Постанова

Іменем України

10 жовтня 2018 року

м. Київ

справа № 645/9240/15-ц

провадження № 61-10036св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Білоконь О. В., Синельникова Є. В., Хопти С. Ф. (суддя-доповідач),

Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_2,

представник позивача - ОСОБА_3,

відповідачі: ОСОБА_4, страхова компанія «АСКО-Медсервіс»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_2, подану представником - ОСОБА_3, на рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 17 березня 2016 року у складі судді Алфьорової Т. М. та ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 19 жовтня 2016 року у складі колегії суддів: Сащенка І. С., Коваленко І. П., Коровіна С. Г.,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 та приватного акціонерного товариства «АСКО-Медсервіс» (далі- «АСКО-Медсервіс») про стягнення майнової та моральної шкоди.

Позовна заява мотивована тим, що 14 липня 2015 року мала місце дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП), у якій було пошкоджено належний йому на праві власності автомобіль ВАЗ 21041-182-20, реєстраційний номер НОМЕР_1. ДТП сталася з вини водія ОСОБА_4, що встановлено постановою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 03 серпня 2015 року. Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_4 відповідно до полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 20 травня 2005 року застрахована у страховій компанії «АСКО-Медсервіс». Загальна сума завданої йому майнової шкоди становить 16 245 грн, зокрема 1 200 грн - за послуги автоевакуатора, 350 грн - за сплату замовлення наряду № ЗиФ-743342 від 22 липня 2015 року за оцінку пошкоджень автомобіля після ДТП, 560 грн - за стоянку автомобіля, 2 172 грн - на оплату запчастин; 750 грн - на оплату рахунку-фактури № 1 від 17 вересня 2015 року за ремонт автомобіля та 11 200 грн за ремонт автомобіля, а також витрати на сплату за комісію банку 10 грн та 3 грн за в'їзд до торговельного майданчику ринку «Автогорад» 12 листопада 2015 року йому було виплачено страхове відшкодування у розмірі 4 618 грн 17 коп.

Посилаючись на вказані обставини, ОСОБА_2 просив суд стягнути на його користь із страхової компанії «АСКО-Медсервіс» 11 626 грн 83 коп. на відшкодування майнової шкоди; з ОСОБА_4 5 тис. грн на відшкодування моральної шкоди; стягнути з відповідачів витрати на правову допомогу у розмірі 7 500 грн, а також судовий збір у розмірі 487 грн 20 коп.

Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 17 березня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 моральну шкоду у розмірі 1 500 грн, витрати на правову допомогу 395 грн 30 коп. та судовий збір у розмірі 243 грн 60 коп. Стягнуто зі страхової компанії «АСКО-Медсервіс» на користь ОСОБА_2 майнову шкоду

у розмірі 1 760 грн, витрати на правову допомогу 395 грн 30 коп. та судовий збір у розмірі 243 грн 60 коп. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Рішення районного суду мотивовано тим, що ОСОБА_2 було завдано майнову та моральну шкоду внаслідок пошкодження його автотранспортного засобу, який знаходиться у володінні позивача на відповідній правовій підставі, внаслідок порушення Правил дорожнього руху України особою, відповідальність якої застрахована за договором, тому майнову шкоду у розмірі, підтвердженому наданими доказами стягнув зі страхової компанії, а моральну шкоду з винної у ДТП особи. При визначенні розміру моральної шкоди судом було враховано характер правопорушення, обсяг і глибину страждань, стан здоров'я позивача, істотність вимушених змін в його життєвих і виробничих стосунках та вимоги розумності і справедливості. Щодо витрат на правову допомогу суд виходив із того, що позивачем не було надано розрахунку таких витрат, був наданий тільки акт виконаних робіт, де зазначено, що позивач та адвокатське бюро дійшли згоду про розмір винагороди за годину роботи 500 грн та що бюро підтверджує, що позивачу було надано правові послуги на суму 7 500 грн. В цій частині суд частково задовольнив вимоги, а саме - стягнув витрати на правову допомогу за участь у судових засіданнях, яка підрахована згідно з Постановою Кабінету Міністрів України від 27 квітня 2006 року № 590 «Про граничні розміри компенсації витрат, пов'язаних з розглядом цивільних та адміністративних справ, і порядок її компенсації за рахунок держави», виходячи із 40 відсотків розміру мінімальної заробітної плати за годину її роботи, що буде складати

790 грн 60 коп, які вважав необхідним стягнути по 395,30 грн. з кожного.

Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 19 жовтня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_2, подану представником - ОСОБА_3, залишено без задоволення. Рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 17 березня 2016 року залишено без змін.

