідача - ОСОБА_6,

третя особа - ОСОБА_7,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_5 на ухвалу Апеляційного суду Луганської області від 21 листопада 2017 року в складі колегії суддів: Єрмакова Ю. В., Лозко Ю. П., Стахової Н. В.,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У грудні 2009 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_6, третя особа - ОСОБА_7, про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Позовна заява мотивована тим, що їй на праві приватної власності належить автомобіль ВАЗ-2101, державний номерний знак НОМЕР_1.

14 липня 2007 року вона надала ОСОБА_7 генеральну довіреність на автомобіль ВАЗ-2101, державний номерний знак НОМЕР_1, з правом керування на три роки.

02 листопада 2007 року ОСОБА_6, керуючи автомобілем ВАЗ-21099, державний номерний знак НОМЕР_2, допустив зіткнення з її автомобілем, у результаті чого водії та пасажири отримали тілесні ушкодження, а автомобілю позивача завдані механічні пошкодження.

Висновком експертного автотоварознавчого дослідження експерта-товарознавця (оцінщика) ТОВ «Агентство з нерухомості «Дисконт» м. Сєвєродонецька від 14 листопада 2007 року встановлено, що матеріальна шкода, завдана власнику автомобіля ВАЗ-2101, державний номерний знак НОМЕР_1, на дату оцінки становить 5 175,00 грн.

За проведення цього дослідження позивач сплатила 350,00 грн. Також сплатила 500,00 грн на юридичні послуги фахівця у галузі права.

Крім того, в результаті дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_3 була спричинена моральна шкода, яка полягає у психотравматичних факторах, що призвело до негативних емоцій, моральних та душевних страждань.

Рішенням Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 15 червня 2017 року в складі судді Юзефовича І. О. позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_3 майнову шкоду у розмірі 5 175,00 грн, моральну шкоду у розмірі 1 699,99 грн та судові витрати. У решті позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване обґрунтованістю позову з посиланням на статті 22, 625, 1166, 1167, 1187 ЦК України.

Рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову не оскаржувалося та судом апеляційної інстанції не переглядалося.

Ухвалою Апеляційного суду Луганської області від 21 листопада 2017 року рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 15 червня 2017 року залишено без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції мотивована тим, що рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги правильність висновків суду не спростовують.

У касаційній скарзі ОСОБА_6 просить ухвалу суду апеляційної інстанції скасувати, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції неповно з'ясував обставини справи, не взяв до уваги його клопотання про відкладення розгляду справи.

Відзив на касаційну скаргу не надходив.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частин першої, другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Суд установив, що ОСОБА_3 є власником автомобіля ВАЗ-2101, державний номерний знак НОМЕР_1.

14 липня 2007 року ОСОБА_8 надала ОСОБА_7 генеральну довіреність на автомобіль ВАЗ-2101, державний номерний знак НОМЕР_1, з правом керування на три роки.

Постановою слідчого Сєвєродонецького МВ УМВС України від 10 січня 2008 року провадження в кримінальній справі № 1015/2007 року, яка була порушена за частиною першої статті 286 КК України відносно ОСОБА_7 та ОСОБА_6, припинено на підставі пункту 2 статті 6 КПК України.

Відповідно до висновку експертного автотоварознавчого дослідження спеціаліста з оцінки транспортного засобу ТОВ «Агентство з нерухомомсті «Дисконт» м. Сєвєродонецька від 14 листопада 2010 року ринкова (дійсна) вартість автомобіля ВАЗ-2101, державний номерний знак НОМЕР_1, на дату дорожньо-транспортної пригоди становить 5 175,00 грн, вартість відновлюваного ремонту - 19 988,96 грн.

Зазначені обставини не спростовані ОСОБА_6 та підтверджені матеріалами справи.

Правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються статтями 22, 23, 1166, 1167, 1188 ЦК України.

Відповідно до частини першої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Частиною першою статті 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Якщо внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки було завдано шкоди іншим особам, особи, які спільно завдали шкоди, зобов'язані її відшкодувати незалежно від їхньої вини.

Отже, виходячи з правових норм та встановлених обставин, наданих позивачем доказів, які не були спростовані відповідачем, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, дійшов обґрунтованого висновку про те, що діями відповідача була спричинена майнова шкода позивачу у виді пошкодження автомобіля, який належить їй на праві приватної власності.

Посилання судів на статтю 1187 ЦК України, яка регулює відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є помилковим, проте це не вплинуло на правильність вирішення спору.

Крім того, діями відповідача була завдана й моральна шкода, яка оцінена позивачем у розмірі 1 699,99 грн.

Касаційна скарга не містить посилань на обставини, які не були враховані судами або не встановлені при ухваленні рішень по суті позову, також не містить посилань, які саме докази не були враховані, які висновки судів не відповідають обставинам справи та які норми матеріального права були порушені або неправильно застосовані при вирішенні справи по суті.

Посилання в касаційній скарзі на те, що суд апеляційної інстанції провів судове засідання за відсутності відповідача не знайшло свого підтвердження.

Так, ухвалою Апеляційного суду Луганської області від 10 жовтня 2017 року справу призначено до розгляду на 17 жовтня 2017 року (а. с. 19 т. 3).

У зв'язку з відрядженням судді, судове засідання відкладено на 31 жовтня 2017 року (а. с. 28 т. 3).

У зв'язку з неналежним повідомленням ОСОБА_6 та його представника ОСОБА_6 судове засідання призначено на 21 листопада 2017 року (а. с. 58 т. 3), про що ОСОБА_6 та його представник ОСОБА_6 повідомлені належним чином (а. с. 64, 65 т. 3).

У касаційній скарзі ОСОБА_6 зазначає, що просив перенести судове засідання, призначене на 21 листопада 2017 року, у зв'язку з перебуванням на лікарняному. З цього приводу він телефонував до суду, 20 листопада 2017 року надіслав телеграму.

Разом із тим судове засідання 21 листопада 2017 року розпочалося о 10:02:42 год. та закінчилося о 10:59:07 год. (а. с. 78-80 т. 3). Електронне повідомлення від ОСОБА_6 про перенесення судового засідання надійшло 21 листопада 2017 року об 11:30:16 год. (а. с. 89 т. 3), тобто після закінчення судового засідання. З цього приводу суд апеляційної інстанції надіслав ОСОБА_6 лист (а. с. 110 т. 3).

Отже, проведення судового засідання 21 листопада 2017 року за відсутності відповідача та його представника, які були повідомлені завчасно, не є обмеженням у доступі до правосуддя та порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

У серпні 2018 року від ОСОБА_6 до суду касаційної інстанції надійшли клопотання про виклик свідків, проте ці клопотання стосуються вирішення спору по суті, тому в силу статті 400 ЦПК України судом касаційної інстанції не досліджуються та не перевіряються.

Доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують, на законність судового рішення не впливають та зводяться до переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції згідно з вимогами статті 400 ЦПК України.

При вирішенні справи суд правильно визначив характер правовідносин між сторонами, застосував закон, що їх регулює, повно і всебічно дослідив матеріали справи та надав належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам.

Згідно зі статтею 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду апеляційної інстанції - без змін.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Ухвалу Апеляційного суду Луганської області від 21 листопада 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. С. Висоцька

Судді: А. О. Лесько

С.Ю. Мартєв

В.М. Сімоненко

С.П. Штелик