Постанова

Іменем України

12 вересня 2018 року

м. Київ

справа № 186/1325/15-ц

провадження № 61-6880св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Мартєва С. Ю. (суддя-доповідач), Пророка В. В., Фаловської І. М., Штелик С. П.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство «Дельта Банк»,

відповідач - ОСОБА_4,

треті особи: ОСОБА_5, публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк», відділ державної виконавчої служби Першотравенського міського управління юстиції в Дніпропетровській області,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» на рішення Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 02 серпня 2016 року у складі судді Кривошеї С. С. та рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 22 листопада 2016 року у складі колегії суддів: Повєткіна В. В., Калиновського А. Б., Осіяна О. М.,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2015 року публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» (далі - ПАТ «Дельта Банк») звернулося до суду з позовом до поручителя ОСОБА_4 про стягнення заборгованості.

Позовна заява мотивована тим, що 16 вересня 2008 року між акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (далі - АКІБ «УкрСиббанк»), правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» (далі - ПАТ «УкрСиббанк») та ОСОБА_5 укладений кредитний договір № 0, за умовами якого банк надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 20 200,00 дол. США зі сплатою 14,50 % річних строком до 18 вересня 2023 року.

У грудні 2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, за яким у порядку, обсязі та на умовах, визначених цим договором, ПАТ «УкрСиббанк» передав (відступив) ПАТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, внаслідок чого ПАТ «Дельта Банк» замінив ПАТ «УкрСиббанк» і став новим кредитором у зазначених зобов'язаннях, а в результаті передання від ПАТ «УкрСиббанк» до ПАТ «Дельта Банк» прав вимоги до боржників, до ПАТ «Дельта Банк» перейшло (відступилося) право вимагати (замість ПАТ «УкрСиббанк») від боржників повного, належного та реального виконання обов'язків за кредитними та забезпечувальними договорами.

Виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором було забезпечено договором поруки від 16 вересня 2008 року № 229174, укладеним між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_4, за яким поручитель поручається перед кредитором за виконання боржником зобов'язань за кредитним договором від 16 вересня 2008 року № 0. Відповідальність поручителя настає в разі невиконання боржником зобов'язань за договором. Поручитель і боржник несуть перед кредитором солідарну відповідальність. Позичальник умови кредитного договору належним чином не виконував, про що неодноразово повідомлявся, в тому числі й шляхом направлення письмової вимоги про виконання зобов'язань згідно з умовами кредитного договору.

Позивач зазначав, що зобов'язання не виконані, і станом на 14 серпня 2015 року утворилася заборгованість у сумі 597 483,60 грн, з яких: сума заборгованості за кредитом - 431 977,70 грн; сума заборгованості за відсотками - 165 505,91 грн. Позивач просив суд стягнути на його користь з відповідача заборгованість за кредитним договором у розмірі 597 483,60 грн.

Рішенням Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 02 серпня 2016 року у позові відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позивач не надав суду доказів того, що кредитний договір від 16 вересня 2009 року, за яким ПАТ «Дельта Банк» придбало права вимоги у ПАТ «УкрСиббанк», який зазначений за № 1 та договір від 16 вересня 2008 року № 1, зазначений в позовній заяві, є договором про надання споживчого кредиту від 16 вересня 2008 року № 0, копія якого є в матеріалах справи.

Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 22 листопада 2016 року рішення суду першої інстанції змінено в частині обґрунтування відмови у задоволенні позову. У решті рішення суду залишено без змін.

Рішення суду апеляційної інстанції мотивоване тим, що матеріалами справи підтверджено те, що ПАТ «Дельта Банк» є новим кредитором за кредитним договором від 16 вересня 2008 року № та договором поруки від 16 вересня 2008 року № 229174. Правових підстав для задоволення позову та стягнення заборгованості з ОСОБА_4 немає, оскільки суму кредиту стягнуто рішенням Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 16 лютого 2010 року, а щодо суми процентів, нарахованих станом на 04 серпня 2015 року, порука припинена.

У касаційній скарзі, поданій у грудні 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ПАТ «Дельта Банк» просить скасувати судові рішення, ухвалити нове рішення про задоволення позову, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що кредитор не пропустив строк на пред'явлення позову до поручителя, оскільки строк виконання основного зобов'язання визначено 18 вересня 2023 року.

Відзив на касаційну скаргу не надходив.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

За змістом частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Касаційна скарга підлягає задоволенню частково.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Частиною першою статті 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Визначення поняття зобов'язання міститься у частині перші статті 509 ЦК України. Відповідно до цієї норми зобов'язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку (частина перша статті 553 ЦК України).

Відповідно до частин першої та другої статті 554 ЦК України в разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Частиною четвертою статті 559 ЦК України передбачено, що порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Отже, порука - це строкове зобов'язання, і незалежно від того, встановлено договором чи законом строк її дії, його сплив припиняє суб'єктивне право кредитора.

