Справа № 263/1257/18
Провадження № 2/263/990/2018
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 вересня 2018 року Жовтневий районний суд міста Маріуполя Донецької області у складі головуючого судді Томіліна О.М., при секретарях Соколовій О.Б., Єжижанському М.Є., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Маріуполі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Служба у справах дітей Маріупольської міської ради по Центральному району, про позбавлення батьківських прав, -

ВСТАНОВИВ :

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з даним позовом, в якому просить позбавити батьківських прав ОСОБА_2 відносно ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Позов мотивований тим, що позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 є батьками дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Сторони проживали у цивільному шлюбі з 2009р. по 2013р. Фактично стосунки були припинені з 2013р. і з цього часу сторони проживають окремо. Спору стосовно місця проживання дитини не було і дитина проживає з позивачкою. Відповідач життям сина не цікавився, не телефонував, не виявляв бажання спілкуватися з дитиною та приймати участь в його вихованні. Крім того, відповідач має заборгованість по сплаті аліментів в розмірі 9763,03грн. На думку позивача, своєю поведінкою відповідач ухиляється від своїх батьківських обов'язків щодо виховання та піклування про належний фізичний, духовний і моральний розвиток своєї дитини, чим порушує вимоги Сімейного кодексу України, які покладають на батьків обов'язки по вихованню та утриманню дітей, тому позивач просить позовні вимоги задовольнити.

Позивач ОСОБА_1 у судовому засіданні позовні вимоги підтримала з вищенаведених підстав. Також суду пояснила, що ще під час проживання однією сім'єю відповідач зловживав алкогольними напоями, дитині часу не приділяв. Він працював, в родині проводив мало часу. З моменту припинення стосунків в 2013р. дитина проживала з позивачкою за згодою відповідача. В 2015р. ОСОБА_1 просила відповідача побути з сином, на що останній погоджувався, а потім відмовлявся. В 2016р. позивач зустріла іншого чоловіка, з яким побудувала родину, в них є спільна дитина. У той же час ОСОБА_2 не надавав жодної допомоги дитині, ані моральної ані фізичної. У серпні 2017р. відповідач прохав побути з дитиною, але був при цьому в стані алкогольного сп'яніння. В 2017р. позивачка була вимушена звернутися до суду з позовом про стягнення аліментів, які позивач почав сплачувати лише у лютому 2018р., а саме, його матір перераховували гроші на утримання дитини - до 1000грн. щомісячно. В липні 2018р. відповідач прийшов до подвір'я, де мешкає позивач, разом зі своїм адвокатом, однак, позивачка зі своїм чоловіком не пустили відповідача до дитини. Дитина не бажає спілкуватися з батьком, у той же час співмешканець позивачки виявляє бажання всиновити дитину.

Представник позивача - ОСОБА_4 в судовому засіданні позовні вимоги повністю підтримав з підстав, викладених в позовній заяві, та просив їх задовольнити. Також додатково пояснив, що відповідач не виконував належним чином своїх батьківських обов'язків, не приймав участі у вихованні та у житті дитини, син йому не цікавий. За весь час проживання сторін окремо відповідач лише одного разу в липні 2018р. прибув до подвір'я, де мешкає позивач, разом зі своїм адвокатом, однак, метою таких дій була відео фіксація подій, на яку не було отримано згоди, та влаштування скандалу. Просив звернути увагу суду на негативну характеристику відповідача.

Відповідач ОСОБА_2 у судовому засіданні позовні вимоги не визнав та пояснив, що вони з позивачкою мешкали разом до 2013р., він постійно спілкувався з дитиною та піклувався про неї. Після розлучення також піклувався про дитину, надавав грошову допомогу, оскільки позивачка працювала. В подальшому позивачка почала забороняти йому спілкуватися та бачитися з дитиною. Він працює неофіційно, сплачує аліменти на даний час, не відмовляється від заборгованості, однак, вважає, що такі вимоги завищені та він оскаржує сам розмір заборгованості. Відповідач бажає бачитися з дитиною, неодноразово телефонував з цього приводу позивачці, однак, отримував відмову. Взагалі, ОСОБА_1 йому перешкоджає бачити його сина. Коли він приїхав до сина влітку 2018р., позивач його не пустила до дитини.