Судове рішення апеляційного суду мотивовано тим, що обґрунтованими є висновки районного суду про те, що внаслідок ДТП, яка сталася з вини відповідача, цивільно-правова відповідальність якого була застрахована, стягнута майнова шкода зі страхової компанії у розмірі, доведеному позивачем, а відповідальність за завдану моральну шкоду покладено на ОСОБА_4, з вини якого сталася ДТП. Враховуючи, що витрати, пов'язані з необхідністю проведення відновлювального ремонту пошкодженого внаслідок ДТП транспортного засобу позивачу були відшкодовані у повному обсязі, суд першої інстанції правомірно стягнув зі страхової компанії «АСКО-Медсервіс» на користь

ОСОБА_2 витрати на евакуацію транспортного засобу, а також поміщення його на стоянку. Вимоги про відшкодування інших витрат, фактично понесених позивачем по відновленню автомобілю, задоволенню не підлягають, оскільки клопотання про проведення автотоварознавчої експертизи позивачем не заявлялось, доцільність проведення ремонтних робіт, зазначених ОСОБА_2 та придбання запчастин на суму, що перевищує розмір страхового шкодування, сплаченого страховою компанією, не підтверджена належними та допустимими доказами. З огляду на незначний розмір шкоди, завданий майну позивача, ступінь тяжкості правопорушення, виходячи з принципів розумності і справедливості, районний суд, з яким погодився й суд апеляційної інстанції, визначив розмір моральної шкоди, що підлягає відшкодуванню в сумі 1 500 грн. При цьому апеляційний суд погодився з висновками районного суду щодо витрат на правову допомогу, оскільки позивачем не було надано розрахунку вартості таких витрат, тому, виходячи з обсягу обумовленої у договорі роботи, визначено до стягнення за рахунок відповідачів суму у розмірі 790 грн 60 коп. за участь представника у судових засіданнях.

У касаційнійскарзі, поданій у листопаді 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_2 в особі представника - ОСОБА_3, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права й порушення норм процесуального права, просив скасувати вказані судові рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Касаційна скарга мотивована тим, що оскаржувані судові рішення не відповідають нормам матеріального права та фактичним обставинам справи. Судами не враховано фактичні витрати, понесені ним на ремонт автомобіля, на підтвердження яких ним було надано належні докази. Зазначав, що суд неправильно визначив 1 500 грн на відшкодування моральної шкоди, не врахував його нервово потрясіння під час ДТП, яке може відобразитись на його здоров'ї через певний час, тому наполягав на відшкодуванні 5 тис. грн у рахунок відшкодування моральної шкоди.

Відзив на касаційну скаргу не надходив.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 402 ЦПК України встановлено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Відповідно до частин першої, другої та п'ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону судові рішення в частині позовних вимог про відшкодування моральної шкоди не відповідають.

Встановлено, що 14 липня 2015 року приблизно о 17 год. 45 хв. водій ОСОБА_4, керуючи автомобілем Mercedes-Benz, реєстраційний номер НОМЕР_2, у м. Харкові по проспекту Гагаріна в районі будинку № 2 при повороті ліворуч не надав дорогу автомобілю ВАЗ 21041-182-20, реєстраційний номер НОМЕР_1, під керуванням водія ОСОБА_2., який рухався у зустрічному напрямку, та допустив зіткнення з його автомобілем, чим порушив пункт 10.4 Правил дорожнього руху України.

Згідно постанови Червонозаводського районного суду м. Харкова від 03 серпня 2015 року ОСОБА_4 визнано винним на підставі статті 124 КпАП України у вчинені ДТП, що відбулася 14 липня 2015 року (а.с. 6).

Відповідно до статті 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права має право на їх відшкодування. Збитками, серед іншого, вважаються втрати, яких особа зазнала зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

Статтею 1166 ЦК України встановлено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

За змістом пункту першого частини першої статті 1188 ЦК України шкода завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Відповідно до частини четвертої статті 61 ЦПК вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_4 на час скоєння ДТП була застрахована страховою компанією «АСКО-Медсервіс», що підтверджується полісом № АЕ/3607544. Страхова сума на одного потерпілого становить: за шкоду, заподіяну життю і здоров'ю - 100 тис. грн; за шкоду, заподіяну майну -

50 тис. грн, розмір франшизи - 1 тис. грн (а.с. 107).

