Справа № 159/4813/17
Провадження № 4-с/159/4/18
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 січня 2018 року м. Ковель

Ковельський міськрайонний суд Волинської обл. в складі:

головуючого судді Логвинюк І. М.,

при секретарі судових засідань ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ковелі Волинської області справу за скаргою публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» як стягувача, заінтересовані особи - ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, про скасування постанови про закінчення виконавчого провадження, зобов»язання Ковельського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області до вчинення дій,

ВСТАНОВИВ:

06.12.17 р. представник стягувача у виконавчому провадженні ПАТ «УкрСиббанк» звернувся до суду із вказаною вище скаргою, обґрунтованою тим, що 27.11.17 р. банком було отримано відповідь за запит про те, що виконавче провадження (далі ВП) № 341 085 58 з примусового виконання виконавчого листа (далі в/л) № 2 64/2011, виданого 07.04.11 р. Ковельським міськрайсудом Волинської області, про стягнення у солідарному порядку з ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 на користь ПАТ «УкрСиббанк» боргу в розмірі 1 229 780 грн. 62 коп. та 1 820 грн. судового збору завершено 12.02.14 р. на підставі п. 3 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження». Зазначає, що підставою до відмови у відкритті ВП став п. 3 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження». Вважає, що винесення постанови про закінчення ВП (далі оскаржуваної постанови) є незаконним, передчасним. З листа відповіді Ковельського МРВ ДВС ГТУЮ у Волинській області слідує, що оскаржувана постанова винесена 12.02.14 р.. Покликаючись на ч. 3 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження», зазначає, що невиконання посадовою особою (держвиконавцем) своїх обов»язків, покладених законом, не повинно будь яким чином призводити до порушення чи обмеження прав суб»єктів права на оскарження незаконних дій. Ненадіслання копії оскаржуваної постанови спричинило порушення права стягувача на отримання інформації у визначені законом строки, здійснення захисту порушених прав. Покликаючись на ст. 1, п. 1 ст. 6, ч. 1 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження», зазначає, що держвиконавеь не у повному обсязі вжив усіх, передбачених законом заходів примусового виконання рішення суду. Як слідує з мотивів завершення ВП, держвиконавець порушив права стягувача, упереджено віднісся до виконання свого обов»язку. Покликаючись на ст. ст. 1 216, 1 219, 1 218, 1 231, 1 282 ЦК України, зазначає, що кредитні правовідносини допускають правонаступництво, тому держвиконавець мав зупинити провадження для встановлення спадкоємців померлого боржника і звернутись до суду із заявою про заміну сторони його правонаступником. Покликаючись на ст. ст. 34, 15 Закону України «Про виконавче провадження», зазначає, що держвиконавець закінчив провадження, не скерувавши постанову стягувачеві, не здійснив усіх, передбачених законом заходів щодо повного та всебічного вжиття заходів для примусового виконання рішення, чим порушив право стягувача, передбачене ст. 15 Закону України «Про виконавче провадження». Просить оскаржувану постанову скасувати, зобов»язати Ковельський МРВ ДВС ГТУЮ у Волинській області відновити ВП № 341 085 58 і звернутись до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником, зупинити ВП до вирішення судом такої заяви.

Ковельський МРВ ДВС ГТУЮ у Волинській області 15.01.18 р. подав до суду письмове заперечення проти доводів скарги, обґрунтоване тим, що заявник у своїй скарзі не зазначив жодної діючої норми законодавства, що була б правовою підставою для скасування оскаржуваної постанови. На виконанні у нього перебувало ВП № 341 085 58 по виконанню в/л № 2 54/2011 Ковельського мійськрайсуду Волинської області від 07.04.11 р. про стягнення у солідарному порядку з ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 на користь АТ «УкрСиббанк» 1 229 780 грн. 62 коп. і судових витрат в сумі 1 820 грн.. Постанову про відкриття ВП 04.09.12 р. було надіслано його сторонам за вих. № 37 585/7 та у п. 6 останньої було вказано, що сторони ВП мають право знайомитись з матеріалами ВП, унесеними до Єдиного держреєстру виконавчих проваджень, за адресою у мережі Інтернет за допомогою ідентифікатора для доступу, тому стягував мав реальну можливість знайомитись з усіма вчиненими виконавчими діями. 12.02.14 р. держвиконавцем було винесено оскаржувану постанову на підставі п. 3 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» у ред., що діяла до 05.10.16 р., з врахуванням повідомлення Луцького РАЦС про смерть ОСОБА_2, 12.11.63 р. н., 01.02.13 р.. Копію такої постанови було скеровано 13.02.14 р. за вих. № 3 452/7 сторонам ВП простою кореспонденцією, так як це передбачалось ст. 31 Закону України «Про виконавче провадження» у ред., що діяла до 05.10.16 р.. Тому заявником пропущено строк на подання розглядуваної скарги. Вважає дії його службових осіб законними та правомірними. Просить у задоволенні скарги відмовити.

