Справа № 308/6772/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 жовтня 2018 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в особі:

головуючого-судді Бенца К.К.,

при секретарі - Вереш А.В.

за участі сторін:

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ужгород в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання дітей,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до Ужгородського міськрайонного суду з позовною заявою до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання дітей. Позовні вимоги мотивовані тим, що рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 05.02.2018 року шлюб між нею та відповідачем розірвано. Під час перебування у шлюбі у них народилися діти: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2

Вказує на те, що відповідач ОСОБА_3 участі у вихованні та утриманні дітей не приймає, матеріальної допомоги не надає. Дана обставина негативно позначається на житті родини, та не дозволяє в повному обсязі забезпечити дітей найнеобхіднішим. На даний час діти знаходяться повністю на утриманні та вихованні позивача. Взяті на себе зобовязання відповідач не виконує, не дбає про матеріальне забезпечення дітей. На думку позивача відповідач спроможний виконувати зобовязання, передбачені законодавством по утриманню дітей до досягнення ними повноліття, оскільки офіційно працевлаштуваний, інших утриманців немає. Крім того, позивач зазначає що на даний час вона самостійно оплачує всі витрати, пов'язані з забезпеченням дітей, однак вважає, що участь батька в утриманні, розвитку та оздоровленні дітей повинна бути постійною та достатньою. На думку позивача, батько також повинен нести витрати за відвідування дітьми гуртків, витрати на оздоровлення дітей .

Оскільки діти знаходяться повністю на утриманні позивача, позивач просить суд ухвалити рішення, яким : стягнути з відповідача ОСОБА_3 на користь позивача аліменти на утримання дітей: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, в розмірі 1/2 частини усіх видів його заробітку на кожну дитину, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, щомісячно до досягнення старшою дитиною повноліття, а потім в розмірі 1/4 частини усіх видів його заробітку, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до досягнення дитиною повноліття; стягнути з відповідача ОСОБА_3 на користь позивача витрати на правову допомогу в сумі 4000,00 гривень.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду від 23.08.2018 року суд прийняв позовну заяву до розгляду, відкрив провадження у справі № 308/6772/18 та ухвалив здійснювати розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи.

В судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги, просила суд їх задоволити з підстав та мотивів викладених у позові. Вказала, що відповідач до сьогоднішнього часу участі у вихованні та утриманні дітей не приймає, матеріальної допомоги не надає.

Представник позивача у судовому засіданні підтримала позовні вимоги, просила суд їх задоволити з підстав та мотивів викладених у позові. Надала пояснення аналогічні викладеним у позові.

Відповідач у наступне судове засідання, після оголошеної за його клопотанням перерви в судовому засіданні не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, письмовий відзив до суду не надіслав.

Відповідно до ч.4 ст.12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Вислухавши пояснення позивача, представника позивача, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті суд приходить до наступного.

Згідно ст. ст. 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень.

Судом встановлено, що рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 05.02.2018 року, яке набуло законної сили , шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 розірвано.

У період перебування сторін у шлюбі у них народилися діти: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, що стверджується відповідними свідоцтвами про народження, копії яких приєднані до матеріалів справи.

Як встановлено судом, неповнолітні ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 проживають разом з матір'ю ОСОБА_1, що стверджується даними довідки ТОВ «ЖРЕР» № 8 від 11.06.2018 року.

Правовідносини між сторонами випливають із норм Сімейного Кодексу України, зокрема згідно до вимог ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Так, відповідно до ст.51 Конституції України, батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття.

Як встановлено судом, відповідач ОСОБА_3 свій обов'язок утримувати дітей, що передбачений ст. 180 СК України не виконує.

Ненадання матеріальної допомоги на утримання дитини є порушенням обов'язку батьків піклуватися про своїх дітей.

Частинами 1-3 ст. 181 СК України передбачено, що способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними; за домовленністю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі; за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частцівід доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Положеннями статей 180, 183, 185, 193, 198, 199 СК України визначаються декілька видів виконання цього обов'язку, зокрема утримання неповнолітньої дитини, що стягується у частках або твердій грошовій сумі (статті 180, 183); участь батьків у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом, тощо) (стаття 185); утримання дитини, яка перебуває в закладі охорони здоров'я, навчальному або іншому закладі, у разі якщо батьки не беруть участі в утриманні дитини, влаштованої до державного або комунального або іншого закладу, аліменти можуть бути стягнуті з них на загальних підставах (стаття 193); батьки зобов'язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, а також якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і потребують матеріальної допомоги до досягнення ними двадцяти трьох років, за умови якщо батьки можуть надавати таку допомогу (стаття 198).

