Справа № 567/345/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 жовтня 2018 року м. Острог

Острозький районний суд Рівненської області у складі:

головуючий суддя - Назарук В.А.

секретар - Гічиновська Я.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором

встановив:

АТ КБ "Приват Банк" звернулось в Острозький районний суд з позовом до ОСОБА_1 в якому просить стягнути з відповідача, як спадкоємця позичальника, 12943,18 грн. заборгованості за кредитним договором від 08.05.2007р., посилаючись на норми ст.ст. 1281,1282 ЦК України.

В обґрунтування позову АТ КБ "ПриватБанк" зазначає, що відповідно до укладеного між ним та ОСОБА_2 договору від 08.05.2007 року остання отримала кредит в розмірі 13000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на кредитну картку "Універсальна, 30 днів пільгового періоду" зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 36% на рік (3% в місяць). З 01.01.2013 тарифний план кредитної картки було змінено на "Універсальна, 55 днів пільгового періоду" та базова процентна ставка в місяць становила 2,5%.

13.01.2014 позичальник ОСОБА_2 померла.

Згідно ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті.

Відповідно до ст.608, 1218, 1219 ЦК України, в звязку зі смертю боржника припиняються лише ті зобовязання, які нерозривно повязані з його особою і не можуть бути виконані іншою особою, у той час як у результаті спадкування до спадкоємця переходять усі права та обовязки, що належали спадкодавцю на час відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті.

За змістом зазначених норм у разі смерті фізичної особи, боржника за зобовязанням у правовідносинах, що допускають правонаступництво в порядку спадкування, обовязки померлої особи (боржника) за загальним правилом переходять до іншої особи її спадкоємців; таким чином, відбувається зміна боржників за зобовязанням.

Згідно ч.3 ст.1268 ЦК України, спадкоємець який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст.1270 цього Кодексу (6 місяців від дня відкриття спадщини), він не заявив про відмову від неї.

Вказує, що спадкоємцем, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини є ОСОБА_1, який перебував зі спадкодавцем у зареєстрованому шлюбі.

Відповідно до ч.2 ст.1281 ЦК України визначено, що кредитору спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, предявити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги.

На виконання вказаних вимог, позивачем 31.05.2014 було направлено претензію кредитора в Острозьку районну державну нотаріальну контору.

16.06.2014 позивачем було отримано відповідь Острозької районної державної нотаріальної контори, в якій зазначалось, що спадкоємці померлої ОСОБА_2 із заявами про прийняття чи відмову від спадщини до нотаріальної контори не звертались та спадкова справа після смерті спадкодавця була заведена на підставі претензії АТ КБ "ПриватБанк".

Вказує, що відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України відповідач прийняв спадщину до складу якої входять, в тому числі, кредитні зобовязання померлого позичальника, оскільки не відмовився від спадщини в передбачені цивільним законодавством строки, а саме 6 місяців від дня відкриття спадщини.

При цьому позивач зазначає, що відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

20.08.2014 до спадкоємця позичальника ОСОБА_1 було направлено лист-претензію, згідно якого позивач предявив свої вимоги до відповідача про стягнення боргу, проте ніяких дій щодо погашення боргу відповідачем не було вчинено.

Згідно ч.1 ст.1282 ЦК України, спадкоємці зобовязані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобовязаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, що відповідає його частці у спадщині.

Згідно ч.2 ст.1282 ЦК України, у разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі.

Вказує, що станом на дату смерті позичальника заборгованість за кредитним договором від 08.05.2007 становила 12943,18 грн., з яких 12626,03 грн. заборгованість за кредитом, 317,15 грн. заборгованість за відсотками.

Враховуючи наведене та посилаючись на ст. 1282 ЦК України просить суд стягнути з ОСОБА_1, як спадкоємця позичальника, заборгованість за кредитним договором від 08.05.2007 в розмірі 12943,18 грн. та витрати на сплату судового збору.

Ухвалою суду від 02.05.2018 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито загальне позовне провадження, одночасно роз"яснено відповідачу, право подати відзив на позов протягом п'ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.

Згідно повідомлення про вручення поштового відправлення встановлено, що відповідач отримав копію ухвали суду від 02.05.2018 року та позовну заяву з додатками 08.05.2018 року.

У встановлений судом строк відповідачем не було подано відзиву на позовну заяву.

