УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 жовтня 2018 року м. Запоріжжя

Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя у складі: головуючого судді Калюжної В.В., за участю секретаря Кудряшової Ю.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у м. Запоріжжі обєднану скаргу ОСОБА_1 на постанову державного виконавця Хортицького відділу державної виконавчої служби м. Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області від 03.05.2018 року у ВП № 56126042 про накладення штрафу; постанову від 22.05.2018 року у ВП № 56126042 про накладення повторного штрафу; постанову від 22.05.2018 року у ВП № 56126042 про стягнення виконавчого збору та витрат на виконавче провадження,

за участю представників заявника ОСОБА_2, ОСОБА_3, зацікавленої особи ОСОБА_4, державного виконавця Штанченко В.І.,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду зі скаргою на дії та постанову державного виконавця Хортицького ВДВС м. Запоріжжя ГТУЮ у Запорізькій області про накладення штрафу у виконавчому провадженні № 56126042, просила суд визнати неправомірними дії державного виконавця з виконання судового рішення у виконавчому провадженні № 56126042 в частині притягнення заявниці до відповідальності та накладення штрафу; визнати неправомірною та скасувати постанову державного виконавця від 03.05.2018 про накладення штрафу в сумі 1700 грн.

Крім того, ОСОБА_1 звернулася до суду зі скаргою на дії та постанову державного виконавця Хортицького ВДВС м. Запоріжжя ГТУЮ у Запорізькій області про накладення штрафу у виконавчому провадженні № 56126042, просила суд визнати неправомірними дії державного виконавця з виконання судового рішення у виконавчому провадженні № 56126042 в частині притягнення заявниці до відповідальності та накладення штрафу; визнати неправомірною та скасувати постанову державного виконавця від 22.05.2018 про накладення штрафу в сумі 3400 грн.

Також, ОСОБА_1 звернулася до суду зі скаргою на дії та постанови державного виконавця Хортицького ВДВС м. Запоріжжя ГТУЮ у Запорізькій області про стягнення з боржника виконавчого збору в сумі 7446 грн. та про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження в сумі 250 грн. у виконавчому провадженні № 56126042, просила суд визнати дії державного виконавця неправомірними та скасувати зазначені постанови.

Ухвалою суду від 11.07.2018 року скарги ОСОБА_1 обєднано в одне провадження для спільного розгляду.

У судовому засіданні представники заявника підтримали скарги на підставах, викладених у них, просили скарги задовольнити в повному обсязі.

Державний виконавець заперечував з приводу доводів скарг, зазначивши, що діяв відповідно до Закону України „Про виконавче провадження, правомірно наклавши на боржника штрафи та стягнувши виконавчий збір і витрати виконавчого провадження.

Заінтересована особа ОСОБА_4 проти задоволення скарг заперечував, вказав, що боржник рішення суду не виконувала, це підтверджено матеріалами виконавчого провадження, відтак притягнення ОСОБА_1 до передбаченої законом відповідальності у вигляді штрафу є правомірним.

Суд, заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, дійшов до наступного висновку.

Порядок примусового виконання судових рішень урегульовано, зокрема, нормами ЦПК України, Закону України „Про виконавче провадження.

У свою чергу, виконання в примусовому порядку рішень судів немайнового характеру регламентовано розділом VIII зазначеного Закону.

Судом встановлено, що рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 02.03.2018 року частково задоволено позовні вимоги ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у спілкуванні та вихованні дитини. Усунуто перешкоди ОСОБА_4 у спілкуванні та вихованні дочки ОСОБА_5, встановивши спосіб участі ОСОБА_4 у спілкуванні та вихованні дочки шляхом надання систематичних побачень з дитиною щосереди з 18-00 до 20-00 годин; щорічно, 20 липня брати участь у святкуванні дня народження ОСОБА_5.

На виконання зазначеного судового рішення 04.04.2018 року судом видано виконавчий лист № 335/15400/17, на підставі якого за заявою ОСОБА_4 постановою державного виконавця Хортицького ВДВС м. Запоріжжя ГТУЮ у Запорізькій області ОСОБА_6 від 05.04.2018 відкрито виконавче провадження № 56126042 та розпочато примусове виконання судового рішення.