Представник відповідача - адвокат ОСОБА_5 в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог з огляду на їх необґрунтованість та з підстав, вказаних у відзиві на позов. Підтвердив, що коли він разом з відповідачем намагався відвідати дитину, їм в цьому перешкоджала позивачка, хоча батьки згідно з вимогами чинного законодавства мають рівні права відносно своїх дітей.

Представник третьої особи - Служби у справах дітей Маріупольської міської ради по Центральному району, на яку покладені повноваження органу опіки та піклування, в судовому засіданні вважав доцільним позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, посилаючись на поданий відповідний висновок. Просила врахувати, що дитина не бажає бачитися зі своїм батьком.

06.07.2018р. до суду надійшов письмовий відзив представника відповідача на позов, в якому останній вказує, що сторони від цивільного шлюбу мають дитину ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, який проживає разом з матір'ю, проти чого відповідач не заперечує. Позивач приблизно з 2017р. почала перешкоджати відповідачу бачитися з дитиною, при цьому вимагала гроші, влаштовувала сварки. Крім того, відповідач у відзиві характеризує позивачку з негативного боку. Аліменти відповідач сплачував, але, у зв'язку з відсутністю заробітку, нерегулярно. Також вважає наявну заборгованість по аліментам завищеною. ОСОБА_2 неодноразово намагався побачитися з дитиною, але позивачка йому в цьому перешкоджала.

17.07.2018р. до суду від представника позивача надійшла письмова відповідь на відзив, у якій, зокрема, вказано, що відомості, зазначені у відзиві на позов, не відповідають дійсності та не підтверджені жодними доказами. Також у відповіді вказано, що відповідач не цікавиться життям свого сина та не приймає участь в його вихованні, має заборгованість по сплаті аліментів в розмірі 35014,93 грн.

26.09.2018р. від позивача ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_4 надійшла спільна заява про подальший розгляд справи в їх відсутність, позовні вимоги підтримали та наполягали на їх задоволенні.

26.09.2018р. від відповідача ОСОБА_2 та його представника ОСОБА_5 також надійшли заяви про закінчення розгляду справи в їх відсутність, проти задоволення позову заперечували.

ОСОБА_3 в судовому засіданні фактично не заперечував проти позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав щодо нього та пояснив, що спілкується з батьком дуже рідко, пам'ятає від нього запах алкоголю. На даний час він гарно спілкується з «ОСОБА_3», який проживає разом з ним та мамою.

Допитана в якості свідка ОСОБА_6, яка є матір'ю позивача, суду пояснила, що з вересня 2011р. по травень 2012р. сторони проживали разом з батьками позивачки, а потім переїхали. Під час сумісного проживання у свідка та її чоловіка з відповідачем виникали конфлікти, як і у позивачки з відповідачем. ОСОБА_2 холоднокровно відносився до дитини. Свідок виїжджала за межі м.Маріуполя та повернулася в грудні 2017р., допомагала дочці з дитиною, в той час як відповідач дитиною не цікавився.

Свідок ОСОБА_7 суду пояснив, що перебуває в цивільному шлюбі з позивачкою з 2016р. Відповідач дуже рідко бачився з дитиною. Коли позивачка працювала у нічну зміну, за дитиною доглядав свідок, а не відповідач. ОСОБА_2 не цікавиться дитиною та не допомагає, аліменти не сплачує. Влітку 2018р. відповідач разом з адвокатом приїжджали побачитися з дитиною, але позивачка та ОСОБА_7 відмовили в цьому.

Свідок ОСОБА_8, яка є матір'ю відповідача, суду пояснила, що деякий час сторони проживала в неї вдома, а потім переїхали за її проханням, оскільки в неї з позивачкою виникали конфлікти. Її син працював, у той час як позивачка сиділа вдома. Спочатку позивачка надавала онука доглядати, а потім це заборонила. Свідок також негативно охарактеризувала позивачку та позитивно свого сина - відповідача по справі. Вказала, що ОСОБА_2 сплачував аліменти за можливістю, бажав бачитися з дитиною та піклуватися про неї, однак, ОСОБА_1 йому в цьому перешкоджала.

