Постанова

Іменем України

20 вересня 2018 року

м. Київ

справа № 395/102/16-ц

провадження № 61-17550св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Фаловської І. М. (суддя-доповідач), Висоцької В. С., Пророка В. В.,

учасники справи:

позивачі: ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6,

відповідачі: Головне управління Національної поліції в Кіровоградській області, Прокуратура Кіровоградської області, Державна казначейська служба України,

треті особи: Новомиргородське відділення поліції Маловисківського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області, Новомиргородський відділ Знам'янської місцевої прокуратури Кіровоградської області,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційні скарги Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області та Державної казначейської служби України на рішення апеляційного суду Кіровоградської області від 23 лютого 2017 року в складі колегії суддів: Дуковського О. Л., Єгорової С. М., Письменного О. А.,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У лютому 2016 року ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 звернулись до суду з позовом до Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області, прокуратури Кіровоградської області, Державної казначейської служби України, треті особи: Новомиргородське відділення поліції Маловисківського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області, Новомиргородський відділ Знам'янської місцевої прокуратури Кіровоградської області про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду.

Позовна заява мотивована тим, що органом досудового розслідування Національної поліції України Новомиргородського відділу поліції в Кіровоградській області відносно них та інших осіб незаконно та безпідставно були порушені 11 кримінальних справ. Кримінальні справи були об'єднані в одне провадження. 23 вересня 2011 року Новомиргородським районним судом Кіровоградської області кримінальна справа була повернута прокурору Новомиргородського району Кіровоградської області на додаткове розслідування. 14 березня 2012 року постановою слідчого слідчого відділення Новомиргородського районний відділ Управління Міністерства внутрішніх справ України в Кіровоградській області кримінальна справа відносно них була закрита у зв'язку із недоведеністю у вчиненні злочинів. 27 серпня 2012 року постановою прокурора Новомиргородського району Кіровоградської області ця постанова про закриття кримінальної справи відносно позивачів скасована, кримінальну справу направлено начальнику Новомиргородського районного відділу Управління Міністерства внутрішніх справ України в Кіровоградській області для організації досудового слідства.

15 листопада 2012 року прокурор Новомиргородського району Кіровоградської області затвердив обвинувальний висновок відносно позивачів і кримінальна справа була передана до Новомиргородського районного суду. Постановою Новомиргородського районного суду Кіровоградської області від 06 березня 2013 року кримінальна справа повернута прокурору Новомиргородського району Кіровоградської області для проведення додаткового розслідування. Постановою виконуючого обов'язки начальника слідчого відділення Новомиргородського відділення поліції Маловисківського відділу поліції Головного управління Національної поліції України в Кіровоградській області від 29 грудня 2015 року кримінальне провадження відносно них закрите за відсутністю складу злочину. Позивачі зазначали, що орган досудового розслідування протягом 5 років і 6 місяців не здійснював досудове розслідування, а прокурор не здійснював контроль за дотриманням законності органами дізнання та досудового слідства і внаслідок цього їм спричинено моральну шкоду.

На підставі викладеного, уточнивши позовні вимоги, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 просили стягнути з Державної казначейської служби України за рахунок Державного бюджету України на їх користь по 71 342 грн кожному в рахунок відшкодування завданої моральної шкоди шляхом списання цих сум з єдиного казначейського рахунку, призначеного для відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду.

Цивільна справа розглядалась судами неодноразово.

Рішенням Новомиргородського районного суду Кіровоградської області від 24 березня 2016 року (в складі судді: Щенюченка С. В.) в задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивачі не надали доказів того, що незаконне притягнення їх до кримінальної відповідальності завдало їм моральної шкоди. Крім того, позивачі не оскаржували незаконні дії органів досудового розслідування і тому належні та допустимі докази за цими фактами до суду не подані.

Рішенням апеляційного суду Кіровоградської області від 23 лютого 2017 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов задоволено частково.

