АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВ А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 жовтня 2018 року м. Чернівці

Справа №715/416/18

Апеляційний суд Чернівецької області у складі суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого Владичана А.І.

суддів: Лисака І.Н., Яремка В.В.,

секретар Андрушків С.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на заочне рішення Глибоцького районного суду Чернівецької області від 21 травня 2018 року, (головуючий у 1-й інстанції Цуркан В.В.),

ВСТАНОВИВ:

У березні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що з відповідачем перебували у цивільному шлюбі. У сторін народився син ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Вказував, що з 2014 року фактичні шлюбні відносини між ними припинені. З того часу ОСОБА_2 переїхала проживати додому у с. Ямниця Тисменецького району Івано-Франківської області й припинила спілкування з ним та сином.

У даний час син проживає разом з ним, хоча й зареєстрований за місцем проживання відповідача, навчається у Коровійській ЗОШ, перебуває на його утриманні. ОСОБА_2 долею дитини не цікавиться, матеріальної допомоги на її утримання не надає, інших утриманців не має.

Відповідач є здоровою та працездатною людиною, періодично від'їжджає за кордон на заробітки.

Просив стягнути з ОСОБА_2 на його користь аліменти на утримання сина у твердій грошовій сумі в розмірі 1500 грн щомісячно до досягнення дитиною повноліття.

_____________________________________________________________________

Провадження 22ц/794/854/18 Категорія 50

Заочним рішенням Глибоцького районного суду Чернівецької області від 21 травня 2018 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, у твердій грошовій сумі в розмірі 1000 грн щомісячно, починаючи з 1.03.2018 року і до досягнення дитиною повноліття.

Допущено негайне виконання рішення у межах суми платежу за один місяць.

Стягнуто з ОСОБА_2 на рахунок спеціального фонду Державного бюджету України 704 грн 60 коп. витрат зі сплати судового збору.

Ухвалою Глибоцького районного суду Чернівецької області від 10 липня 2018 року заяву ОСОБА_2 про перегляд указаного заочного рішення залишено без задоволення.

Не погоджуючись із заочним рішенням суду, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій вважає його незаконним та необґрунтованим, ухваленим з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи, порушенням норм матеріального та процесуального права.

Свої доводи мотивує тим, що постійно бере участь у вихованні та утриманні сина, здійснюючи грошові перекази на ім'я позивача. Заперечує факт спільного проживання дитини з батьком.

Просить скасувати заочне рішення Глибоцького районного суду Чернівецької області від 21 травня 2018 року та ухвалити нове судове рішення, яким у позові відмовити.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить її залишити без задоволення, а рішення суду без змін як законне та обґрунтоване.

Заслухавши доповідача про суть оскаржуваного рішення, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, виходячи з наступних підстав.

Згідно із ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Статтею 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим, тобто ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до вимог статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив із положень сімейного законодавства щодо обов'язку батьків утримувати неповнолітніх дітей.

Колегія суддів вважає, що висновки суду є правильними, оскільки ґрунтуються на всебічному, повному, об'єктивному дослідженні наявних у справі доказів та на основі повно і всебічно з'ясованих обставинах, вірно застосовано до правовідносин, що склалися, норми матеріального та процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_3 народився у АДРЕСА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3 та його батьками є ОСОБА_1 та ОСОБА_2, що вбачається зі свідоцтва про народження, виданого Мерією м. Сеґрате провінція м. Мілана, зареєстрованого у реєстрі актів про народження цієї Мерії 2009 року під номером НОМЕР_1 (а.с. 7).

Згідно з довідкою про реєстрацію особи громадянином України № 135 від 13.03.2009 року, виданої Генеральним консульством України в Мілані, ОСОБА_3 зареєстрований громадянином України.

Як вбачається з довідки №132 від 14 травня 2018 року, виданої Коровійською загальноосвітньою школою І-ІІІ ступенів Коровійської сільської ради Глибоцького району Чернівецької області, ОСОБА_3 навчається у даній школі з 1-го класу по даний час (учень 3-Б класу). Даний факт також підтверджується похвальним листом за високі досягнення у навчанні №12 від 26 травня 2017 року, виданого ОСОБА_3, учневі 2-Б класу Коровійської ЗОШ та табелем навчальних досягнень учнів ІІ- ІV класів за 2016 -2017 навчальний рік.

Відповідно до характеристики учня 3-Б класу Коровійської ЗОШ Кішкана Л.О., хлопець має хороший фізичний і розумовий рівень розвитку, високий і достатній рівень навчальних досягнень. Виховується батьком. Батько приділяє вихованню сина належну увагу, відвідує батьківські збори, цікавиться шкільним життям сина, приходить на індивідуальні консультації до вчителя та адміністрації школи.

Довідкою №485 від 14 травня 2018 року, виданою виконавчим комітетом Коровійської сільської ради Глибоцького району Чернівецької області, встановлено, що ОСОБА_3 зі слів сусідів з 2010 року проживає без реєстрації в АДРЕСА_2 разом з батьком ОСОБА_1 (згідно акту).

Згідно з довідкою №6 від 22 лютого 2018 року, виданою Коровійською амбулаторією загальної практики сімейної медицини, ОСОБА_3 здоровий та в Коровійській Амб ЗПСМ на «Д» обліку не перебуває.

Отже, судом правильно встановлено, що син сторін проживає з позивачем, навчається у Коровійської ЗОШ І-ІІІ ступенів, яка розташована у населеному пункті, де проживає позивач, та перебуває на його утриманні.

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Згідно з частиною сьомою статті 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до ст.ст. 180, 181 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі.

Згідно зі ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Згідно з ч. 1 ст. 184 цього Кодексу суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом з врахуванням обставин, викладених у ч. 1 ст. 182 цього Кодексу.

За вимогами ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних, чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів, інші обставини, що мають істотне значення.

Частиною 2 статті 182 СК України передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до статті 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2018 рік» з січня 2018 року розмір прожиткового мінімуму для дітей віком до 6 років 1492 грн., дітей віком від 6 до 18 років - 1860 грн.

Судом установлено, що дитина перебуває на матеріальному утриманні позивача, відповідач є працездатною, а тому висновок про необхідність стягнення з неї аліментів на утримання сина є обґрунтованим. Розмір стягуваних аліментів апелянт не оскаржує.

Безпідставними є доводи апеляційної скарги про відсутність підстав для стягнення аліментів з відповідача, оскільки вона добровільно виконує свої обов'язки по утриманню неповнолітнього сина, здійснюючи грошові перекази з-за кордону.

Так, звернення до суду одного з батьків, з ким проживає дитина та перебуває на його утриманні, є його правом, яке може бути здійснене незалежно від надання матеріальної допомоги іншим з батьків добровільно.

Факт стягнення аліментів сам по собі не свідчить про невиконання материнського обов'язку щодо утримання дитини та не має наслідком обмеження інших прав щодо дитини у подальшому чи стати підставою для позбавлення батьківських прав, що спростовує доводи апеляційної скарги в цій частині.

Отже, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права. Рішення суду ухвалено відповідно до норм матеріального і процесуального права і підстав для його скасування немає.

Керуючись ст.ст. 374, 375 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Заочне рішення Глибоцького районного суду Чернівецької області від 21 травня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 23 жовтня 2018 року.

Головуючий

Судді: