Справа № 172/751/18
Провадження № 2/172/442/18
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
24.10.2018 року Васильківський районний суд Дніпропетровської області у складі головуючого судді - Битяка І.Г. за участі: секретаря судового засідання Глушко О.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні сел. Васильківка у відсутність сторін, без фіксування судового засідання технічними засобами цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Велес Авто" про захист прав споживачів, стягнення грошових коштів та неустойки, -
Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом. В обґрунтування вимог вказує, що 07.11.2017 року між ним та відповідачем укладено Попередній договір купівлі-продажу транспортного засобу № 0055/17. Вказаний договір укладений в м. Харків, де він і сплатив кошти на користь відповідача відповідно до умов цього договору в розмірі 50 000 грн. Також вказує, що спірний договір укладався ним з метою набуття права власності на автомобіль для особистих потреб, тому на дані правовідносини поширюється Закон України «Про захист прав споживачів».
Оскільки Попередній договір купівлі-продажу відповідачем в строк обумовлений договором виконаний не був, він 16.11.2017 року звернувся до відповідача з письмовою вимогою про його розірвання та повернення сплачених ним за цим договором коштів. Дана вимога була отримана відповідачем 23.11.2017 року, однак була залишена без реагування. Такі дії відповідача вважає протиправними та такими, що порушують його права, як споживача, гарантовані законом.
З умов договору та листа ТОВ «Велес Авто» видно, що останнє мало на меті укласти договір, предметом якого є послуга, направлена на підбір та подальшу купівлю транспортного засобу, із заданими параметрами, та розраховувало на покриття витрат, повязаних із вказаною послугою за рахунок позивача. Відповідно до ч. 1 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» нечесна підприємницька практика забороняється. Оскільки ТОВ «Велес Авто» уклало із позивачем договір, який має найменування «Попередній договір № 0055/17 купівлі-продажу транспортного засобу», а за його умовами ТОВ «Велес Авто» зобовязалося надати йому послуги за дорученням, а саме вчинити правочин купівлі-продажу транспортного засобу від свого імені, але за рахунок позивача, він вважає, що товариство надало інформацію необхідну для здійснення свідомого вибору про зміст договору у двозначний спосіб, а отже, підприємницька практика ТОВ «Велес Авто» є такою, що вводить в оману, тому є нечесною. У звязку з викладеним правочин, здійснений з використанням нечесної підприємницької практики є недійсним.
Вважає, що він на підставі ст. 12 Закону України «Про захист прав споживачів» має право на повернення сплачених ним за вказаним договором коштів у розмірі 50 000 грн., а також на стягнення з відповідача неустойки за несвоєчасне повернення сплачених ним сум в розмірі 1% вартості продукції за кожний день неустойки. Вказує, що заяву про розірвання договору з вимогою повернути кошти він направив відповідачу 16.11.2017 року, а останній її отримав 23.11.2017 року. Тридцятиденний строк протягом якого відповідач мав повернути їй кошти сплив 22.12.2017 року, а тому з 23.12.2017 року він має право на неустойку, сума якої за період з 23.12.2017 року по 20.06.2018 року (день подачі позову до суду) складає 89 500 грн., виходячи із наступного розрахунку: 50 000 грн. х 1% х 179 днів.
Просить визнати недійсним укладений з ТОВ «Велес Авто» попередній договір купівлі-продажу транспортного засобу і стягнути на його користь 50 000 грн. сплаченого авансу, а також неустойку в розмірі 89 500 грн.
Ухвалою судді від 21.06.2018 року провадження у справі відкрито та постановлено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження.
Позивач надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує, не заперечує проти заочного розгляду справи.
Відповідач в судове засідання не зявився, про день та час розгляду справи повідомлений належним чином. Своїм правом надати суду заяву про розгляд справи за його відсутності відповідач не скористався та не повідомив суд про причини неявки у засідання. Відзив на позовну заяву та клопотання про розгляд справи у порядку загального позовного провадження у встановлений судом строк не подав.
У звязку з викладеним, судом ухвалено рішення про заочний розгляд на підставі наявних у справі доказів.