Стягнуто на користь ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 із Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України через Державну казначейську службу України 70 400 грн кожному у рахунок відшкодування моральної шкоди. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Рішення апеляційного суду мотивоване тим, що позивачам під час перебування під слідством по кримінальній справі була заподіяна моральна шкода і зазначена шкода підтверджується належними доказами. З урахуванням обставин справи, достатнім і справедливим розміром відшкодування позивачам моральної шкоди є розмір, визначений, виходячи з одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

У касаційній скарзі, поданій у березні 2017 рокудо Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, Головне управління Національної поліції в Кіровоградській області, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

Касаційна скарга мотивована тим, що відсутні будь-які докази протиправності діянь працівників Новомиргородського районного відділу Управління Міністерства внутрішніх справ України в Кіровоградській області під час досудового розслідування у цьому кримінальному провадженні. Відсутні будь-які судові рішення або висновки компетентних органів, зокрема, рішення слідчого судді місцевого суду згідно з правилами судового розгляду, відповідно до статті 306 КПК України. Доводи позивачів щодо завдання їм моральної шкоди зводяться лише до незгоди з процесуальними рішеннями, які приймалися слідчими у кримінальному провадженні. Наведений розрахунок шкоди не відповідає вимогам законодавства, що регулює спірні правовідносини.

У касаційній скарзі, поданій у квітні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, Державна казначейська служба України, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Касаційна скарга мотивована тим, що Державна казначейська служба України не повинна нести цивільно-правову відповідальність за неправомірні дії посадових та службових осіб інших органів державної влади. Крім того, на підставі пункту 3 розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів» від 06 грудня 2016 року № 1774-VIII (який набрав чинності з 01 січня 2017 року) розмір мінімальної заробітної плати, який слід було застосувати для обчислення в цій справі, становить 1 600 грн, а стягнення необґрунтовано завищеної суми відшкодування моральної шкоди призведе до економічно необґрунтованих збитків державного бюджету.

03 травня 2018 року справу передано до Верховного Суду.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 402 ЦПК України визначено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржуване рішення суду апеляційної інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Апеляційним судом встановлено, що слідчим відділенням Новомиргородського РВ УМВС України в Кіровоградській області було порушено 11 кримінальних справ:

Кримінальна справа № 16-6448 була порушена 08 жовтня 2010 року за фактом викрадення цукру з конвеєра в приміщенні продуктового цеху головного корпусу ЗАТ «Новомиргородський цукор» протягом періоду з 17 по 30 вересня 2010 року відносно ОСОБА_7, ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_5 та ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11

09 листопада 2010 року вищевказані кримінальні справи були об'єднані в одне провадження з єдиним реєстраційним номером.

Міра запобіжного заходу у вигляді підписки про невиїзд з постійного місяця проживання була обрана стосовно: ОСОБА_4 - 18 жовтня 2010 року, ОСОБА_5 - 17 жовтня 2010 року, ОСОБА_6 - 16 жовтня 2010 року.

Обвинувачення було пред'явлено ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 03 грудня 2010 року.

Кримінальна справа була повернута судом для проведення додаткового розслідування і знову прийнята до провадження 07 листопада 2011 року.

Постановою слідчого слідчого відділення Новомиргородського районний відділ Управління Міністерства внутрішніх справ України в Кіровоградській області від 14 березня 2012 року провадження у справі було закрите за відсутністю складу злочину.

27 серпня 2012 року постановою прокурора Новомиргородського району Кіровоградської області вищевказана постанова слідчого була скасована та 03 вересня 2012 року справа прийнята знову слідчим до провадження.

Досудове слідство у справі було зупинено 04 вересня 2012 року, поновлено 22 вересня 2012 року, зупинено 05 жовтня 2012 року, поновлено 15 жовтня 2012 року.

Постановою виконуючого обов'язки начальника слідчого відділення Новомиргородського відділення поліції Маловисківського відділу поліції Головного управління Національної поліції України в Кіровоградській області від 29 грудня 2015 року кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 25 березня 2013 року, було закрите за відсутністю складу кримінального правопорушення.

Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Згідно з частиною першою статті 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» (далі - Закон) підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок, зокрема, незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадянина.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 2 Закону право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати.

Відповідно до пункту 5 статті 3 Закону громадянинові відшкодовується моральна шкода у наведених в статті 1 цього Закону випадках.

