Справа № 346/139/18
Провадження № 22-ц/4808/120/18
Головуючий у 1 інстанції Веселов В. М.
Суддя-доповідач Фединяк
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 жовтня 2018 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі колегії суддів:

судді - доповідача Фединяка В.Д.

суддів: Бойчука І.В., Василишин Л.В.

секретаря Возняк В.Д.

з участю представника Печеніжинської селищної ради ОТГ Лубіва А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, Печеніжинської об'єднаної територіальної громади, третя особа Коломийська районна рада про виселення з житлового будинку, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Коломийського міськрайонного суду від 07 серпня 2018 року,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2018 року ОСОБА_2 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_7, Печеніжинської об'єднаної територіальної громади, третя особа Коломийська районна рада про виселення з житлового будинку.

Позовна заява мотивована тим, що вона та її мати ОСОБА_9 є жертвами політичних репресій. 20 квітня 1992 року вони були реабілітовані. Її мати за життя зверталась з листом до Генеральної прокуратури про повернення конфіскованого житлового будинку, який належав їй на праві приватної власності в АДРЕСА_1. Вказане звернення було предметом розгляду Коломийською районною радою народних депутатів та прийнято рішення про часткову компенсацію матері за втрачене майно 7020 тис.крб. (купонів). Також було обіцяно, що після будівництва нового приміщення лікарні, у звільнене приміщення лікарні передадуть під дитячий садок, яке буде переобладнане в житлове приміщення, куди можливо буде заселити родину відповідачів, які проживають у спірному будинку. Не зважаючи на прийняте рішення, будинок до цього часу позивачці, яка є спадкоємцем першої черги після смерті матері, не повернуто. Вказувала, що у відповідачів є інші будинки, в яких вони можуть проживати, вона має право як репресована вселитись у свій будинок. Просила виселити ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_7 з житлового будинку, який належав на праві власності ОСОБА_9, який знаходиться по АДРЕСА_1 та стягнути з відповідачів судові витрати.

Рішенням Коломийського міськрайонного суду від 07 серпня 2018 року відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_7, Печеніжинської об'єднаної територіальної громади, третя особа Коломийська районна рада про виселення з житлового будинку.

На дане рішення ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій ставиться питання про скасування оскаржуваного рішення, вказуючи на допущення судом порушення норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що вказаний житловий будинок належав ОСОБА_9 і вона була його власником до 1947 року. Вказує на те, що чоловік ОСОБА_9 - ОСОБА_10 був членом ОУН-УПА та був вбитий в 1946 році. У зв'язку з цим ОСОБА_9 разом із дітьми була виселена та будь-які відомості про її сімю були знищені. Вказане стверджується відповіддю із Державного архіву Івано-Франківської області від 01.02.2018 року. Зазначає , що Печеніжинська ОТГ у витязі із рішення Коломийської районної ради від 10.11.1994 року № 35 погоджується з тим, що спірний будинок належав ОСОБА_9 Однак, на думку апелянта, нею свідомо пропущено п.2 рішення, в якому рекомендовано Печеніжинській селищній раді після закінчення будівництва лікарні провести реконструкцію старих приміщень лікарні для дитячого садка, а дитячий садок надати під житло сім'ї ОСОБА_3, яка проживає в будинку ОСОБА_9 Вказує на те, що через дії відповідачів позивач не може реалізувати своє право приватної власності на спірний будинок. Суд не врахував того, що відповідачі не подавали жодних заперечень стосовно вимог позовної заяви.

У судовому засіданні представник Печеніжинська ОТГ апеляційну скаргу не визнав, вважає рішення у справі законним та обгрунтованим.

Позивачка ОСОБА_2 подала заяву про розгляд справи у її відсутності. Доводи апеляційної скарги підтримує.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи та перевіривши відповідно до ст. 367 ЦПК України наведені у скарзі доводи, апеляційний суд дійшов висновку про часиткове задоволення апеляційної скарги з таких підстав.