З матеріалів справи встановлено, що заявник ОСОБА_1 боржник у виконавчому провадженні, змінила прізвище на „Лічман у звязку із укладенням шлюбу з ОСОБА_7, про що свідчить надана нею копія Свідоцтва про шлюб серії І-ЖС № 215190, виданого Запорізьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, актовий запис № 340, яку долучено до матеріалів справи.

Відповідно до положень ст. 26 Закону України „Про виконавче провадження у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа. Виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обовязок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. За рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів.

Статтею 28 Закону України „Про виконавче провадження визначено, що постанова про відкриття виконавчого провадження, надсилається сторонам рекомендованим поштовим відправленням, інші документи виконавчого провадження доводяться до відома сторін шляхом направлення їм простим поштовим відправленням або доставки курєром. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

За приписами ст. 63 Закону України „Про виконавче провадження, за рішеннями, за якими боржник зобовязаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону 10 робочих днів, перевіряє виконання рішення боржником. У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів та попередження про кримінальну відповідальність.

Судом встановлено на підставі наявних у матеріалах справи доказів, а саме: копії рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, що державним виконавцем у передбачений законом спосіб повідомлено боржника про початок примусового виконання рішення суду; поштове відправлення вручено 11.04.2018 року особисто ОСОБА_1

Після спливу строку, встановленого ст. 26 Закону України „Про виконавче провадження, державним виконавцем перевірено виконання рішення боржником та на підставі заяви стягувача від 02.05.2018, зареєстрованої в органі ДВС 03.05.2018 за вх. № 5197/16634, встановлено факт невиконання рішення. Водночас підстав поважності невиконання рішення суду не встановлено.

З огляду на викладене, державним виконавцем 03.05.2018 у відповідності до положень закону винесено постанову про накладення на боржника штрафу в розмірі 1700 грн., в якій зобовязано ОСОБА_1 виконати рішення суду протягом 10 робочих днів та повідомлено про кримінальну відповідальність за його умисне невиконання.

Постанову від 03.05.2018 року направлено на адресу боржника, зазначену у виконавчому документі, а також на адресу, вказану стягувачем як місце проживання боржника (АДРЕСА_1). На підтвердження відправки суду надано належним чином завірені копії списку рекомендованих листів Хортицького ВДВС та списку згрупованих поштових відправлень рекомендованих листів, поданих в Запоріжжя-76, а також роздруківки із сайту Укрпошта, з яких вбачається, що відправлення вручені.

Таким чином, суд дійшов висновку, що оскаржувана постанова від 03.05.2018 року у ВП № 56126042 про накладення штрафу винесена у відповідності до вимог законодавства, у звязку із невиконанням судового рішення, а підстави для визнання її неправомірною та скасування відсутні.

Аргументи заявника щодо її необізнаності про початок примусового виконання рішення суду, а також про відсутність підтвердження невиконання нею судового рішення у встановлені строки спростовуються наявними у матеріалах справи доказами, відтак судом до уваги не беруться.

Отже, підстави для задоволення скарги ОСОБА_1 про визнання неправомірною та скасування постанови державного виконавця від 03.05.2018 відсутні.

У подальшому, державним виконавцем отримано заяви стягувача від 09.05.2018 (зареєстрована 10.05.2108 з вх. № 5701/16634) та від 21.05.2018 (зареєстрована 21.05.2108 з вх. № 6201/16634) про невиконання ОСОБА_1 судового рішення.

Також з матеріалів вбачається, що боржником не заперечується, що остання зявлялась 15.05.2018 до відділу ДВС для ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження, однак, жодних поважних причин невиконання нею рішення не повідомила.

На виконання вимог ч. 3 ст. 63 Закону України „Про виконавче провадження державним виконавцем наступного робочого дня після закінчення строку, наданого у постанові від 03.05.2018 про накладення штрафу, повторно перевірено виконання рішення боржником та на підставі ст.ст. 63, 75 повторно 22.05.2018 винесено постанову про накладення штрафу в розмірі 3400 грн.