Суд установив, що 16 вересня 2008 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_5 укладений договір про надання споживчого кредиту № 0, за яким банк надав позичальнику кредит в сумі 20 200,00 дол. США з цільовим призначенням: для придбання нерухомості, з кінцевим терміном остаточного погашення кредитної заборгованості - 18 вересня 2023 року, зі сплатою за користування кредитними коштами 14,5 % річних.

На забезпечення зобов'язань позичальника за договором від 16 вересня 2008 року № 0 між банком та ОСОБА_4 укладений договір поруки від 16 вересня 2008 року № 229174.

Рішенням Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 16 лютого 2010 року стягнуто з ОСОБА_5 та ОСОБА_4 на користь ПАТ «УкрСиббанк» солідарно заборгованість станом на 04 грудня 2009 року за кредитним договором від 16 вересня 2008 року № 0 в сумі 181 770,46 грн, з яких: заборгованість за кредитом - 20 135,78 дол. США; заборгованість за процентами за користування кредитом - 2 458,85 дол. США; пеня - 155,11 дол. США.

08 грудня 2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» укладений договір купівлі-продажу, згідно з яким продавець (ПАТ «УкрСиббанк») погодився продати (відступити) права вимоги за кредитами та передати їх покупцеві (ПАТ «Дельта Банк»), а покупець погодився придбати права вимоги за кредитами та прийняти їх, сплативши ціну купівлі.

Згідно з додатком 1 «Перелік прав вимоги за кредитами» до договору купівлі-продажу ПАТ «Дельта Банк» придбало у ПАТ «УкрСиббанк» права вимоги за кредитним договором від 30 січня 2009 року № 1 - боржник ОСОБА_5, загальний розмір грошового зобов'язання - 20 135,78 дол. США.

Також встановлено, що кредитний договір від 16 вересня 2008 року № 0 та від 16 вересня 2008 року № 1 - це один і той самий договір, а ОСОБА_4 та ОСОБА_5 визнано вимоги ПАТ «Дельта Банк» як правонаступника ПАТ «УкрСиббанк», оскільки вони сплатили заборгованість за кредитним договором на рахунок ПАТ «Дельта Банк».

Суд апеляційної інстанції встановив, що заочним рішенням Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 16 лютого 2010 року достроково стягнуто заборгованість за кредитним договором із боржника та поручителя, до складу якої входила вся сума кредиту та процентів станом на 04 грудня 2009 року, позовних вимог про стягнення процентів за період станом на 18 вересня 2023 року банк не заявляв. Зазначених фактів ПАТ «Дельта Банк» у касаційній скарзі не заперечував.

ПАТ «Дельта Банк», звернувшись до суду з позовом до поручителя у вересні 2015 року, просив стягнути суми кредиту та проценти станом на 04 серпня 2015 року.

Вирішуючи позов у частині вимог про стягнення з поручителя тіла кредиту та відсотків станом на 04 грудня 2009 року, що були стягнуті за рішенням суду, яке набрало законної сили, суди першої та апеляційної інстанцій не врахували, що після набрання рішенням суду законної сили сторони та треті особи із самостійними вимогами, а також їх правонаступники не можуть знову заявляти в суді ту саму позовну вимогу з тих самих підстав, а також оспорювати в іншому процесі встановлені судом факти і правовідносини (частина друга статті 223 ЦПК України 2004 року).

Висновок суду апеляційної інстанції про те, що припинення поруки є помилковим, оскільки вимога до поручителя була пред'явлена ще в січні 2010 року попереднім кредитором та заочним рішенням Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 16 лютого 2010 року з поручителя була стягнута заборгованість.

Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до частин першої та третьої статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві.

Відповіднодо частини першої статті 1048 ЦКУкраїни позикодавець має право на одержаннявід позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановленодоговором або законом. Розмірі порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договоромне встановлений розмір процентів, їх розмірвизначаєтьсяна рівні облікової ставки Національного банку України.

Суд апеляційної інстанції вищевикладеного не врахував, не взяв до уваги, що договором не передбачено право на одержання процентів від суми позики після ухвалення судового рішення про задоволення вимог кредитора, а вимог про стягнення таких процентів на підставі вимог статті 625 ЦК України позивач не заявляв.

Зазначене узгоджується з висновками Великої Палати Верховного Суду щодо застосування статті 625 ЦК України, викладеними у постанові від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18) та постанові від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18).

Відповідно до статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Ураховуючи зазначене, а також те, що судами першої та апеляційної інстанцій неправильно застосовано норми матеріального права, відсутні підстави для направлення справи на новий розгляд, визначені статтею 411 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про необхідність скасування судових рішень та ухвалення у справі нового рішення про відмову в задоволенні позову.

Керуючись статтями 255, 400, 409, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» задовольнити частково.

Рішення Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 02 серпня 2016 року та рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 22 листопада 2016 року скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким у позові публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_4, за участю третіх осіб: ОСОБА_5, публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк», відділу державної виконавчої служби Першотравенського міського управління юстиції в Дніпропетровській області, про стягнення заборгованості відмовити.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. С. Висоцька
Судді:С. Ю. Мартєв В. В. Пророк І. М. Фаловська С. П. Штелик