Представник заявника у судове засідання не зявився, хоча належно повідомлений. Попередньо подано до суду клопотання про розгляд справи у відсутності представника заявника, де зазначено, що скарга підтримується та просить її задовольнити.

Особа, рішення якої оскаржено, представник В ДВС в судове засідання не зявились, попередньо подано до суду заяву про розгляд справи у відсутності представника В ДВС та письмові пояснення по суті скарги, зі змісту яких слідує прохання справу розглянути у відсутності представника та у задоволенні скарги відмовити.

Заінтересовані особи в судове засідання також не зявились, хоча належно повідомлені, про причини неявки суду не повідомили.

Неявка вищезазначених осіб не є перешкодою для вирішення розглядуваного питання по суті судом в порядку, визначеному ЦПК України, уїх відсутності.

Суд, вивчивши матеріали справи, оглянувши у судовому засіданні матеріали виконавчого провадження № 454/7 номер за ЄДРВП 341 085 85 на 35 арк., вважає, що скарга підставна та не підлягає до задоволення з наступних підстав.

За змістом ст. 383 ЦПК України в редакції, що була чинною до 15.12.17 р., сторони виконавчого провадження мали право звернутись до суду із скаргою, якщо вважали, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Право на оскарження рішень, дій або бездіяльності посадових осіб державної виконавчої служби, передбачено ст. 82 Закону України «Про виконавче провадження» у його редакції, чинній за станом на 12.02.14 р.).

Заявник звернувся із розглядуваною скаргою до суду 06.12.17 р., скарга надійшла до суду 11.12.17 р. (тобто, за нормами ЦПК України у його редакції, що була чинною до 15.12.17 р.).

За змістом ст. 447 ЦПК України у його редакції, що діє з 15.12.17 р., аналогічно, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Судом встановлено, що 06.12.10 р. банком як позивачем було подано до Ковельського міськрайсуду Волинської області позов про стягнення боргу за кредитним договором до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 (а. с. 3 5).

Ухвалою Ковельського міськрайсуду Волинської області від 09.02.11 р. було залишено позов без розгляду в частині вимог до ОСОБА_5 (а. с. 88).

Рішенням Ковельського міськрайсуду Волинської області від 09.02.11 р. було задоволено позовні вимоги банку про стягнення заборгованості за кредитним договором у солідарному порядку з до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 (а. с. 103, 104).

Ухвалою апеляційного суду Волинської області від 13.06.13 р. було зупинено провадження у справі у зв»язку із смертю відповідача ОСОБА_2 до залучення до участі у справі правонаступників (а. с. 188).

Ухвалою апеляційного суду Волинської області від 11.09.13 р. було залучено до участі у справі ОСОБА_6 як законного представника спадкоємців ОСОБА_2 малолітніх ОСОБА_7, 04 р. н., ОСОБА_7, 04 р. н. (а. с. 270); з»ясовувалось коло спадкоємців та їх місце проживання, про що банкові як стороні у вказаній вище цивільній справі було достеменно відомо з 27.09.13 р..

Ухвалою апеляційного суду Волинської області від 27.09.13 р. рішення суду першої інстанції було залишено без змін (а. с. 286 - 288).

Заява банку про надіслання виконавчих листі у справі, надійшла до суду 16.03.11 р. (а. с. 108).

