Справа № 214/5590/18
2/214/2698/18
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

25 жовтня 2018 року м. Кривий Ріг

Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Євтушенка О.І.,

секретар судового засідання Бєлікова О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу №214/5590/18

за позовною заявою ОСОБА_1

до ОСОБА_2

про зміну способу стягнення аліментів шляхом зменшення розміру аліментів на утримання малолітньої дитини,-

За участю:

позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2

СУТЬ СПОРУ:

27.08.2018 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою, в якій просив суд зменшити розмір аліментів, утримуваних з нього за рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 28.11.2014 року на користь ОСОБА_2 на утримання доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, з 1/3 частки від усіх видів його доходів до 1/6 частки з усіх видів його доходів.

Предявлені вимоги мотивовано тим, що з 2005 року по 2015 рік він перебував в шлюбі з ОСОБА_2, в якому у них народилася донька ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 28.11.2014 року за позовом ОСОБА_2 з нього присуджено стягнення аліментів на її користь на утримання їх доньки ОСОБА_3 в розмірі 1/3 частки від усіх видів його заробітку (доходу). З того часу він постійно стабільно сплачував аліменти на утримання дитини. Однак на даний час відбулися зміни в його матеріальному та сімейному становищі. Так, з 27.10.2015 року він перебуває в офіційно зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4, від якого вони мають спільну доньку ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2. Крім того, він офіційно ніде не працює, не має стабільного заробітку. За даних обставин він вважає, що перегляд попередньо визначеного розміру аліментів на утримання доньки від першого шлюбу є необхідним та доцільним, оскільки сплата ним аліментів в присудженому розмірі ставить його в скрутне матеріальне становище, адже не маючи постійного джерела заробітку він не взмозі забезпечувати матеріально свою дружину та іншу дитину, які також перебувають на його утриманні.

Не погоджуючись з предявленими вимогами, ОСОБА_2 подала відзив на позовну заяву, в якому просила відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 Свої заперечення обґрунтовувала тим, що предявлена ОСОБА_1 позовна заява не відповідає вимогам ст.ст.175, 177 ЦПК України, а тому підлягає залишенню без розгляду на підставі п.8 ч.1 ст.257 ЦПК України. Зауважила, що утримання доньки ОСОБА_3 є обовязком ОСОБА_1, який він належним чином не виконує, адже тривалий час не сплачує їй аліменти на утримання доньки, фактично розпочавши сплачувати аліменти з квітня 2018 року, проте із затримками та періодично, а не щомісячно. Посилання ОСОБА_1 на відсутність у нього стабільного заробітку та офіційного місця роботи вважала безпідставними та не підтвердженими жодними доказами. До того ж відповідач зауважила, що їй не зрозуміло, яким чином зменшення аліментів з 1/3 частки до 1/6 зможе покращити матеріальне становище ОСОБА_1 Окремо зауважила, що у приватній власності ОСОБА_1 має домоволодіння, що є свідченням його матеріального забезпечення, адже вказане майно він має можливість утримувати.

Відповідь на відзив ОСОБА_1 не подав, додаткового часу для цього не потребував.

В судовому засіданні ОСОБА_1 предявлені вимоги підтримав, наполягав на їх задоволенні з підстав, викладених в позові. Суду пояснив, що початково він не заперечував проти стягнення з нього на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання їх доньки ОСОБА_3 в розмірі 1/3 частки від його заробітку. Аліменти він сплачував постійно належним чином. На даний момент у нього змінилося матеріальне та сімейне становище. Він одружився з ОСОБА_4 та у них народилася спільна донька ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2. Його дружина перебуває в декретній відпустці, а тому він самостійно забезпечує всю сімю. Крім того, він офіційно не працює, стабільного заробітку не має, а тому сплата ним аліментів на утримання доньки ОСОБА_3 в попередньо визначеному розмірі є для нього непомірною та ставить його в скрутне матеріальне становище.

Відповідач ОСОБА_2 заперечувала проти задоволення позовних вимог. Зазначила, що ОСОБА_1 не приймає участі у вихованні доньки ОСОБА_3, не проявляє до неї уваги. Вона самостійно виховує дитину, отримує мінімальну заробітну плату. Не заперечувала, що ОСОБА_1 мав заборгованість по аліментам, яку повністю погасив в квітні-травні 2018 року одним платежем в сумі 28 000 грн.