Постановляючи рішення про відмову ОСОБА_2 у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до ст.5 ЗУ «Про реабілітацію жертв політичних репресій в Україні» вилучені будівлі та інше майно по можливості (якщо будинок незайнятий, а майно збереглося) повертаються реабілітованому або його спадкоємцям натурою. При відсутності такої можливості заявнику відшкодовується вартість будівель та майна. Не підлягають поверненню (компенсації) будівлі та інше майно, що було націоналізовано (муніципалізовано) на підставі відповідних нормативних актів. Заяви про компенсацію та повернення майна подаються не пізніше трьох років з моменту набрання чинності даним Законом або з дня одержання особою довідки про реабілітацію згідно з цим Законом. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Представником Печеніжинської ОТГ було подано заяву про застосування строків позовної давності, так як позивачка звернулася з позовом 10 січня 2018 року, пропустила строк позовної давності і не подала клопотання про його поновлення, як пропущеного з поважних причин.

Висновок суду не повністю відповідає вимогам закону і матеріалам справи.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 та її мама ОСОБА_9, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 є жертвами політичних репресій в Україні. ОСОБА_2 після смерті матері є спадкоємцем першої черги за законом.

ОСОБА_2 є реабілітованою відповідно до довідки від 20.04.1992 року № 3/3-18047 (а.с. 12).

Згідно висновку про встановлення результатами перевірки факту конфіскації майна від 14.12.1992 року встановлено, що ОСОБА_9 належав будинок із господарськими спорудами в смт.Печеніжин (а.с.27).

Згідно довідки Державного архіву Івано - Франківської області від 01.02.2018 року № Ф-1/04-10 в протоколах засідань Печеніжинської районної ради депутатів трудящих за 1946 - 1947 рр. будь-яких рішень стосовно будинковолодіння АДРЕСА_1, яке належало ОСОБА_10 та ОСОБА_9 не виявлено. Протоколи засідань Печеніжинської селищної ради за вищевказаний період на зберігання в держархів області не надходили (а.с.41).

Згідно відповіді Служби Безпеки України від 31.01.2018 року № 60/24-375 в архіві Управління СБУ в Івано-Франківській області відсутня будь-яка інформація стосовно ОСОБА_9 (орієнтовно 1910 р.н.) та її чоловіка ОСОБА_10 (приблизно 1909 - 1910 р.н.), які проживали в смт. Печеніжин, Коломийського району (а.с.40).

Про те, що ОСОБА_9 разом із своїм чоловіком проживали в смт. Печеніжин підтверджується книжкою Михайла Довірака «Печеніжин». В даній книжці описано біографію ОСОБА_10 (а.с. 42-49).

За життя ОСОБА_9 зверталася із листом в Генеральну прокуратуру України про повернення конфіскованого житлового будинку, який належав їй на праві приватної власності, за адресою: АДРЕСА_1. Даний лист із Генеральної прокуратури України був скерований за належністю до Комісії з питань поновлення прав реабілітованих Івано-Франківської обласної ради народних депутатів (а.с.13).

Згідно протоколу № 35 засідання районної комісії з питань поновлення прав реабілітованих від 10.11.1994 року вбачається, що при розгляді справи реабілітованої ОСОБА_9, жительки с. Сопів, яка була виселена із смт. Печеніжин М. В. встановлено, що ОСОБА_9 хоче щоб їй в натурі повернули житловий будинок в смт. Печеніжин. Будинок знаходиться на балансі Печеніжинського колгоспу, не приватизований. В даному будинку на законних підставах проживає сім'я ОСОБА_3 у складі 6 осіб. Голова Печеніжинської селищної ради п. Бодейчук М. зазначив, що на даний час селищна рада не має можливості забезпечити сім'ю ОСОБА_7 рівноцінним житлом. Погодились, що після закінчення будівництва лікарні, старе приміщення лікарні буде реконструктоване під дитячий садок, а дитячий садок можна переобладнати під житло і тоді буде можливість переселити сім'ю ОСОБА_7, а реабілітованій ОСОБА_10 повернути житловий будинок. З цим погодилась реабілітована ОСОБА_9 За решту будівель і майна ОСОБА_9 виплатили компенсацію в сумі 7020 тис.крб. (купонів) (а.с.14-15).

У відповідності до ст.5 ЗУ «Про реабілітацію жертв політичних репресій в Україні» вилучені будівлі та інше майно по можливості (якщо будинок незайнятий, а майно збереглося) повертаються реабілітованому або його спадкоємцям натурою. При відсутності такої можливості заявнику відшкодовується вартість будівель та майна.