Відповідно до постанови про відкриття виконавчого провадження від 04.09.12 р., що мається у матеріалах ВП, ст. держвиконавцем В ДВС Ковельського МРУЮ було відкрито виконавче провадження з виконання за вказаним вище в/л і боржникові - ОСОБА_2 було запропоновано самостійне виконання до 11.09.12 р..

Суд враховує, що винесенню вказаної вище постанови про відкриття провадження у справі передувало надходження до В ДВС 03.09.12 р. копії постанови головного держвиконавця В ДВС Турійського РУЮ від 14.08.12 р., оригіналу в/л про стягнення сум боргу з ОСОБА_2, 63 р. н., як боржника та мешканця ІНФОРМАЦІЯ_1, для виконання за належністю.

Відповідно до листа відділу драцс реєстраційної служби Луцького МУЮ № 22/02 2.3.102 від 05.02.14 р., що мається у матеріалах ВП, ОСОБА_2 помер 01.02.13 р..

Відповідно до оскаржуваної постанови, що мається у матеріалах ВП, вона була винесена ст. держвиконавцем В ДВС Ковельського МРУЮ 12.02.14 р. з одночасним припиненням чинності арешту та розшуку т/з, майна боржника та скасування інших заходів примусового виконання рішення.

Як слідує з копії листа Ковельського МРВ ДВС ГТУЮ у Волинській області № 41 734 03 629/7, що надійшов банкові 27.11.17 р. на запит, Ковельський МРВ ДВС ГТУЮ у Волинській області повідомив, що ВП № 341 085 58 з примусового виконання в/л № 2 64/2011 від 07.04.11 р., виданого Ковельським міськрайсудом Волинської області, про стягнення у солідарному порядку з ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 на користь банка суми 1 229 780 грн. 62 коп., судових витрат в сумі 1 820 грн., було завершено 12.02.14 р. на підставі п. 3 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження», так як боржник ОСОБА_2 помер 01.02.13 р..

За змістом ст. ст. 8, 9 Закону України «Про виконавче провадження» у його редакції, чинні за станом на 12.02.14 р.), сторонами у виконавчому провадженні є стягувач і боржник. Боржником є фізична або юридична особа, визначена виконавчим документом. У разі вибуття однієї із сторін держвиконавець з власної ініціативи або за заявою сторони, а також сама заінтересована сторона мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, обов'язкові тією мірою, якою вони були б обов'язковими для сторони, яку правонаступник замінив. Сторони можуть реалізовувати свої права і обов'язки у ВП самостійно або через представників. Особиста участь фізичної особи у виконавчому провадженні не позбавляє її права мати представника, крім випадку, коли боржник згідно з рішенням зобов'язаний вчинити певні дії особисто. Неповнолітні та особи, визнані судом недієздатними, реалізують свої права та виконують обов'язки, пов'язані з виконавчим провадженням, відповідно до вимог закону.

За змістом ч. 1 ст. 30 Закону України «Про виконавче провадження» у його редакції, чинній за станом на 12.02.14 р.), держвиконавець провадить виконавчі дії з виконання рішення до завершення виконавчого провадження у встановленому цим Законом порядку, а саме, зокрема, до закінчення виконавчого провадження - згідно із ст. 49 цього Закону.

Як слідує із положень ст. 31 Закону України «Про виконавче провадження» у його редакції, чинні за станом на 12.02.14 р.), копії постанов держвиконавця та ін. документи ВП, що держвиконавець зобов'язаний довести до відома сторін, надсилаються адресатам із супровідними листами простою кореспонденцією, крім постанов про відкриття ВП або відмову у відкритті ВП, про повернення виконавчого документа стягувачу відповідно до ст. 47 цього Закону, що надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення. За умови авансування стягувачем у порядку, передбаченому цим Законом, витрат на організацію та проведення виконавчих дій документи ВП можуть надсилатися його учасникам рекомендованими листами. За письмовою заявою учасників ВП, його документи можуть надсилатися адресатам каналами факсимільного зв'язку або електронною поштою. Документи виконавчого провадження, надіслані каналами факсимільного зв'язку або електронною поштою, вважаються врученими за наявності належного підтвердження їх одержання адресатами.