Заяв, клопотань від учасників справи не надходило. Інші процесуальні дії не вчинялись.

Дослідивши письмові докази по справі, надавши їм оцінку в сукупності, суд,-

ВСТАНОВИВ:

З 08.07.2005 року по 17.02.2015 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували в шлюбі, офіційно зареєстрованому Саксаганським відділом реєстрації актів цивільного стану Криворізького МУЮ, а/з №350, який розірвано рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 03.02.2015 року (а.с.7).

Від шлюбних стосунків сторони мають спільну малолітню доньку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про народження дитини серії 1-КИ №042750 від 16.01.2006 року (а.с.6).

Як вказував позивач, що також підтвердила відповідач, після припинення шлюбно-сімейних стосунків дитина залишилась проживати з ОСОБА_2, спір про визначення місця проживання між сторонами відсутній. Посилання ОСОБА_1 на чинення йому відповідачем перешкод у спілкуванні з дитиною та прийнятті участі у її вихованні суд не приймає до уваги, оскільки це не стосується предмету спору, в той час як вимог про визначення порядку участі ОСОБА_1 у вихованні дитини, усуненні перешкод в цьому з боку ОСОБА_2 він суду не заявляв.

На підставі рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 28.11.2014 року з ОСОБА_1 присуджено стягнення аліментів на користь ОСОБА_2 на утримання дочки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/3 частки від усіх видів його заробітку (доходу), щомісяця, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 01.09.2014 року і до досягнення дитиною повноліття. На виконання рішення суду 16.12.2014 року видано виконавчий лист (а.с.8-9).

Звертаючись до суду з позовом про зменшення розміру аліментів, ОСОБА_1 посилався на зміни в його матеріальному та сімейному становищі, які ускладнюють сплату ним аліментів в дійсному розмірі, що ставить його в скрутне становище.

Відповідно до ст.55 Конституції України та ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства», яку кореспондує ст.27 Конвенції ООН про права дитини, кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Згідно зі ст.ст.141,180 СК України, батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо дитини. Батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Обовязок утримувати дитину є рівною мірою обовязком як матері, так і батька, тобто такий обовязок є особистим, індивідуальним, а не солідарним. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Одним із способів захисту прав як неповнолітньої дитини, так і платника / одержувача аліментів щодо належного матеріального забезпечення є законодавчо передбачена можливість зміни раніше визначеного рішенням суду розміру аліментів залежно від зміни певних життєвих обставин.

Так, відповідно до ст.192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду, або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоровя когось з них та інших випадках, передбачених СК України.

Аналогічне розяснення надане і в п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремим норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 року №3.

При цього, з аналізу ст.192 СК України й наданих Пленумом Верховного Суду України розяснень вбачається, що зміна розміру аліментів є правом, а не обовязком суду, тобто суд, виходячи з конкретних обставин справи, може задовольнити позов про зміну розміру аліментів (повністю або частково) або відмовити в задоволенні позову.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної в постанові від 05.02.2014 року у справі № 6-143цс13, з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст.192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів), а тому у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки ст.192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обовязку батьків утримувати своїх дітей (ст.182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст.183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст.184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).

Разом із тим, право вимагати зміни розміру аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, визначених ст.ст.182-184 СК України, та відсутність імперативного припису на неможливість зміни їх розміру, не може обмежуватися разовим здійсненням визначення їх розміру. Отже, в разі зміни окремих обставин, які визначають доцільність перегляду попередньо визначеного розміру аліментів, той з батьків, з ким проживає дитина, вправі подати до суду позовну заяву про зміну порядку чи способу їх стягнення шляхом збільшення розміру аліментів.

Оскільки спір між сторонами виник з приводу розміру аліментів, тому при визначенні їх розміру та доцільності зменшення попередньо визначеного відповідно до ст.182 СК України суд обовязково враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших аліментних зобовязань; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

В ході судового розгляду встановлено, що після ухвалення рішення про стягнення з ОСОБА_1 аліментів на утримання доньки ОСОБА_3, у нього змінився сімейних стан. Так, 27.10.2015 року ОСОБА_1 уклав шлюб з ОСОБА_4, зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Іллічівського міського управління юстиції в Одеській області, а/з №690, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії І-ЖД №242001 від 27.10.2015 року (а.с.10).