Ухвалами суду від 05.06.2018, 09.08.2018 було задоволено клопотання представника позивача та витребувано з Рівненського обласного бюро технічної інвентаризації відомості про зареєстроване право власності на нерухоме майно за ОСОБА_2, з Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області відомості (витяг) про кадастровий номер та зареєстроване право власності на земельну ділянку за ОСОБА_2, з Регіонального сервісного центру МВС України в Рівненській області відомості щодо зареєстрованих транспортних засобів за ОСОБА_2, з Могилянівської сільської ради Острозького району Рівненської області довідку про склад сім"ї ОСОБА_2 та зареєстрованих з нею осіб станом на 13.01.2014, від приватного нотаріуса Острозького районного нотаріального округу Рівненської області ОСОБА_3 відомості про заведення спадкової справи після смерті ОСОБА_2, яка померла 13.01.2014р., інформацію щодо обсягу спадкового майна (його перелік, вартість) та коло спадкоємців, які прийняли спадщину після її смерті, з Рівненського обласного нотаріального архіву - копію спадкової справи №125 за 2014 рік заведеної Острозькою районною державною нотаріальною конторою після смерті спадкодавця ОСОБА_2

В судове засідання представник позивача не з'явився, в поданій до суду заяві позов підтримав та просить розглянути справу без його присутності.

Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з'явився без повідомлення причин, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, відповідно до ч.11 ст.128 ЦПК України. Клопотань про відкладення розгляду відповідач не подав.

Суд, розглянувши справу в порядку загального позовного провадження, з'ясувавши обставини, на які посилався позивач, як на підставу своїх вимог, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті в їх сукупності, вважає, що позов АТ КБ "ПриватБанк" до ОСОБА_1. про стягнення заборгованості по кредитному договору не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

В судовому засіданні встановлено, що 08.05.2007 року між АТ КБ "ПриватБанк" та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір, відповідно до якого банк надав відповідачу кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на кредитну картку в розмірі 13000 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 3% в місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, а ОСОБА_2 взяла на себе зобов`язання погашати зазначений кредит та проценти по ньому щомісячно в розмірі 7% від суми заборгованості (але не менше 50 грн. та не більше залишку заборгованості). З 01.01.2013 тарифний план кредитної картки було змінено на "Універсальна, 55 днів пільгового періоду" та базова процентна ставка в місяць становила 2,5%. (ОСОБА_4 з тарифів обслуговування кредитних карт "Універсальна")

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов"язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства.

13.01.2014 позичальник ОСОБА_2 померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії І-ГЮ №153147 (актовий запис №2).

Відповідно до ч.1 ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно з ч.1 ст.1282 ЦК України, спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов'язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині.

Вимоги кредитора, відповідно до ч.2 ст.1282 ЦК України, спадкоємці зобов'язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі.

Відповідно до ст.608, 1218, 1219 ЦК України, в звязку зі смертю боржника припиняються лише ті зобовязання, які нерозривно повязані з його особою і не можуть бути виконані іншою особою, у той час як у результаті спадкування до спадкоємця переходять усі права та обовязки, що належали спадкодавцю на час відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті.

Відповідно до ч.2 ст.1281 ЦК України визначено, що кредитору спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, предявити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги.

На виконання вказаних вимог позивачем 31.05.2014 було направлено претензію кредитора до Острозької районної державної нотаріальної контори.

Таким чином, матеріали справи свідчать про те, що банком у строк, передбачений ч.2 ст.1281 ЦК пред"явлено претензію до спадкоємців померлого боржника шляхом її подання до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини.

В судовому засіданні встановлено, що із заявами про прийняття спадщини та про відмову від прийняття спадщини ніхто зі спадкоємців ОСОБА_2 не звертався, спадкова справа була заведена на підставі претензії.

Листом-претензією від 12.08.2014 позивач повідомив відповідача про наявну заборгованість ОСОБА_2 перед АТ КБ "ПриватБанк" та про обовязок відповідача як правонаступника в даному зобовязанні нести обовязок за порушення умов договору.

Одночасно, аналіз норм статей 1216, 1218, 1219, 1231, 1268, 1269, 1296, 1297 ЦК України дає підстави для висновку про те, що спадкові права є майновим об'єктом цивільного права, реалізувавши які, спадкоємець, незалежно від отримання ним свідоцтва про право на спадщину, набуває прав на спадкове майно, в тому числі нерухоме (право володіння, користування), з моменту оформлення права власності на нерухоме майно і право розпорядження ним.

Згідно повідомлення приватного нотаріуса Острозького районного нотаріального округу ОСОБА_3 від 15.06.2018, Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) від 14.06.2018 встановлено, що після смерті ОСОБА_2 заведено спадкову справу №125 за 2014р.

З наданої Рівненським обласним державним нотаріальним архівом копії спадкової справи №125/2014 заведеної після смерті ОСОБА_2 вбачається, що спадкова справа заведена на підставі поданої претензії кредитора АТ КБ "ПриватБанк" в порядку ст.1281 ЦК України. Відомості про спадкоємців, що прийняли спадщину в матеріалах спадкової справи відсутні, як і відсутні відомості щодо наявності спадкового майна.