Заявник стверджує, що про винесення оскаржуваної постанови йому стало відомо 27.11.17 р..

Вже 06.12.17 р., тобто, у десятиденний строк з дня отримання відомостей про винесення оскаржуваної постанови заявником, останній направив свою скаргу до суду по пошті.

Інших даних про дату отримання заявником копії оскаржуваної постанови у матеріалах справи, ВП, немає, а тому суд вважає, що заявником не пропущено строк на подання розглядуваної скарги.

За змістом нині чинного Закону України «Про виконавче провадження» (ст. 15), сторонами виконавчого провадження є стягувач і боржник. Боржником є визначена виконавчим документом фізична особа. У разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов'язковими тією мірою, якою вони були б обов'язковими для сторони, яку правонаступник замінив.

За змістом нині чинного Закону України «Про виконавче провадження» (ст. 16), сторони можуть реалізувати свої права і обов'язки у ВП самостійно або через представників. Особиста участь фізичної особи у ВП не позбавляє її права мати представника, крім випадку, коли боржник згідно з рішенням зобов'язаний вчинити певні дії особисто. Діти та особи, визнані судом недієздатними, реалізують свої права та виконують обов'язки, пов'язані з ВП, відповідно до вимог закону через своїх законних представників. Представник може вчиняти від імені особи, яку він представляє, усі процесуальні дії, що їх має право вчиняти така особа.

За змістом абз. 1 ч. 5 ст. 15 нині чинного Закону України «Про виконавче провадження», у разі вибуття однієї із сторін (що має місце у конкретному розглядуваному випадку) виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником.

Як зазначено у ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» у його редакції, чинній за станом на 12.02.14 р.), ВП підлягає обов'язковому зупиненню у разі смерті боржника, якщо встановлені судом правовідносини допускають правонаступництво.

Відповідно до положень ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» у його редакції, чинній за станом на 12.02.14 р.), держвиконавець виносить вмотивовану постанову про зупинення ВП з підстав, передбачених ст. 37 цього Закону, що затверджується начальником або заступником начальника відділу, якому підпорядкований держвиконавець. Постанову про зупинення виконавчого провадження з підстав, передбачених п. 1 ч. 1 ст. 37 цього Закону, держвиконавець виносить не пізніше наступного робочого дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Копія постанови надсилається сторонам у триденний строк. Виконавче провадження зупиняється у випадках, передбачених п. 1 ч. 1 ст. 37 цього Закону, - до визначення правонаступників боржника.

Постанова про зупинення виконавчого провадження може бути оскаржена у десятиденний строк в порядку, встановленому цим Законом. Строки зупинення виконавчого провадження можуть бути скорочені судом. Після усунення обставин, які стали підставою для зупинення ВП, держвиконавець протягом 3 днів з моменту, коли йому стало про це відомо, зобов'язаний своєю постановою поновити ВП за власною ініціативою або за заявою стягувача. Копії постанови надсилаються сторонам у триденний строк. (ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» у його редакції, чинні за станом на 12.02.14 р.).

За змістом п. 3 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» у його редакції, чинні за станом на 12.02.14 р.), виконавче провадження підлягає закінченню у разі смерті боржника - сторони виконавчого провадження, якщо виконання їх обов'язків у виконавчому провадженні не допускає правонаступництва.

Суд враховує, що відповідно до ч. 4 ст. 25 ЦК України цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті. Відповідно до ст. 608 ЦК України зобовязання припиняється смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов`язаним з його особою і у звязку з цим не може бути виконане іншою особою. Ст. ст. 1 216, 1 218 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

За змістом зазначених вище норм, у разі смерті фізичної особи, боржника за зобовязанням у правовідносинах, що допускають правонаступництво в порядку спадкування, обовязки померлої особи (боржника) за загальним правилом переходять до іншої особи її спадкоємця (- ців); таким чином, відбувається передбачена законом заміна боржника за зобовязанням.