Від цього шлюбу у ОСОБА_1 народилася донька ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, свідченням чому є свідоцтво про народження дитини серії І-ЖД №477248 від 21.07.2016 року (а.с.16).

Як слідує з довідки про склад сімї від 06.08.2018 року №474, ОСОБА_1 значиться зареєстрованим та проживає з дружиною ОСОБА_4 та донькою ОСОБА_5 за адресою: вул. Садова 93, с. Новоградківка Овідіопольського району Одеської області (а.с.17).

За даних обставин суд приходить до висновку про дійсність та істотність змін в сімейному становищі ОСОБА_1 як платника аліментів в порівнянні з тим, що існувало на момент ухвалення рішення про стягнення аліментів на утримання доньки від першого шлюбу. При цьому, з огляду на вік доньки ОСОБА_5, його дружина перебуває в декретній відпустці, а тому він є єдиним, хто забезпечує матеріально їх сімю.

Відповідно до ст.ст.13, 81, 83 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.82 цього Кодексу. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Посилання ОСОБА_1 на відсутність у нього стабільного заробітку та офіційного місця роботи суд не приймає до уваги, оскільки вони не є доведеними відповідними доказами, а ґрунтуються виключно на його словах, в той час як доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

В ході судового розгляду не знайшли підтвердження належними та допустимими доказами обставини наявності у ОСОБА_1 заборгованості по аліментам, а також наявності у власності нерухомого майна, у звязку з чим доводи ОСОБА_2 в цій частині не заслуговують на увагу.

Таким чином, аналіз вищенаведених правових норм та дійсних обставин справи дає підстави вважати, що здійснення відрахувань в розмірі 1/3 частки від заробітку (доходу) ОСОБА_1 в рахунок сплати аліментів на користь ОСОБА_2 на утримання їх доньки ОСОБА_3 за наявності у нього на утриманні доньки він іншого шлюбу та дружини, що є свідченням істотних змін в його сімейному та матеріальному стані, суперечитиме зазначеним у ст.3 ЦК України засадам розумності, справедливості і добросовісності, та з урахуванням права сторін на належне матеріальне забезпечення, в даному випадку у суду наявні підстави для зміни розміру аліментів на утримання малолітньої доньки ОСОБА_3 з 1/3 частки до 1/4. Заявлення позивачем зменшення аліментів до 1/6 частки суд вважає необґрунтованим та недоведеним в такому обсязі, який би визначав можливість зменшення аліментів до вказаної частки без шкоди інтересам дитини.

Згідно загальних вимог процесуального права щодо набрання рішенням суду законної сили, аліменти у зменшеному розмірі підлягають стягненню з часу набрання рішенням суду законної сили.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат відповідно до ст.141 ЦПК України, суд враховує, що позивачем не заявлялася вимога про відшкодування понесених ним витрат по сплаті судового збору та не наводився попередній розрахунок, у звязку з чим суд не вбачає підстав для їх стягнення з відповідача.

Керуючись ст.ст.4, 5, 13, 19, 76-81, 89, 95, 133, 141, 258-259, 263-265, 273, 274, 277, 279, 354, 355, п.15 Перехідних положень ЦПК України, ст.ст.182, 192 Сімейного Кодексу України, Постановою Пленуму Верховного суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 року, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну способу стягнення аліментів шляхом зменшення розміру аліментів на утримання малолітньої дитини задовольнити частково.

Змінити розмір аліментів, стягнутих за рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 28.11.2014 року, із ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, на користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, на утримання доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, шляхом їх зменшення з 1/3 частки на 1/4 частку від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, тобто до 01.01.2024 року.

В задоволенні іншої частини вимог відмовити.

Аліменти у зменшеному розмірі підлягають стягненню з дня набрання рішенням суду законної сили.

Рішення може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду протягом 30 днів з дати складання повного судового рішення шляхом подання апеляційної скарги через Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження, або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості про сторін:

ОСОБА_1, РНОКПП НОМЕР_1, зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_5.

ОСОБА_2, РНОКПП НОМЕР_2, зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_6.

Повне судове рішення складено 29.10.2018 року.

Суддя Євтушенко О.І.