Справа № 536/1267/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 жовтня 2018 року Кременчуцький районний суд Полтавської області в складі: головуючого судді Клименко С.М.

за участю секретаря судового засідання Дяденко С.В.

представника позивача ОСОБА_1 за угодою адвоката ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в залі судових засідань в місті Кременчуці справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю «Фірма «Берізка» про стягнення розміру середнього заробітку за час затримки та моральної шкоди

ВСТАНОВИВ:

03 серпня 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, уточненим в підготовчому засіданні, до ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю «Фірма «Берізка» про стягнення розміру середнього заробітку за час затримки та моральної шкоди, де просив стягнути з ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю «Фірма «Берізка» на його користь середній заробіток за час затримки 99118,08 грн., у відшкодування моральної шкоди 150000 грн. та витрати на правову допомогу в сумі 25000 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається, що він працював на посаді директора ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю «Фірма «Берізка» з 03 серпня 2009 року.

Рішенням Автозаводського районного суду міста Кременчука від 02 жовтня 2013 року зобовязано відповідача звільнити його за власним бажанням з посади директора з 19 червня 2013 року, внести запис про звільнення до його трудової книжки та провести розрахунок при звільнення. Ухвалою цього ж суду від 26.02.2015 року розяснено, що зазначене рішення суду про зобовязання відповідача звільнити його з посади директора з 19 червня 2013 року слід розуміти, що трудовий договір укладений між ТОВ «Фірма «Берізка» та ним розірваний з 19.06.2013 року за власним бажанням і він із зазначеного часу не являється директором ТОВ «Фірма «Берізка».

Також рішенням Автозаводського районного суду міста Кременчука від 20 липня 2015 року стягнуто з відповідача на його користь заборгованість по нарахованій, але не виплаченій заробітній платі в сумі 2960 грн., компенсацію втрати частини доходів у звязку з порушенням строків її виплати в сумі 2123,50 грн., компенсацію за невикористані щорічні відпустки в сумі 10369,20 грн., середній заробіток за час затримки в сумі 45 657,30 грн., у відшкодування моральної шкоди 5000 грн. та витрати на правову допомогу в сумі 1489,30 грн.

27 липня 2018 року в результаті проведення електронних торгів у виконавчому провадженні №55778563 було стягнуто з відповідача зазначені кошти за рішенням суду на підставі виконавчого листа.

Отже, повний розрахунок з ним по заробітній платі відповідач здійснив 27 липня 2018 року, тому середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 02 червня 2015 року, це день по який за рішенням суду було стягнуто середній заробіток з відповідача, по 27 липня 2018 року, це день фактичного розрахунку відповідача з позивачем, що підлягає стягненню з відповідача виходячи з розрахунку 1152 днів прострочення виплати 86,04 грн./день встановлено рішенням суду середньомісячна заробітна плата становить 99 118,08 грн.

Невиплатою на протязі цих років заробітної плати йому завдана моральна шкода у вигляді фізичних та моральних страждань та істотність вимушених змін у життєвих стосунках, що в свою чергу призвело до додаткових зусиль для організації його життя, яку він оцінює в розмірі 150 000 грн.

Також він уклав договір про надання правничої допомоги №29/01-18 від 29 січня 2018 року, згідно умов якого адвокат ОСОБА_2 здійснювала підготовку та супровід його справи у виконавчому провадженні до виконання рішення суду та підготовку матеріалів для складання позовної заяви та складання позовної заяви про стягнення середнього заробітку за час затримки та моральної шкоди та подальшого направлення її до суду і супровід її розгляду у всіх судових інстанціях та на стадії виконання рішення та сплатив адвокату за це кошти в сумі 25 000 грн.

В судовому засіданні уповноважений представник позивача позов підтримала повністю та просила задовольнити, про обставини та підстави якого пояснила так, як це викладено в заяві.

Представник відповідача ОСОБА_3 з обмеженою відповідальності «Фірма «Берізка» у судове засідання не прибув, керівництво про дату розгляду справи повідомлялось належним чином на веб-сайті Кременчуцького районного суду Полтавської області на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет.