Не підлягають поверненню (компенсації) будівлі та інше майно, що було націоналізовано (муніципалізовано) на підставі відповідних нормативних актів. Заяви про компенсацію та повернення майна подаються не пізніше трьох років з моменту набрання чинності цим Законом або з дня одержання особою довідки про реабілітацію згідно з цим Законом. Порядок виплати компенсації, повернення майна або відшкодування його вартості реабілітованим регулюється Положенням, затвердженим Кабінетом Міністрів України.

Отже, установлено, що відповідно до вимог ст.5 ЗУ «Про реабілітацію жертв політичних репресій в Україні» позивачка має право на повернення вилученої будівлі та іншого майна натурою по можливості (якщо будинок незайнятий, а майно збереглося).

У відповідності до статті 256 ЦК України, позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Оскільки позивачка як реалібітована звернулась в суд з позовом про повернення натурою конфіскованого майна, яке збереглося у січні 2018 року, то нею пропушено позовну давність у три роки про застосування якої подав заяву засіданні представник Печеніжинська ОТГ.

Разом з тим, відмовляючи у задоволенні позову за спливом позовної давності судом першої інстанції не враховано наступне.

Згідно зі ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Отже, позовна давність застосовується до обґрунтованого позову.

У абзаці 3 п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року N 14 "Про судове рішення" судам роз'яснено, що, встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

Тобто у випадку обґрунтованості позовних вимог суд відмовляє у їх задоволенні у зв'язку з пропуском строку позовної давності. У випадку недоведеності позову суд відмовляє у його задоволенні саме з цих підстав, а не застосовує наслідки пропуску позовної давності.

Таким чином, підстави для відмови у позові у зв'язку з пропуском строку позовної давності та у зв'язку з необґрунтованістю позовних вимог є взаємовиключними та не можуть бути застосовані одночасно.

Згідно протоколу № 35 засідання районної комісії з питань поновлення прав реабілітованих від 10.11.1994 року вбачається, що при розгляді справи реабілітованої ОСОБА_9, жительки с. Сопів, яка була виселена із смт. Печеніжин М. В. встановлено, що ОСОБА_9 хоче щоб їй в натурі повернули житловий будинок в смт. Печеніжин. Будинок знаходиться на балансі Печеніжинського колгоспу, не приватизований. В даному будинку на законних підставах проживає сім'я ОСОБА_3 у складі 6 осіб. Голова Печеніжинської селищної ради п. Бодейчук М. зазначив, що на даний час селищна рада не має можливості забезпечити сім'ю ОСОБА_3 рівноцінним житлом. Погодились, що після закінчення будівництва лікарні, старе приміщення лікарні буде реконструктоване під дитячий садок, а дитячий садок можна переобладнати під житло і тоді буде можливість переселити сім'ю ОСОБА_3, а реабілітованій ОСОБА_10 повернути житловий будинок. З цим погодилась реабілітована ОСОБА_9

Установлено, що на виконання протоколу № 35 засідання районної комісії з питань поновлення прав реабілітованих від 10.11.1994 року щодо повернення конфіскованого майна позивачці, на час звернення до суду Печеніжинська ОТГ не побудувала лікарню, старе приміщення лікарні не реконструйоване під дитячий садок, а дитячий садок не переобладнано під житло для вселення сім'ї ОСОБА_3 та повернення реабілітованій житловий будинок.

Оскільки ОСОБА_2 не доведені позовні вимоги, то суду слід було відмовити саме з цих підстав, а не застосовувати наслідки пропуску позовної давності.

У відповідності до п. п. 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, п. п. 3, 4 ч. 1 ст. 376, ст. ст. 382- 384 ,390,391 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково. Рішення Коломийського міськрайонного суду від 07 серпня 2018 року в даній справі скасувати й ухвалити нове рішення.

Відмовити ОСОБА_2 у задоволенні позову до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, Печеніжинської об'єднаної територіальної громади, третя особа Коломийська районна рада про виселення з житлового будинку по АДРЕСА_1 за безпідставністю позовних вимог.

Постанова набирає чинності з моменту прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з часу складання повного судового рішення.

Головуючий В.Д. Фединяк

Судді: І.В.Бойчук

Л.В. Василишин