Згідно ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її батька, матері і (або) у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Частина 1 статті 182 СК України зазначає, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, інші обставини, що мають істотне значення.

Частина 2 статті 182 СК України зазначає, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Відповідно до ст. 7 ЗУ „Про державний бюджет України на 2018 рік затверджено на 2018 рік прожитковий мінімум на дітей віком до 6 років з 01 січня 2018 року - 1492 грн.; з 01 липня 2018 року 1559 грн. , на дітей вікoм від 6 до 18 років з 01 січня 2018 року - 1860 грн.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Згідно ч.1 ст. 183 СК України -частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Згідно ч.2 ст. 183 СК України - якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття.

Згідно ч.3 ст. 183 СК України - якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття.

Вирішуючи питання про визначення єдиної частки від заробітку (доходу) батька на утримання дітей, суд враховує вимоги ст. ст. 182, 183 СК України, надані сторонами докази в підтвердження своїх позовних вимог та заперечень проти позовних вимог, враховує, що відповідач має можливість належним чином виконувати обовязки , так як він знаходиться у працездатному віці, офіційно працевлаштований, тому має можливість належно сплачувати аліменти , а також враховує стан здоровя дітей та встановлений законом мінімальний розмір аліментів на дитину.

Як встановлено судом, відповідач в порядку ст.188 Сімейного Кодексу України від обов'язку утримувати дитину не звільнений, угоди про добровільну сплату аліментів згідно ст. 189 Сімейного кодексу України між сторонами на даний час не укладено.

Будь яких обставин, що перешкоджали б відповідачу сплачувати аліменти на утримання дітей в судовому засіданні не встановлено.

Згідно з ч. 2 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року) держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини (ч. 2 ст. 6 Конвенції про права дитини).

Частиною 1 та 2 ст. 27 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч.ч. 7, 8ст. 7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей і, тим більше, при захисті одного із основних прав дитини - права на утримання, яке кореспондується з конституційним обов'язком батьків утримувати дітей до їх повноліття.

З урахуванням викладеного, зважаючи на приписи чинного законодавства, суд приходить до висновку, що для задоволення всіх потреб дітей: калорійного харчування та забезпеченням одягу відповідно до їх віку слід визначити розмір аліментів в розмірі 1/3 частини усіх видів його заробітку на утримання дітей, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що відповідає приписам ч.2 ст. 183 СК України.

Вимоги позивача про стягнення з відповідача ОСОБА_3 на користь позивача аліменти на утримання дітей: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, в розмірі 1/2 частини усіх видів його заробітку на кожну дитину, на думку суду, не грунтується на вимогах чинного законодавства, оскільки згідно ч.2 ст. 183 СК України - якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття, а не частку від заробітку на кожну дитину окремо, як просить позивач.

Окрім того, при визначенні розміру аліментів, суд не бере до уваги доводи представника позивача про те, що позивач несе додаткові витрати за відвідування різноманітних занять, оздоровлення тощо, оскільки звертаючись до суду із позовом, позивач ставила перед судом вимоги про стягнення з відповідача аліментів на утримання дітей, а з вимогами про стягнення з відповідача додаткових витрат на дітей до суду не зверталась.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності.

З урахуванням всіх обставин справи, враховуючи вимоги ст. 81 ЦПК України - кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, виходячи з принципу процесуального рівноправ'я сторін, та враховуючи обов'язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається,виходячи із принципів розумності та справедливості, оцінюючи належність, допустимість, достовірність та достатність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, враховуючи встановлений законом мінімальний розмір аліментів на дитину, зважаючи на те, що відповідачем не представлено суду жодних доказів щодо безпідставності вимог позивача суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача аліменти на утримання дітей підлягають до часткового задоволення, а саме слід стягнути з відповідача аліменти на утримання дітей в розмірі 1/3 частини усіх видів його заробітку , але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку щомісячно,оскільки стягнення аліментів в розмірі 1/2 частини усіх видів його заробітку на кожну дитину щомісячно на утримання кожної дитини, не грунтується на приписах законодавства та може, на думку суду, покласти відповідача в скрутне матеріальне становище.

Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову.

Оскільки з позовом позивач звернулася 18.06.2018 року, аліменти на утримання дітей підлягають стягненню з цієї дати.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Відповідно ст. 141 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог тому суд вважає, що оскільки позивачі за подання позовів про стягнення аліментів звільнені від сплати судового збору, відповідно до Закону України "Про судовий збір", з відповідача слід стягнути в дохід держави судовий збір у розмірі 704,80 грн.

Щодо стягнення судових витрат, повязаних з наданням правової допомоги у розмірі 4000, 00 гривень, суд зазначає наступне.

Відповідно до п.1) ч.3 ст.133 ЦПК України, до судових витрат, повязаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Частиною 1 ст.137 ЦПК України передбачено лише витрати, повязані з правничою допомогою адвоката.

Згідно ст. 137 ЦПК України витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійсненихним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов'язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. (Частина 6 статті 137 ЦПК України).

З матеріалів справи вбачається, що 09 червня 2018 року ОСОБА_1 уклала з адвокатом ОСОБА_2 договір про надання правової допомоги, за яким адвокат зобов'язався надавати позивачу юридичну допомогу в межах і на умовах, передбачених цим договором .

Відповідно до п. 4.2 даного договору, вартість однієї години роботи адвоката становить 500,00 гривень.

Разом із тим граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений Законом України від 20 грудня 2011 року № 4191-VI "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах".

Згідно ст.1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судоверішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року, за годину участі особи, яка надавала правову допомогу,у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та підчас ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Понесені витрати позивача на правову допомогу підтверджуються квитанціями про оплату наданих послуг та актом виконаних робіт, що містяться в матеріалах справи.

Відповідно до акту виконаних робіт з надання правничої допомоги, всього з надання правничої допомоги витрачено 8 годин.

Відповідно до квитанції № 33 від 09 червня 2018 року, та квитанції № 25 від 15.06.2018 року позивачем сплачено адвокату суму гонорару в розмірі 1000,00 грн. та відповідно 3000,00 грн. за надані послуги .

За надання правової допомоги адвоката позивач сплатив 4000,00 грн., на підтвердження чого надані договор про надання правової допомоги, квитанції про оплату та акт виконаних робіт. Зважаючи на викладене суд приходить до висновку що, вимоги позивача про стягнення з відповідача на її користь витрат на правову допомогу в сумі 4000,00 гривень підлягають до задоволення.

Керуючись ст.ст. 12, 76, 81, 89, 141, 259, 263-265, 268, 352, 354 ЦПК України, ст.ст. 180-182,191 Сімейного Кодексу України, Законом України «Про охорону дитинства», суд,

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 (місце проживання ІНФОРМАЦІЯ_3) до ОСОБА_3 (місце реєстрації вул. Айвазовського, 18/25, м. Ужгород, 88000) про стягнення аліментів на утримання дітей задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 (місце реєстрації вул. Айвазовського, 18/25, м. Ужгород, 88000) на користь ОСОБА_1 (місце проживання ІНФОРМАЦІЯ_3, РНОКПП НОМЕР_1) аліменти на утримання ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4 , в розмірі 1/3 частини усіх видів його заробітку щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку починаючи з дня звернення до суду 18.06.2018 р. і до досягнення найстаршою дитиною повноліття.

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави суму судового збору в розмірі 704,80 грн.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 витрати за надання професійної правничої допомоги в сумі 4000,00 ( чотири тисячи) гривень.

Рішення суду в межах стягнення аліментів за один місяць допустити до негайного виконання.

Рішення може бути оскаржене у апеляційному порядку до Закарпатського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги через Ужгородський міськрайонний суд.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення (ч.1 ст.354, ст.355 ЦПК України).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду (ч.ч.1, 2 ст.273 ЦПК України).

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення (п.1 ч.2 ст.354 ЦПК України).

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин (ч.3 ст.354 ЦПК України).

Якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред'явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них (ч.4 ст.273 ЦПК України).

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 (місце проживання ІНФОРМАЦІЯ_3, РНОКПП НОМЕР_1);

Відповідач: ОСОБА_3 (місце реєстрації вул. Айвазовського, 18/25, м. Ужгород, 88000).

Дата складання повного судового рішення з врахуванням днів тимчасової непрацездатності судді - 02.11.2018 року

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду ОСОБА_6