На підставі ч. 3 ст. 211, ч. 2 ст. 247 ЦПК України справа слухається у відсутність сторін без фіксування судового процесу технічними засобами.
Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до такого.
07 листопада 2017 року ОСОБА_1 та ТОВ «Велес Авто» у м. Харків уклали попередній договір купівлі-продажу транспортного засобу № 0055/17.
Відповідно до п. 1.1 договору сторони зобовязалися у встановлений строк укласти Договір купівлі-продажу транспортного засобу на умовах, встановлених у цьому попередньому договорі. Транспортний засіб, який продавець зобовязується придбати у третіх осіб для його відчуження покупцеві за основним договором має наступні ідентифікаційні ознаки: марка Беларус, модель 82.1, рік випуску 2017, інші характеристики 4,75 дизель. Пунктом 1.3 договору передбачено, що основний договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти основний договір і прийняття пропозиції другою стороною.
Згідно з п. 1.5 попереднього договору сторони зобовязуються укласти основний договір 13 листопада 2017 року, за умови повного виконання п. 2.1 цього попереднього договору (покупець перераховує на поточний рахунок продавця грошові кошти у розмірі 50 000,00 грн., а продавець своїм підписом під цим попереднім договором підтверджує отримання таких коштів). Якщо на зазначену вище дату майно не буде придбане продавцем з метою його відчуження покупцеві, то сторони визначили, що основний договір буде укладено на 5 день після придбання продавцем майна, про що останній зобовязується повідомити покупця у письмовому вигляді із зазначенням конкретної календарної дати, часу і місця укладення основного договору. В такому випадку кінцевим терміном укладення основного договору сторони визначили 31 грудня 2019 року.
Пунктом 1.8 попереднього договору передбачено, що він вважається укладеним з моменту його підписання сторонами та діє до моменту укладення основного договору. Якщо укладення основного договору у визначений термін не відбулося, то попередній договір та передбачені ним зобовязання втрачають чинність в день, коли мав бути укладений основний договір, якщо жодна зі сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення.
З квитанції № 32 від 07.11.2017 року видно, що ОСОБА_1 сплатив на рахунок ТОВ «Велес Авто» грошові кошти у сумі 50 000,00 грн.
ТОВ «Велес Авто» листом № 181 від 29.11.2017 року повідомило позивача про розгляд його письмового звернення, а також про відсутність свого волевиявлення на дострокове розірвання (припинення) договору та здійснення ними дій на підбір та подальшу купівлю транспортного засобу, що є предметом договору.
Встановленим фактам відповідають цивільно-правові відносини, що виникають із захисту прав споживачів при укладенні, розірванні договору, зокрема, попереднього договору купівлі-продажу транспортного засобу, та виконання зобовязань за договором, які регулюються Конституцією України, Цивільним Кодексом України та законом України «Про захист прав споживачів».
Відповідно до ст. 13 Конституції України, держава забезпечує захист прав усіх субєктів права власності і господарювання.
Вибір громадянами способу захисту своїх прав і свобод від порушень та протиправних посягань гарантовано ст. 55 Конституції України, відповідно до якої кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.
Статтею 4 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.
Під способами захисту цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника.
За змістом ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого порушеного права та інтересу, зокрема, з позовом про відшкодування збитків, моральної шкоди, а також суд може захистити цивільне право іншим способом, встановленим договором або законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків.
Частинами 1 та 2 ст. 627 ЦК України встановлено, що відповідно до статі 6 цього Кодексу, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи-споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів.
Договір є обовязковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).
Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (ч. 1 ст. 638 ЦК України).
Відповідно до положення ч. 1, 3 ст. 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобовязуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Законом може бути встановлено обмеження щодо строку (терміну), в який має бути укладений основний договір на підставі попереднього договору. Істотні умови основного договору, що не встановлені попереднім договором, погоджуються у порядку, встановленому сторонами у попередньому договорі, якщо такий порядок не встановлений актами цивільного законодавства. Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі. Зобовязання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення.