Згідно довідки Могилянівської сільської ради Острозького району Рівненської області №122/02.22 від 15.06.2018 вбачається, що станом на 13.01.2014 у складі сімї ОСОБА_2 перебували: чоловік ОСОБА_1, дочка ОСОБА_5, онук ОСОБА_6, онука ОСОБА_7

Судом встановлено, що спадкове майно після смерті ОСОБА_2 відсутнє, що підтверджується відомостями, отриманих судом на виконання ухвал про витребування доказів.

Згідно повідомлення Регіонального сервісного центру МВС в Рівненській області від 13.06.2018 вбачається, що транспортні засоби за ОСОБА_2 в територіальних сервісних центрах РСЦ МВС в Рівненській області не реєструвалися, не перереєстровувались, з обліку не знімалися.

Згідно повідомлення Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області від 21.06.2018 вбачається, що відомості про зареєстроване право власності за ОСОБА_2 на земельну ділянку відсутні.

Згідно повідомлення КП "Рівненське обласне бюро технічної інвентаризації" від 22.08.2018 встановлено, що станом на 01.01.2013 за ОСОБА_2 нерухоме майно не зареєстровано.

Згідно Інформаційної довідки з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна №141485890 від 17.10.2018 встановлено, що відомості у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, у Реєстрі прав власності на нерухоме майно, у Єдиному реєстрі заборон відчуження обєктів нерухомого майна, та в Державному реєстрі іпотек щодо ОСОБА_2 відсутні.

Станом на дату смерті позичальника заборгованість ОСОБА_2 перед банком за кредитним договором № б/н від 08.05.2007 року становила 12626,03 грн., з урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості, яка складається з наступного: 12626,03 грн. заборгованість за кредитом; 317,15 грн. заборгованість за відсотками.

Згідно вимог статті 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Відповідно до статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч.1 ст.608 ЦК України, зобов'язання припиняється смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов'язаним з його особою і у зв'язку з цим не може бути виконане іншою особою.

Спадкування, тобто перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) (стаття 1216 ЦК України), є підставою для універсального правонаступництва у цивільних правовідносинах. У такому разі відбувається зміна суб'єктного складу у правовідношенні, тобто цивільні правовідносини існують безперервно, не припиняючись, відбувається лише заміна одного із їх учасників.

Основною метою універсального правонаступництва є збереження стабільності цивільного обороту за допомогою забезпечення заміни третіми особами особи, яка вибула зі складу учасників цивільного обороту.

Законодавством визначено, що у подібних випадках відбувається припинення одних правовідносин і виникнення інших, при цьому правовідносини за змістом і природою продовжують існувати за основними своїми характеристиками.

Таким чином, у разі смерті спадкодавця спадкоємці, які прийняли спадщину, не відмовилися від її прийняття, замінюють його особу у всіх правовідносинах, що існували на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок смерті спадкодавця.

При цьому необхідно враховувати, що спадкування - це вольовий акт (окрім деяких винятків), яким спадкоємець свідомо приймає рішення про прийняття спадщини або свідомо не користується правом відмовитися від такого прийняття спадщини, тобто безпосереднє волевиявлення або презюмується, якщо особа проживала зі спадкодавцем на момент відкриття спадщини і не відмовилася від її прийняття, або, якщо законний представник неповнолітньої чи недієздатної особи не відмовився від прийняття спадщини.

У ЦК України серед положень про порядок задоволення вимог кредитора спадкодавця в імперативному порядку визначений справедливий баланс між законними інтересами та правомірними очікуваннями кредитора спадкодавця та відповідними, зустрічними їм, інтересами спадкоємців.

Дотримання цього балансу полягає в тому, щоб забезпечити задоволення вимог кредитора спадкодавця за рахунок спадкового майна, не порушивши майнових прав та інтересів спадкоємців такої особи.

Визначення цього балансу законодавцем сформульовано таким чином, що спадкоємці боржника повинні відповідати за його зобов'язаннями в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Зокрема, за правилом частини першої статті 1282 ЦК України спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов'язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині.

Спадкування є способом безоплатного набуття майна, а тому стягнення боргів спадкодавця з його спадкоємців у межах вартості отриманої спадщини є справедливим по відношенню до законних інтересів та правомірних очікувань кредитора.

Урахування вартості спадщини дає підстави стверджувати, що спадкоємець може задовольнити вимоги кредитора спадкодавця за рахунок іншого власного майна, що не входить до складу спадщини, якщо успадковане майно становить для спадкоємця більший інтерес, ніж те власне майно, яке спадкоємець може передати кредитору в рахунок погашення заборгованості.

Законодавець зберігає за кредитором право вимоги у разі смерті боржника. У такому випадку відбувається правонаступництво, яке є транслятивним, тобто таким, що переносить права та обов'язки на нового боржника.