Суд, вислухавши пояснення сторін та інших учасників процесу, покази свідків, дослідивши матеріали справи, на підставі наявних у справі доказів, встановив наступні обставини та відповідно до них правовідносини. Відповідно до свідоцтва про народження від 12.07.2013 року серії НОМЕР_1, виданого повторно Жовтневим відділом державної реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції Донецької області, ІНФОРМАЦІЯ_10 року народився ОСОБА_3, батьками якого є ОСОБА_2 та ОСОБА_1 (а.с.6).

Згідно з довідкою від 27.10.2016 року № про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи ОСОБА_1,ІНФОРМАЦІЯ_3, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1, фактичне місце проживання за адресою: АДРЕСА_2. (а.с.7). Згідно з довідкою від 27.10.2016 року № про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1, фактичне місце проживання за адресою: АДРЕСА_2. (а.с.8).

Згідно з довідками № 447 та №75 від 23.01.2017 року, наданими комітетом самоорганізації населення «Староміський», ОСОБА_1 та її син ОСОБА_3 проживають за адресою АДРЕСА_2, без реєстрації. (а.с.13,14).

Відповідно до довідки від 04.08.2017 року наданої ОСОБА_1 Жовтневим УСЗ, остання отримувала допомогу внутрішньо переміщеним особам з лютого по липень 2017 року у розмірі 11474,69 грн. (а.с.10), з липня 2017 року по грудень 2017 року - 12818,00 грн. (а.с.17), та отримувала щомісячну одноразову допомогу при народженні однієї дитини з лютого 2017 року по липень 2017 року у розмірі 4300,00 грн. (а.с.11), з липня 2017 року по грудень 2017 року - 5160,00 грн. (а.с.18).

Відповідно до довідки, наданої Комунальним дошкільним навчальним закладом комбінованого типу «ясла-садок «20 «Калинка» управління освіти Маріупольської міської ради» (ДНЗ №20) від 18.08.2017 року, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, відвідував дошкільний навчальний заклад №20. До закладу дитину вчасно приводила та забирала мати, дитина була вдягнена охайно, добре вихована. ОСОБА_1 брала активну участь в житті ДНЗ, своєчасно оплачувала батьківську платню, надавала спонсорську допомогу на розвиток ДНЗ, забезпечувала хлопчика необхідним для занять. Тато в житті ДНЗ участі не приймав. (а.с.12).

Згідно з довідкою від 26.01.2018 року, наданою КЗ «Маріупольська ЗОШ І-ІІІ ст.№65», ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, є дійсно учнем 1-Д класу Маріупольської ЗОШ І-ІІІ ступенів №65. Його навчально-виховним процесом цікавиться ОСОБА_1, яка відвідує батьківські збори, приводить до школи і забирає додому свого сина, ОСОБА_3 ОСОБА_2 ні разу не був присутнім на батьківських зборах, не цікавиться успіхами сина, його поведінкою, інтересами. (а.с.20).

Відповідно до довідки, наданої Центральним відділом Державної виконавчої служби м.Маріуполь від 23.08.2017 року, 16.03.2017 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження по виконавчому листу №263/823/17 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання дитини ОСОБА_3, заборгованість по аліментам за період з 23.01.2017 року по 04.08.2017 року складає 9763,03 грн. (а.с.16).

З довідки, наданої Центральним відділом Державної виконавчої служби м.Маріуполь 19.01.2018 року, вбачається, що аліменти сплачені за період з 23.01.2017 року по 15.01.2018 року складають 0,00 грн., заборгованість по аліментам станом на 15.01.2018 року складає 25027,93 грн. (а.с.21).

Відповідно до висновку органу опіки та піклування Маріупольської міської ради від 18.05.2018 року вих.№13-31-83 з урахуванням клопотання від 03.07.2018р. (а.с.79), зазначено, що ОСОБА_3 мешкає з матір'ю. Категорично заперечує проти будь-яких форм спілкування з батьком. Пам'ятає, що батько зловживав спиртними напоями, після чого ображав його, що йому дуже не подобалося. Всі спогади про батька у хлопчика несуть негативний характер. 08.05.2018 року на засіданні Центральної районної адміністрації в м.Маріуполі комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Маріупольської міської ради ОСОБА_2 пояснив, що бажає спілкуватися з дитиною, але мати дитини всіляко перешкоджає цьому, підтверджуючих документів стосовно погашення заборгованості по аліментах не надав. Орган опіки та піклування виконавчого комітету Маріупольської міської ради вважає доцільним позбавлення батьківських прав ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_7 відносно малолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.58-59).