Відповідно до статті 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв'язку з пошкодженням, транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Згідно звіту № 523 від 04 вересня 2015 року вартість відновлювального ремонту з урахуванням фізичного зносу транспортного засобу автомобіля ВАЗ 21041-182-20, реєстраційний номер НОМЕР_1, в результаті його пошкодження на дату ДТП складає 6 741 грн 81 коп. (а.с. 56-80).

На підставі вказаного звіту страховою компанією було здійснено розрахунок розміру страхового відшкодування, яке за вирахуванням суми ПДВ - 1 123 грн

64 коп. та франшизи - 1 тис. грн, склало 4 618 грн 17 коп. (а.с. 52).

Відповідно до платіжного доручення № 03069 від 12 жовтня 2015 року вказана сума була перерахована на рахунок ОСОБА_2 (а.с. 53).

Згідно зі статтею 36.6 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільної відповідальності власників транспортних засобів» - страхувальником або особою, відповідальною за завдані збитки, має бути компенсована сума франшизи, якщо вона була передбачена договором страхування.

Сума франшизи у розмірі 1 тис. грн була сплачена позивачу самим ОСОБА_4 (а.с. 109).

Витрати на евакуацію транспортного засобу, а також поміщення його на стоянку (400 грн + 400 грн + 400 грн + 560 грн) підтверджуються копіями чеків від 16 вересня 2015 року, 14 липня 2015 року, 22 липня 2015 року та замовленням-нарядом № ЗиФ-755244 від 16 вересня 2016 року (а.с. 7-9, 13).

Статтями 10, 11, 60 ЦПК України 2004 року передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, згідно з яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а суд розглядає справу в межах заявлених вимог і вирішує справу на підставі наданих доказів.

Згідно з частиною другою статті 59 ЦК України обставини по справі, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

З огляду на те, що обов'язок доведення розміру шкоди лежить на позивачеві, клопотання про проведення автотоварознавчої експертизи позивачем не заявлялось, доцільність проведення ремонтних робіт, зазначених ОСОБА_2 та придбання запчастин на суму, що перевищує розмір страхового відшкодування, сплаченого страховою компанією, не підтверджена належними та допустимими доказами.

Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Відповідно до правил частини першої статті 1167 ЦК Україниморальна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Згідно з пунктом третім постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, з урахуванням характеру, обсягу і глибини страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалість, можливість відновлення тощо) і з урахувань інших обставин - стану його здоров'я, істотності вимушених змін в його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому судом враховуються вимоги розумності і справедливості.

З огляду на незначний розмір шкоди, завданий майну позивача, ступінь тяжкості правопорушення, виходячи з принципів розумності і справедливості, суди правильно визначили розмір моральної шкоди, що підлягає відшкодуванню у сумі 1 500 грн.

При вирішенні питання про відшкодування витрат позивача на правову допомогу на підставі договору від 03 серпня 2015 року № 0096, укладеному з адвокатським бюро ОСОБА_5, суди керувалися роз'ясненнями міжнародних судів та Верховного Суду України. Так, при постановленні рішення Європейський суд з прав людини (Справа Побегайло проти України, заява № 18368/03) 29 березня 2004 року зазначив, що для компенсації затрат в суму, присуджену у відповідність зі статтею 41 Конвенції, повинно бути встановлено, що ці затрати були необхідними та фактично понесені, з метою запобігання порушення або отримання відшкодування за визнане порушення Конвенції, і якщо вони були розумними відносно їхнього розміру.

Відповідно до акту виконаних робіт від 11 січня 2016 року адвокатське бюро надало ОСОБА_2 правові послуги у вигляді участі в судових засіданнях та інших процесуальних діях всього на суму 7 500 грн (а.с. 88).

Розрахунок вартості таких робіт позивачем не надано.

За таких обставин, виходячи з обсягу обумовленої у договорі роботи, суди правильно визначили до стягнення за рахунок відповідачів суму у розмірі 790 грн 60 коп. за участь представника у судових засіданнях, обчислену відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України № 590 від 27 квітня 2006 року «Про граничні розміри компенсації витрат, пов'язаних з розглядом цивільних та адміністративних справ, і порядок компенсації за рахунок держави».

Доводи касаційної скарги були предметом дослідження судів попередніх інстанцій та додаткового правового аналізу не потребують, висновки судів першої та апеляційної інстанцій не спростовують, на законність судових рішень не впливають, а стосуються переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Відповідно до частини першої 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення залишає без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2, подану представником - ОСОБА_3, залишити без задоволення.

Рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 17 березня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 19 жовтня 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: О. В. Білоконь

Є. В. Синельников

С. Ф. Хопта

Ю. В. Черняк