Судом направлялись судові повістки на адресу ТОВ «Фірма» Берізка» зазначену у виписці з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців та надану позивачем.

Вказані повістки були повернуті до суду у звязку із тим, що юридична особа вибула із зазначеної відправником адреси.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обовязків цивільного характеру.

Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 16 цього Кодексу кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. У частині другій цієї статті визначається перелік основних способів захисту цивільних прав та інтересів.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту субєктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Частиною 1 ст.13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених у цим Кодексом випадках.

Згідно з частинами 1,5,6 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як визначено в ст.43 Конституції України, кожен має право на працю, на належні,безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату не нижчу від визначеної законом, право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Згідно ч.1 ст.47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобовязаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки визначені в статті 116 цього Кодексу.

Частиною 1 ст.116 КЗпП України передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації провадиться в день звільнення.

Відповідно до ч.1 ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належать звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст.116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Згідно ст.34 Закону України «Про оплату праці» компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у звязку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством.

Відповідно до частини 4 ст.82 ЦПК України обставини встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставин, якщо інше не встановлено законом.

Так, рішенням Автозаводського районного суду міста Кременчука Полтавської області від 02 жовтня 2013 року, яке набрало чинності 07 грудня 2013 року задоволено позов ОСОБА_1, де визнано незаконним рішення загальних зборів ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю «Фірма «Берізка» від 14 липня 2013 року оформлене протоколом про відмову ОСОБА_1 у звільненні за власним бажанням, зобовязано ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю «Фірма «Берізка» звільнити ОСОБА_1 за власним бажанням (частина 2 статті 38 КЗпП України) з посади директора ОСОБА_3 з 19 червня 2013 року, а також внести запис про звільнення до його трудової книжки та провести з ним розрахунок про звільненні.

Ухвалою Автозаводського районного суду міста Кременчука Полтавської області від 26 лютого 2015 року розяснено, що рішення суду про зобовязання ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю «Фірма «Берізка» звільнити ОСОБА_1 за власним бажанням (частина 2 статті 38 КЗпП України) з посади директора товариства з 19 червня 2013 року слід зрозуміти так, що трудовий договір, укладений між ТОВ «Фірма «Берізка» та ОСОБА_1 розірваний з 19 червня 2013 року за власним бажанням працівника ОСОБА_1 Відповідно ОСОБА_1 із зазначеної дати не являється директором ТОВ «Фірма «Берізка».

Рішенням Автозаводського районного суду міста Кременчука Полтавської області від 20 липня 2015 року, зміненим частково ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 05 травня 2016 року стягнуто з ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю «Фірма Берізка» на користь ОСОБА_1 заборгованість по нарахованій, але невиплаченій заробітній платі 2 960 грн., компенсацію втрати частини доходів у звязку з порушенням строків її виплати 2 123,50 грн., 10 324,80 грн. компенсації за невикористані щорічні відпустки, 42 761,88 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку, у відшкодування моральної шкоди 5000 грн. та витрати на правову допомогу в сумі 1489,30 грн.

Згідно платіжного доручення №393 від 27 липня 2018 року ОСОБА_1 приватним виконавцем ОСОБА_4 перераховано борг по справі №524/5164/15ц від 01.10.2015 р. від боржника ТОВ «Берізка» ВП №55778563 в сумі 67 599,30 грн. (а.с.24).

За змістом статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника.

Аналіз наведених норм матеріального права дає підстави вважати, що невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку.

Таким чином, невиконання рішення суду про стягнення на користь звільненого працівника недоплаченої заробітної плати є підставою для покладення на власника або уповноважений ним орган відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, за весь період невиплати цієї заробітної плати, оскільки вимоги звільненого працівника щодо її виплати є трудовим спором і регулюються нормами трудового права.

Отже, оскільки позивач отримав кошти за рішенням суду від 20 липня 2015 року, яке набрало чинності 05 травня 2016 року, 27 липня 2018 року, то з відповідача підлягає стягненню середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 02 червня 2015 року, з дня по який за рішенням суду було стягнуто середній заробіток, по 27 липня 2018 року, по день фактичного розрахунку відповідача з позивачем, який становить 1152 днів.