Таким чином, між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ТОВ «Велес Авто» укладено попередній договір купівлі-продажу транспортного засобу, відповідно до умов якого ОСОБА_1 зобовязався сплатити 50 000,00 грн. як аванс за основним договором, а ТОВ «Велес Авто» зобовязалося укласти основний договір на пятий день після придбання автомобіля. Кінцевим терміном укладення основного договору сторони визначили 31 грудня 2019 року.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 570 ЦК України, завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобовязання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом, тобто підлягає поверненню особам, які їх сплатили.
ОСОБА_1 виконав п. 2.1 попереднього договору про необхідність перерахування грошових коштів у сумі 50 000,00 грн.
Закон України «Про захист прав споживачів» регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту.
Відповідно до п. 22 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів», споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не повязаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обовязків найманого працівника.
Частиною 1 статті 5 вищезазначеного закону встановлено, що держава забезпечує споживачам захист їх прав, надає можливість вільного вибору продукції, здобуття знань і кваліфікації, необхідних для прийняття самостійних рішень під час придбання та використання продукції відповідно до їх потреб, і гарантує придбання або одержання продукції іншими законними способами в обсязі, що забезпечує рівень споживання, достатній для підтримання здоровя і життєдіяльності.
Згідно з вимогами ст. 21 цього закону, крім інших випадків порушень прав споживачів, які можуть бути встановлені та доведені, виходячи з відповідних положень законодавства у сфері захисту прав споживачів, вважається, що для цілей застосування цього Закону та повязаного з ним законодавства про захист прав споживачів права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо, зокрема, при реалізації продукції будь-яким чином порушується свобода волевиявлення та/або висловлене ним волевиявлення.
Статтею 22 Закону України «Про захист прав споживачів» встановлено, що захист прав споживачів, передбачених законодавством, здійснюється судом. При задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди.
Відповідно до ст. 17 Закону України «Про захист прав споживачів» за всіма споживачами однаковою мірою визнається право на задоволення їх потреб у сфері торговельного та інших видів обслуговування. Встановлення будь-яких переваг, застосування прямих або непрямих обмежень прав споживачів не допускається, крім випадків, передбачених нормативно-правовими актами.
Статтею 18 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено визнання недійсними умов договорів, що обмежують права споживача. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими.
Відповідно до ч. 2 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача.
Згідно з приписами ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» нечесна підприємницька практика забороняється.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору.
Згідно з ч. 6 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними.
Аналізуючи викладене суд приходить до висновку про необхідність визнання попереднього договору купівлі-продажу транспортного засобу, укладеного між позивачем та ТОВ «Велес Авто» 07 листопада 2017 року недійсним.
Згідно з ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.
Зважаючи на недійсність оспорюваного правочину, з ТОВ «Велес Авто» на користь ОСОБА_1 слід стягнути сплачені ним на виконання договору грошові кошти в сумі 50 000 грн.
Разом з тим, суд відмовляє у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в частині стягнення неустойки відповідно до положень ст. 12 Закону України «Про захист прав споживачів» в сумі 89 500,00 грн. Відмовляючи у задоволенні вказаної частини позовних вимог суд приходить до переконання, що ті правові підстави, які вказано ОСОБА_1 у позовній заяві не є обгрунтованими та законними.
Відповідно до ст.ст. 12, 13, 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно з ч. 1 та ч. 2 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з положеннями ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» позивач звільнений від сплати судового збору за цим позовом.
Частиною ч. 6 ст. 141 ЦПК України передбачено, що якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 203, 625, 901, 903ЦК України, Законом України "Про захист прав споживачів", ст.ст. 12, 13, 81, 141, 211, 247, 259, 263, 280-281 ЦПК України, суд, -
1. Позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Велес Авто» про захист прав споживачів, стягнення грошових коштів та неустойки задовольнити частково.
2. Визнати попередній договір купівлі-продажу транспортного засобу № 0055/17, укладений 07 листопада 2017 року між ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Велес Авто» недійним.
4. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Велес Авто» на користь держави судовий збір в сумі 1 409,60 грн.
5. В іншій частині позовних вимог відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому ЦПК України.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Суддя І.Г. Битяк