З адвокатського запиту представника відповідача - ОСОБА_5 на адресу Центрального відділу Державної виконавчої служби ГТУЮ в Донецькій області вбачається, що адвокат вказує, що згідно з рішенням суду розмір аліментів до сплати становить ? усіх доходів ОСОБА_2, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Враховуючи, що ОСОБА_2 ані в 2017 році, ані в 2018 році ніде офіційно не був працевлаштований, на перший квартал 2018 року необхідний мінімум складає 50% прожиткового мінімуму, тобто 930 грн. щомісяця до сплати. Однак, згідно з довідкою від 19.01.2018 року аліменти на дитину розраховуються із розміру 2385 грн. щомісяця, що прямо суперечить як нормам відповідного закону, так і рішенню суду. Такий розмір аліментів нараховується ОСОБА_2 з травня 2017 року. (а.с.63).

Згідно з характеристикою, наданою головою квартального комітету ОСОБА_10 на адвокатський запит 30.05.2018 року, за час проживання за адресою: АДРЕСА_3 на ОСОБА_2 від жителів не надходило жодної скарги, він вів спокійний спосіб життя, з сусідами не сварився, при спілкуванні був адекватний. В п'янках та бійках поміченим не був. (а.с.69, 71).

Відповідно до квитанцій, наданих відповідачем до суду, на карту № 5…7595 було переведено кошти, в рахунок сплати аліментів: 07.02.2018 року - 308,45 грн., 03.03.2018 року у сумі 805,95 грн., 24.03.2018 року - 199,00 грн., 03.04.2018 року - 796,00 грн., 05.05.2018 року - 1004,95 грн., 05.06.2018 року - 1194,00 грн. (а.с.72-73).

Згідно з характеристикою, виданою головою комітету самоорганізації населення «Селище Слободка-Гавань» від 23.07.2018 року, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_9, періодично проживає за адресою: ОСОБА_4 За період проживання за вказаною адресою має нарікання з боку сусідів. Схильний до вживання спиртних напоїв, не завжди ввічливий та стриманий, в спілкуванні допускає нецензурні висловлювання, на критику реагує не завжди адекватно, в стані сп'яніння може проявляти агресивну поведінку. Відомості про трудову діяльність відсутні. (а.с.95).

Відповідно до постанови Приморського районного суду м.Маріуполя Донецької області від 04.10.2017 року, ОСОБА_2 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.173-2 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді громадських робіт на строк 30 годин. (а.с.97).

Відповідно до характеристики, наданої 20.07.2018 року заст. голови КСН «Староміський» на ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, остання з 2016 року проживає за адресою: АДРЕСА_2 За період проживання зарекомендувала себе не тільки як добропорядний, дисциплінований та відповідальний мешканець, але і як відповідальна мати двох малолітніх дітей. Приймає активну участь у житті громади, з сусідами має дружні стосунки, у спілкуванні ввічлива, доручення виконує в короткі строки, ставиться до них відповідально, має високу працьовитість. Зовнішній вигляд завжди охайний. Вихованням дітей займається разом зі своїм чоловіком ОСОБА_11, інколи допомагає ОСОБА_6 (бабуся). Жодних нарікань на ОСОБА_1 не надходило. (а.с.98).

Згідно з довідкою-характеристикою, наданою дільничним офіцером поліції на ОСОБА_1, остання зі слів сусідів зарекомендувала себе з позитивного боку, спиртними напоями не зловживає, скандали в побуті не допускає, з сусідами підтримує добросусідські відносини. (а.с.99).