Рішенням Апеляційного суду Полтавської області від 05 травня 2016 року справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю «Фірма «Берізка» про стягнення заборгованості по заробітній платі, розміру середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди під час розгляду апеляційної скарги відповідача встановлено розмір середньомісячної зарплати ОСОБА_1В за один день в сумі 86,04 коп.

За таких обставин середній заробіток за час затримки розрахунку, що підлягає стягненню становить 99118,08 грн.( 1152 днів х 86,04 грн./день), що і суд стягує з відповідача на користь позивача.

Згідно ст.237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди провадиться у разі, якщо порушення законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають додаткових зусиль з організації свого життя.

Згідно п.13 ч.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплатою йому належних грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоровя умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обовязок по відшкодування моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виді діяльності чи галузевої належності.

Невиконанням рішення суду про стягнення на користь позивача ОСОБА_1 недоплаченої заробітної плати тривалий час на протязі пяти років, йому була завдана моральна шкода, яка виразилась в його фізичних та психологічних стражданнях, оскільки він тривалий час не міг отримати коштів із-за чого він і його сімя були поставлені в скрутне матеріальне становище, із-за чого він вимушений був змінювати свій звичний образ життя, шукаючи додаткових заробітків.

При визначені розміру відшкодування моральної шкоди, завданої позивачу, суд враховує вимоги виваженості, розумності та справедливості, характер та тривалість заподіяння позивачу душевних страждань та вважає, що достатнім розміром для компенсації такої шкоди буде сума 70 000 грн., яка і підлягає стягненню.

Оскільки позов задоволено частково, то в відповідності до вимог ч.1 ст.141 ЦПК України, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, з відповідача слід стягнути на користь позивача судовий збір сплаченим ним при зверненні до суду в сумі 2043,58 грн., що підтверджено квитанцією.

Інші судові витрати, повязані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача вказано в ч.2 ст.141 ЦПК України.

До витрат, повязаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу ( п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України).

Водночас, під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи повязані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо (частина 3 статті 141).

Так, позивачу надавалась правова допомога на підставі Договору №2/18 про надання правничої допомоги від 29 січня 2018 року адвокатом ОСОБА_2, якій сплачено гонорар в сумі 25 000 грн., що підтверджується квитанцією від 01.08.2018 року.

Згідно розрахунку надання правничої допомоги адвокатом ОСОБА_2 ОСОБА_1, розмір коштів повязаних з розглядом справи становить 15 000 грн., з яких: 5000 грн. на вивчення судової практики, її аналіз та підготовка документів для складення позовної заяви - 7 годин, складання позовної заяви та заяви про забезпечення позову - 10 годин 9000 грн., участь у двох судових засіданнях (підготовчому та судовому) 1000 грн., що підтверджено документально і, що, слід стягнути з відповідача на користь позивача.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, ч.4 ст. 82, 141, 263-265, 268, 354 ЦПК України, на підставі ч.1 ст.47, ч.1. ст.116, ч.1 ст.177 КЗпП України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю «Фірма «Берізка» про стягнення розміру середнього заробітку за час затримки та моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю «Фірма «Берізка» (, м. Кременчук вул.Свіштовська, 3) на користь ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН: НОМЕР_1, паспорт серії КН 487519 виданий Автозаводським РВ КМУ УМВС України в Полтавській області 19 червня 2012 року, місце проживання зареєстровано за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2) середній заробіток за час затримки 99 118, 08 грн.( девяносто девять тисяч сто вісімнадцять), моральну шкоду 70 000 грн. (сімдесят тисяч), витрати на правничу допомогу 15 000 грн. (пятнадцять тисяч), судовий збір 2043,58 грн. (дві тисяч сорок три), а всього 186 161,66 грн. (сто вісімдесят шість тисяч сто шістдесят одна).

На рішення суду учасниками справи може бути подана апеляційна скарга протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Апеляційного суду Полтавської області.

СуддяОСОБА_5