Право на захист є складовою суб'єктивного права. Визнавши за особою певне цивільне право, законодавець тим самим визнає за кредитором право вимагати надання захисту, у тому числі й у судовому порядку.

Відповідно до структури ЦК України у книзі першій, розділу І "Основні положення", у статті 16 визначені загальні способи захисту цивільних прав та інтересів. Ці способи захисту є універсальними для всіх правовідносин та можуть бути застосовані особою для врегулювання спірних правовідносин. Застосовувані способи захисту цивільних прав мають відповідати характеру спірних правовідносин та природі спору, що існує між сторонами.

Аналіз структури та змісту ЦК України дає підстави для висновку, що застосування спеціальних способів захисту, які визначені законодавцем для захисту окремих категорій цивільних прав, не виключає можливості також застосовувати загальні способи захисту цивільних прав та інтересів.

Зокрема, відповідно до абзацу 2 частини другої статті 1282 ЦК України у разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі.

Статтею 1281 ЦК України встановлено, що спадкоємці зобов'язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги.

Відповідно до статті 1282 ЦК України, спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов'язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов'язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі.

Згідно роз'яснень, які містяться в постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30.03.2012 року, при вирішенні спорів щодо виконання зобов'язань за кредитним договором у випадку смерті боржника/позичальника за наявності поручителя чи спадкоємців суди мають враховувати, що з урахуванням положення статті 1282 Цивільного кодексу України спадкоємці боржника за умови прийняття спадщини є боржниками перед кредитором у межах вартості майна, одержаного у спадщину. При цьому спадкоємці несуть зобов'язання погасити нараховані відсотки і неустойку тільки в тому випадку, якщо вони вчинені позичальникові за життя. Інші нараховані зобов'язання фактично не пов'язані з особою позичальника і не можуть присуджуватися до сплати спадкоємцям.

При цьому, матеріали справи не містять відомостей про майно, одержане відповідачем у спадщину після смерті ОСОБА_2, в межах вартості якого він зобов'язаний задовольнити вимоги кредитора АТ КБ "ПриватБанк".

Згідно ч.3 ст.1268 ЦК України, спадкоємець який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст.1270 цього Кодексу (6 місяців від дня відкриття спадщини), він не заявив про відмову від неї.

Позивач вказує, що спадкоємцем, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини є ОСОБА_1, який перебував зі спадкодавцем у зареєстрованому шлюбі.

Законодавець пов'язує задоволення вимог кредитора саме з обсягом спадкового майна і його вартістю, наявність лише факту заборгованості не може бути підставою для задоволення позову.

Водночас, позивач не надав суду доказів, що відповідач, як правонаступник позичальника має право на отримання спадщини за законом. Крім того, позивачем не надано та судом не встановлено доказів, які б підтверджували вартість майна, одержаного у спадщину відповідачем та доказів існування такого майна.

При цьому суд враховує те, що у разі смерті боржника за кредитним договором спадкоємець несе відповідальність лише у межах вартості майна, одержаного у спадщину, а відомостей та доказів отримання відповідачем такого майна у спадщину не встановлено, що відповідно унеможливлює стягнення з нього заборгованості.

При цьому суд, виходить з відсутності доказів, які визначають коло спадкоємців, що прийняли спадщину, а саме доказів, які підтверджують родинні стосунки зі спадкодавцем, доказів існування спадкового майна, його обсяг та його вартість, відповідно до статті 1282 ЦК України, а відтак суд позбавлений можливості зробити висновок щодо обсягу відповідальності спадкоємця ОСОБА_1

Крім того, вимоги кредитора спадкоємці зобов'язані задовольнити шляхом одноразового платежу, у разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передано спадкоємцям в натурі.

Згідно частини 1, 3 статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

За положенням частини 1 статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до частини 1, 6 статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до висновку, що позивач не надав суду доказів наявності та вартості майна, отриманого відповідачем у спадщину, а тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог АТ КБ "Приватбанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованостіза кредитним договором кредитором спадкодавця.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки позовні вимоги не підлягають задоволенню, тому витрати на сплату судового збору покладаються на позивача.

На підставі ст. 549, 1048, 1054, 1281, 1282 ЦК України, керуючись ст.ст. 10, 76-81, 141, 263-265 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

в позові акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" (м.Київ, вул.Грушевського, 1 д, ) про стягнення з ОСОБА_1 (жит. ІНФОРМАЦІЯ_1, НОМЕР_1, виданий Острозьким РВ УМВС України в Рівненській області), як спадкоємця ОСОБА_2 12943 грн. 18 коп. заборгованості за кредитним договором відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Рівненського апеляційного суду через Острозький районний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 25.10.2018.

Суддя Острозького районного судуОСОБА_4