З довідки Центрального відділу ДВС м.Маріуполь ГТУЮ в Донецькій області від 09.07.2018 р. вбачається, що заборгованість по аліментам ОСОБА_2 за період з 23.01.2017 року по 09.07.2018 року складає 35014,93 грн., всього сплачено за вказаний період - 4330 грн. (а.с.103). Відповідно до довідки-характеристики, наданої ДОП СП Центрального ВП ГУНП в Донецькій області, щодо ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_9, за час мешкання та обслуговування поліцейської станції №23 останній зарекомендував себе з позитивного боку, з сусідами підтримує добрі стосунки, при зустрічі з сусідами ввічливий, алкогольними напоями не зловживає, наркотичні засоби не вживає. Зв'язок з особами, які ведуть антигромадський спосіб життя, він не підтримує. Приводів до ПС №23 та Центрального ВП за порушення громадського порядку не має. ( а.с.109).

До матеріалів справи представником відповідача надано відеозапис, з якого вбачається, що відповідач разом з адвокатом прийшли до місця мешкання ОСОБА_1, проте остання не стала з ним розмовляти та просила видалитися з подвір'я, можливості побачитися з дитиною не надала. На подвір'ї також знаходилися інша жінка та молодий чоловік, які також почали виганяти відповідача та адвоката з подвір'я, аргументуючи це тим, що вони зайшли на приватну територію. (а.с.107).

Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи.

Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Крім того, ст. 9 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки не піклуються про дитину.

Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Відповідно до статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою, при цьому, розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Статтею 150 СК України, яка закріплює обов'язки батьків щодо виховання та розвитку дитини, передбачено, що батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, а також зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Відповідно до положень статті 157 СК України, той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України батько може бути позбавлений судом батьківських прав, якщо він ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

Пленум Верховного Суду України в п. 16 постанови від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз'яснив, що особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України.

Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Відповідно до ч.ч. 4 та 5 статті 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов'язковою є участь органу опіки та піклування.

Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Крім того, слід враховувати той факт, що позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст.166 СК України). Так, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

За вимогами ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідне для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Зі змісту статті 12 ЦПК України вбачається, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно зі ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Вирішуючи заявлені позовні вимоги суд виходить з такого.

Проводячи оцінку наданих доказів, суд не приймає висновок органу опіки та піклування Маріупольської міської ради від 18.05.2018 року вих.№13-31-83, оскільки такий у сукупності з іншими доказами та поясненнями сторін достовірно не підтверджує відомостей, одержаних у результаті його складання.

У той же час, за наявними у матеріалах справи доказами, слід дійти висновку, що відповідач як батько дітей, частково сплачуючи аліменти, однак, не погоджуючись з розміром заборгованості за аліментами, намагаючись спілкуватися з дитиною в міру можливостей з урахуванням заперечень позивачки, виконував свої батьківські обов'язки.

Суд також приймає до уваги думку малолітнього ОСОБА_3 щодо можливості позбавлення батька батьківських прав на нього, але згідно з ч. 3 ст. 171 СК України суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси.

Таким чином, позивачем ОСОБА_1 не надано суду належних та допустимих доказів винної поведінки відповідача щодо своєї дитини та винятковості даного випадку, яка б свідчила про наявність підстав для застосування до ОСОБА_2 крайнього заходу впливу у вигляді позбавлення його батьківських прав щодо неповнолітнього сина. У той же час, та обставина, що співмешканець позивачки виявляє бажання всиновити дитину не може бути підставою для позбавлення батьківських прав батька цієї дитини.

Враховуючи, що під час розгляду справи не встановлено свідомого (винного) ухилення батька від виконання батьківських обов'язків піклування, приймаючи до уваги, що позбавлення батьківських прав є крайньою мірою і таке розлучення дитини з батьком не буде ефективним для інтересів дитини, враховуючи, що діти повинні зростати в умовах турботи, опіки, піклування, виховання своїх батьків, які необхідні для їх благополуччя, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно задоволених позовних вимог.

Відповідно до п.2 ч.2 ст.141 ЦПК України інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові на позивача

Оскільки суд дійшов висновків про відсутність підстав для задоволення позову, тому судові витрати позивача покладаються на неї та поверненню їй не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 19, 150, 164, 165, 166 СК України, ст.ст. 12, 13, 76, 78, 81, 141, 263, 264, 265, 268, 273 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ :

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Служба у справах дітей Маріупольської міської ради по Центральному району, про позбавлення батьківських прав - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до апеляційного суду Донецької області безпосередньо або через Жовтневий районний суд м. Маріуполя Донецької області протягом тридцяти днів з дня його оголошення.

У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.М. Томілін