Згідно з частинами другою, третьою статті 13 Закону розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Тобто, законом прямо передбачено, що розмір відшкодування моральної шкоди повинен визначатися судом із врахуванням мінімального розміру заробітної плати.

Вищевикладене дає підстави для висновку, що у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподаткованого мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи, при цьому, визначений законом розмір - є мінімальним, який гарантований державою, а суд, виходячи із обставин конкретної справи може визначити і більший розмір відшкодування.

Європейський суд з прав людини зауважив, що оцінка моральної шкоди за своїм характером є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, § 62, ЄСПЛ від 12 липня 2007 року).

На підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, з урахуванням встановлених обставин справи, суд апеляційної інстанції, дійшов правильного висновку про те, що позивачі мають право на відшкодування заподіяної їм моральної шкоди у розмірі, визначеному виходячи з одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Визначаючи розмір відшкодування позивачам моральної шкоди, апеляційний суд обґрунтовано застосував до спірних правовідносин положення Закону України «Про Державний бюджет на 2017 рік» та зауважив, що справа апеляційним судом переглядалась у 2017 році, до цього часу позивачі не отримали відшкодування завданої їм моральної шкоди, у зв'язку з чим розмір такого відшкодування має бути обрахований із мінімальної заробітної плати на час перегляду судового рішення, тобто на 2017 рік.

Верховний Суд, з урахуванням засад розумності та справедливості, погоджується з такими висновками апеляційного суду, оскільки позивачами належним чином доведено спричинення їм моральної шкоди, відшкодування якої вони не отримали, справа судами розглядалась доволі тривалий час.

Доводи касаційної скарги Державної казначейської служби України про те, що казначейство виступає від власного імені, самостійно відповідає за власними зобов'язаннями і є окремим учасником цивільних відносин відповідно до частини першої статті 2 ЦК України, а тому не повинна нести цивільно-правову відповідальність за неправомірні дії посадових та службових осіб інших органів державної влади, є необґрунтованими, оскільки згідно з абзацом 2 пункту 1 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого Указом Президента України від 13 квітня 2011 року № 460/2011, реалізацію державної політики у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів здійснює Казначейство України. Відповідно до покладених завдань Казначейство України здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду (підпункт 5 пункт 4 цього Положення).

Таким чином, суд апеляційної інстанції, вирішуючи питання про відшкодування моральної шкоди правильно стягнув кошти за рахунок держави, шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України.

Верховний Суд відхиляє доводи заявника у касаційній скарзі про те, що для визначення розміру відшкодування позивачу моральної шкоди необхідно брати як розрахункову величину мінімальну заробітну плату у розмірі 1 600 грн, оскільки відповідно до пункту 3 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06 грудня 2016 року, на який посилається заявник у касаційній скарзі, мінімальна заробітна плата не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат. Однак, відшкодування моральної шкоди заподіяної позивачу не є його посадовим окладом, заробітною платою чи іншою виплатою, а відтак, підстав для застосування наведеної норми до спірних правовідносинах відсутні.

Отже, переглядаючи рішення суду першої інстанції, апеляційний суд зауважив, що апеляційний перегляд відбувається у 2017 році, моральна шкода позивачеві не відшкодована, а тому до спірних правовідносин мають застосовуватись положення Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік», яким встановлено розмір мінімальної зарплати на 2017 рік - 3 200,00 грн.

Інші доводи касаційних скарг зводяться до незгоди з висновками судів попередніх інстанцій стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судами, які їх обґрунтовано спростували. В силу вимог статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції не вправі встановлювати нові обставини та переоцінювати докази.

З урахуванням наведеного Верховний Суд дійшов висновку, що рішення суду апеляційної інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а доводами касаційних скарг ці висновки не спростовуються.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

З підстав вищевказаного, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційні скарги без задоволення, а оскаржуване рішення суду апеляційної інстанції без змін, оскільки доводи касаційних скарг висновку суду апеляційної інстанції не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційні скарги Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області та Державної казначейської служби України залишити без задоволення.

Рішення апеляційного суду Кіровоградської області від 23 лютого 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:І. М. Фаловська В. С. Висоцька В. В. Пророк