Справа №487/678/16-ц
Провадження №22-ц/812/286/18
У Х В А Л А

29 жовтня 2018 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд в складі судді Кушнірової Т.Б., вивчивши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 07 квітня 2017 року по справі за позовом ПАТ «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ПАТ «Державний ощадний банк України» про захист прав споживачів, розірвання д оговору, припинення зобов'язань та відшкодування моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 07 квітня 2017 року задоволено позов ПАТ «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

У задоволенні зустрічної позовної заяви ОСОБА_1 до ПАТ «Державний ощадний банк України» про захист прав споживачів, розірвання договору, припинення зобов'язань та відшкодування моральної шкоди відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Не погодившись із зазначеним судовим рішенням, ОСОБА_1 оскаржив його, шляхом подачі 21 вересня 2018 року апеляційної скарги та заяви про поновлення строку.

Як на поважність причин пропуску посилався на те, що районним судом не був повідомлений про дату та час подальшого розгляду справи, проголошення вступної та резолютивної частин оскаржуваного судового рішення та його повного тексту. Про існування даного судового рішення дізнався під час його виконання. Копію оскаржуваного рішення отримав 13 вересня 2018 року на підставі поданої до Заводського районного суду м. Миколаєва відповідної заяви.

У відкритті апеляційного провадження слід відмовити з наступних підстав.

Згідно підпункту 13 пункту 1 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України в редакції Закону України №2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року судові рішення, ухвалені судами першої інстанції до набрання чинності цією редакцією Кодексу, набирають законної сили та можуть бути оскаржені в апеляційному порядку протягом строків, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Частиною 3 ст. 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюються відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 294 ЦПК України (діючого на час ухвалення оскаржуваного рішення суду) апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Як видно із матеріалів справи, рішення Заводського районного суду м. Миколаєва ухвалено 07 квітня 2017 року. Копію даного рішення районним судом направлено учасникам справи 11 травня 2017 року (а.с.176). Відомості про отримання ОСОБА_1 копії цього рішення суду матеріали справи не містять. 29 серпня 2018 року ОСОБА_1 звернувся до районного суду із заявою про отримання копії рішення, яку отримав 13 вересня 2018 року. Після чого, 21 вересня 2018 року подав апеляційну скаргу.

Тобто апеляційна скарга подана після строку на апеляційне оскарження, передбаченого ч. 1 ст. 294 ЦПК України.

Частиною 2 ст. 358 ЦПК України передбачено, що незалежно від поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у разі, якщо апеляційна скарга подана після спливу

одного року з дня складення повного тексту судового рішення, крім випадків:

1) подання апеляційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученою до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, свободи, інтереси та (або) обов'язки;

2) пропуску строку на апеляційне оскарження внаслідок виникнення обставин непереборної сили.

Як вбачається із матеріалів справи, Заводським районним судом м. Миколаєва направлялися ОСОБА_1 судові повістки про виклик його в судові засідання, що підтверджується рекомендованим повідомленням (а.с.62).

ОСОБА_1 неодноразово, 10 листопада, 18 липня, 24 листопада 2016 року, 01 лютого, 02 березня, 06 квітня 2017 року приймав участь у розгляді справи, що підтверджується розписками на довідковому листі до справи так і наявних в справі (а.с.52), а також журналами судових засідань районного суду (а.с.122-123, 151-156, 166-168).

Крім того, 15 вересня 2016 року, під час розгляду даної справи, ОСОБА_1 до суду першої інстанції подано зустрічну позовну заяву, яка в подальшому неодноразово уточнялася (06 лютого та 06 березня 2017 року), а також заперечення на позовну заяву ПАТ «Державний ощадний банк України» (а.с.29-30), письмові пояснення (а.с.47-48), заява про виключення доказів, клопотання про відстрочку або звільнення від сплати судового збору (а.с.127-128).

Також, журналом судового засідання 06 квітня 2017 року та технічним сом підтверджується, що апелянт приймав участь у розгляді справи, виступав у судових дебатах надаючи пояснення по суті спору, був присутній при видаленні суду до нарадчої кімнати для постановлення судового рішення. Однак 07 квітня 2017 року під час проголошення вступної та резолютивної частини оскаржуваного рішення суду ОСОБА_1 присутній не був.

Зазначені обставини свідчить про належне повідомлення ОСОБА_1 про розгляд даної справи та обізнаність щодо судового рішення у цій справі.

Втім, апеляційну скаргу подано після спливу майже півтора роки, після передбачено ст. 294 ЦПК України строку на апеляційне оскарження.

Відповідно до ч. 3 ст. 27 ЦПК України (в редакції чинній на час постановлення оскаржуваного судового рішення) особи, які беруть участь у справі, зобов'язані добросовісно здійснювати свої права і виконувати процесуальні обов'язки.

Зазначенні положення містяться й у ч. 1 ст. 44 ЦПК України.

Рішеннями Європейського суду визначено, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов'язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов'язки.

ОСОБА_1 не надано будь-яких доказів на підтвердження того, що ним з 06 квітня 2017 року (з часу коли останній був присутній в судовому засіданні та коли суд видалився до нарадчої кімнати для ухвалення судового рішення) вживалися заходи або він був позбавлений можливості отримати копію оскаржуваного рішення суду та у відповідності до закону звернутись з відповідною апеляційною скаргою, а також надати докази пропуску строку на апеляційне оскарження внаслідок виникнення обставин непереборної сили.

Європейський суд з прав людини зауважив, що норми, які регулюють строки подачі скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані (Peretyaka and Sheremetyev v. Ukraine, № 17160/06 та N 35548/06, § 34, від 21 грудня 2010 року).

За змістом статті 6 Конвенції з прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен при вирішенні питання щодо прав та обов'язків має право на справедливий і відкритий розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, визначеним законом.

У рішенні від 29 жовтня 2015 року (заява №32053/13) у справі «Устименко проти України» Європейський суд з прав людини зазначив: «Суд повторює, що право на

справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов'язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Рябих проти Росії» (Ryabykh v. Russia). Суд постановив, що якщо звичайний строк оскарження поновлюється зі спливом значного періоду часу, таке рішення може порушити принцип правової визначеності. Хоча саме національним судам, перш за все, належить виносити рішення про поновлення строку оскарження, їх свобода розсуду не є необмеженою. Суди повинні обґрунтовувати відповідне рішення. У кожному випадку національні суди повинні встановити, чи виправдовують причини поновлення строку оскарження втручання у принцип res judicata, особливо коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів стосовно часу або підстав для поновлення строків (рішення Європейського суду з прав людини у справі у справі «Пономарьов проти України» від 03 квітня 2008 року (Ponomaryov v. Ukraine).

Тобто, безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Поновлення процесуального строку зі спливом значного періоду часу та за підстав, які не видаються переконливими може порушити принцип юридичної визначеності (рішення Європейського суду з прав людини від 3 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України»).

За таких обставин, у відкритті апеляційного провадження слід відмовити, відповідно до ст. 358 ЦПК України (чинного на час вирішення питання про прийняття апеляційної скарги до розгляду).

Керуючись ст. 358 ЦПК України,

У Х В А Л И В:

Відмовити у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 07 квітня 2017 року по справі за позовом ПАТ «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ПАТ «Державний ощадний банк України» про захист прав споживачів, розірвання договору, припинення зобов'язань та відшкодування моральної шкоди.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня її прийняття.

Суддя Миколаївського

апеляційного суду Т.Б. Кушнірова