З огляду на повторне невиконання без поважних причин рішення ОСОБА_1, а також на те, що таке рішення не може бути виконано без участі боржника, державним виконавцем 22.05.2018 до органу досудового розслідування направлено повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та винесено постанову про закінчення виконавчого провадження. На підставі ст. ст. 27, 42 Закону України „Про виконавче провадження з боржника стягнуто виконавчий збір та витрати виконавчого провадження.

Із урахуванням того, що постанова державного виконавця від 22.05.2018 про повторне накладення штрафу в розмірі 3400 грн. винесена із дотриманням процедури, визначеної законодавством, після перевірки виконання боржником рішення та встановлення факту його невиконання, що підтверджується матеріалами справи, підстав для задоволення скарги про визнання цієї постанови неправомірною та її скасування також не вбачається.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 27 Закону України „Про виконавче провадження, виконавчий збір це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України. У ч.ч. 5, 9 зазначеної статті встановлені випадки, в яких виконавчий збір не стягується.

За правилами ч. 3 ст. 40 Закону України „Про виконавче провадження у разі закінчення виконавчого провадження з підстав, зокрема, передбачених п. 11 ч. 1 ст. 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня закінчення виконавчого провадження виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

З огляду на те, що 22.05.2018 державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі п. 11 ч. 1 ст. 39 Закону України „Про виконавче провадження (надіслання виконавчого документа до суду, який його видав, у випадку невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без його участі), виконавчий збір раніше у цьому виконавчому провадженні не стягувався, а виключення, передбачені законом, щодо його стягнення відсутні. Отже, державним виконавцем правомірно винесено постанову від 22.05.2018 про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору. Підстави для визнання її неправомірною та скасування у суду відсутні.

Аргументи скаржника щодо наявності підстав для стягнення виконавчого збору лише у випадку невиконання рішення добровільно у встановлений для цього строк відхиляються судом з огляду на таке. Дійсно, Закон України Про виконавче провадження, який діяв у редакції до 02.06.2018, визначав підставою стягнення виконавчого збору невиконання рішення суду у строк, встановлений для його самостійного виконання у постанові про відкриття виконавчого провадження. Разом з тим, Закону України „Про виконавче провадження від 02.06.2018 змінено підхід до визначення виконавчого збору, стягнення якого не ставиться в залежність від виконання або невиконання рішення самостійно у певний строк; більш того, надання строку для самостійного виконання рішення суду чинним законом не передбачено.

За ст. 42 Закону України „Про виконавче провадження витрати органів державної виконавчої служби та приватного виконавця, повязані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішень, є витратами виконавчого провадження. У випадку закінчення виконавчого провадження у разі необхідності примусового стягнення з боржника витрат виконавчого провадження виконавцем виноситься постанова про їх стягнення.

Відповідно до положень наказу Мінюсту № 2830/5 від 29.09.2018 (зареєстрованого 30.09.2018 за № 1300/29430) витратами виконавчого провадження, зокрема, є витрати на виготовлення документів виконавчого провадження (папір, копіювання, друк документів, канцтовари), пересилання документів виконавчого провадження (конверти, знаки поштової оплати (марки), послуги маркувальної машини, послуги поштового звязку), плата за користування автоматизованою системою виконавчого провадження.

За таких обставин, судом не встановлено підстав для визнання неправомірною та скасування постанови державного виконавця від 22.05.2018 року про стягнення витрат виконавчого провадження, тому дійшов висновку про необґрунтованість вимог скарги в цій частині.

За викладених обставин, суд приходить до висновку, що скарги ОСОБА_1 є необґрунтованими, доводи скарг не підтверджені матеріалами справи, у звязку з чим не підлягають задоволенню у повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 260, 268, 353, 450, 451 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Обєднану скаргу ОСОБА_1 на постанову державного виконавця Хортицького відділу державної виконавчої служби м. Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області від 03.05.2018 року у ВП № 56126042 про накладення штрафу; постанову від 22.05.2018 року у ВП № 56126042 про накладення повторного штрафу; постанову від 22.05.2018 року у ВП № 56126042 про стягнення виконавчого збору та витрат на виконавче провадження залишити без задоволення.

Ухвалу може бути оскаржено в апеляційному порядку до Запорізького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом пятнадцяти днів з дня складення повного тексту ухвали.

Повний текст ухвали складено 30.10.2018 року.

Суддя: В.В.Калюжна