Таким чином, держвиконавець мав зупинити ВП з огляду на те, що правовідносини передбачають правонаступництво, чого не зробив всупереч вимогам ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» у його редакції, чинній за станом на 12.02.14 р.). Оскаржувана постанова винесена з порушенням вимог п. 3 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» у його редакції, чинні за станом на 12.02.14 р.).

Відтак, вбачаються підстави для задоволення такої вимоги скарги як скасування оскаржуваної постанови.

Як вказано у ст. Закону України «Про виконавче провадження» у його редакції, чинні за станом на 12.02.14 р.), завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

Ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження» у його редакції, чинні за станом на 12.02.14 р.), було передбачено, що у разі, якщо постанова держвиконавця про закінчення ВП визнана судом незаконною чи скасована начальником відділу, якому безпосередньо підпорядкований держвиконавець, або керівником відповідного органу державної виконавчої служби, ВП підлягає відновленню протягом 3 робочих днів з дня надходження рішення суду чи постанови керівника відповідного органу державної виконавчої служби. 3. Про відновлення виконавчого провадження державний виконавець виносить постанову, копії якої не пізніше наступного дня надсилаються до суду, який визнав незаконною постанову державного виконавця, сторонам, а також органу (посадовій особі), який видав виконавчий документ. У разі відновлення ВП стягувач, якому повернуто виконавчий документ, зобов'язаний у тримісячний строк з дня надходження відповідної постанови пред'явити його до виконання.

Відповідно до нині діючої редакції ст. 41 Закону України «Про виконавче провадження» у разі, якщо постанова виконавця про закінчення виконавчого провадження визнана судом незаконною чи скасована в установленому законом порядку, виконавче провадження підлягає відновленню за постановою виконавця не пізніше наступного робочого дня з дня одержання виконавцем відповідного рішення.

Тому суд вважає, що підстав для задоволення скарги у частині її вимог про зобов»язання Ковельського МРВ ДВС ГТУЮ у Волинській області відновити ВП № 341 085 58, немає, так як такі дії випливають із самого факту скасування оскаржуваної постанови, та є окремою процесуальною дією, обов»язковість та строки вчинення якої передбачено чинним законодавством.

Тобто, вимога заявника про зобов»язання Ковельського МРВ ДВС ГТУЮ у Волинській області звернутись до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником, не ґрунтується на законі, так як заявник має подати В ДВС відповідну заяву про це, або сам як сторона виконавчого провадження має такі права. Відповідно, прийняття та розгляд держвиконавцем такого характеру заяви стягувача як сторони ВП можливе лише після відновлення ВП. У задоволенні такої вимоги слід відмовити.

Відтак і вимога заявника про зобов»язання Ковельського МРВ ДВС ГТУЮ у Волинській області зупинити ВП, вбачається такою, що тісно пов»язана з вищезазначеною вимогою про звернення до суду із заявою про заміну сторони виконавчого провадження безпідставною вимогою, та, також, є безпідставною та передчасною. У задоволенні такої вимоги слід відмовити.

Тому суд вбачає підстави для часткового задоволення скарги.

Керуючись ст. 19 Конституції України, ст. 447 ЦПК України, ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» у його редакції, чинній за станом на 12.02.14 р., п. 1 ч. 5 ст. 15, ст. ст. 16, 41 Закону України «Про виконавче провадження», суд

у х в а л и в:

Скаргу задовольнити частково.

Постанову про закінчення виконавчого провадження, винесену 12.02.14 р. старшим державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Ковельського міськрайонного управління юстиції Волинської області ОСОБА_8 при примусовому виконанні виконавчого документа: виконавчого листа № 2 64/2011, виданого 07.04.11 р. Ковельським міськрайсудом Волинської області про стягнення у солідарному порядку з ОСОБА_2 та ін. осіб на користь ПАТ «Укрсиббанк» суми боргу за кредитним договором та судових витрат у ВП № 341 085 58, скасувати.

В решті вимог скарги - відмовити.

ВП № 341 085 58 повернути Ковельському відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до апеляційного суду Волинської області як суду апеляційної інстанції протягом 15 ти днів з дня її проголошення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Ковельський міськрайонний суд Волинської області.

Головуючий:ОСОБА_9