Справа № 522/8157/18
Номер провадження 2/521/3403/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 вересня 2018 року Малиновський районний суд м.Одеси в складі:

головуючого судді Лічмана Л.Г.,

при секретарі Тимофієнко Н.М.,

за участю представника позивача адвоката ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Одесі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2, яка проживає у ІНФОРМАЦІЯ_1, до Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», за місцезнаходженням у м. Києві, вул. Грушевського, 1Д, та ОСОБА_3 нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_4, за місцезнаходженням у АДРЕСА_1, про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, повернення стягнутого за виконавчим написом, -

В С ТА Н О В И В:

11 червня 2018 р. до Малиновського районного суду м. Одеси з Приморського районного суду м. Одеси за підсудністю надійшла позовна заява ОСОБА_2, у якій змінено (доповнено) підстави позову, у якій вона просила постановити рішення, яким визнати виконавчий напис № 10323, виданий 30.10.2017 р. приватним нотаріусом Дніпропетровського (на теперішній час Дніпровського) міського нотаріального округу ОСОБА_4М, таким, що не підлягає виконанню та зобовязати Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Приватбанк» (на теперішній час Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк») (далі - АТ КБ «ПриватБанк») повернути ОСОБА_2 стягнуті за вказаним виконавчим написом грошові кошти у сумі 7371,28 грн., шляхом стягнення цієї суми з ПАТ «КБ «ПриватБанк».

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_2 вказала, що 15.02.2012 р. позивачем була підписана анкета-заява про приєднання до умов та правил надання банківських послуг та отримана банківська універсальна кредитна картка. Вимогу про дострокове погашення повної суми заборгованості за Овердрафтом, протягом 30 днів з моменту направлення банком вимоги позивач не отримував. 30.01.2017 р. ОСОБА_3 нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_4 був виданий виконавчий напис № 10323, яким встановлено стягнути з ОСОБА_2 грошові кошти у сумі 129029 грн. на користь ПАТ КБ «Приватбанк». А саме залишок заборгованості за кредитом 10727,57 грн., залишок заборгованості за відсотками 105700,94 грн., пеня та комісія 3600 грн., штраф 6001, 43 грн., що всього становить 126029 грн. 94 коп., а також витрати за вчинення виконавчого напису 3000 грн. Таким чином всього 129029 грн. 94 коп. Строк за який провадиться стягнення пять років сім місяців пятнадцять днів, а саме з 15.02.2012 р. по 30.09.2017 р. При зверненні банку до нотаріуса в розмір заборгованості включено і розмір пені, який заявником нараховано поза межами річного строку спеціальної позовної давності, а стягнення відсотків проводилось з порушенням трьохрічного строку позовної давності, що узгоджується з правовою позицією, викладеною у Постанові ОСОБА_5 Верховного Суду України по справі № 444/9519/12 від 28.03.2018 р. Крім того, відповідно до ст. 88 «Про нотаріат» суму боргу не можна вважати безспірною, оскільки розрахунок заборгованості позивача перед банком не є підтвердженням такої безспірності заборгованості. Для вчинення виконавчого напису банком не було надано оригіналу анкети-заяви та посвідченої стягувачем виписки з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Крім того, АТ КБ «Приватбанк» списував кошти з кредитного рахунку позивача у період з 13.09.2017 р. по 14.03.2018 р., однак списання, проведені за час надання банком нотаріусу виписки рахунка боржника за договором № б/н від 15.02.2012 р. не відображені у цій виписці, а отже і у виконавчому написі нотаріуса. Таким чином сума списання склала 7596,68 грн.

У судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги в повному обсязі, просив їх задовольнити.

Відповідач АТ КБ «ПриватБанк» у наданому відзиві на позовну заяву у задоволенні позовних вимог просив у задоволенні позовних вимог відмовити з огляду на наступне.

Як вказано у відзиві на позовну заяву, кредитний договір (заява на отримання кредитної картки) не був виконаний достроково, розірваний чи змінений, а також те, що договір не виконувався належним чином продовжує діяти до сьогодні, правовідносини між сторонами тривають, оскільки гроші банку не повернуто, тому твердження позивача застосовано пропуску 3-річного строку з моменту настання права вимоги щодо погашення заборгованості є необґрунтованими. Закінчення строку дії договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення. Позивач здійснив останній платіж 03.09.2014 р. у розмірі 25,00 грн. та вийшов на прострочку 30.09.2014 р. Отже право вимоги виникло 01.10.2014 р. заборгованість розрахована станом на 01.10.2017 р. Строк дії картки до жовтня 2015 року. Виконавчий напис було вчинено з дотриманням глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України на підставі наданих банком документів, що підтверджують безспірність: договір, розрахунок заборгованості. При цьому міститься посилання на правову позицію Верховного Суду України, викладену у постанові від 20.05.2015 р. № 6-158цс15 та постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 17.05.2018 у справі № 307/1580/17, ухвалу Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 09.09.2015 р. у справі № 4890/2908/15-ц та від 18.05.2016 р. по справі № 6-6347св15, де вказав, що нотаріус під час вчинення виконавчого напису не встановлює права та обовязки учасників правовідносин, а лише перевіряє наявність необхідних документів. Позивач вважає, що розмір заборгованості перед Банком є спірним, але не обґрунтовує відсутність заборгованості або наявність заборгованості в меншому розмірі, не вказує сум, які ним були сплачені, не підтверджує факт погашення заборгованості. У наданому доповненні до відзиву від 18.09.2018 р. вказано, що відповідач не згоден з позовними вимогами про стягнення грошових коштів у сумі 7371,28 грн., оскільки через невиконання зобовязань виникла прострочена заборгованість перед банком.

Відповідач ОСОБА_3 нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_4 в судове засідання не зявилася, про дату та місце судового засідання повідомлялася належним чином, надала заяву про розгляд справи у її відсутність.

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 23.05.2018 р. клопотання представника позивача ОСОБА_2К адвоката ОСОБА_1 про витребування доказів задоволено, витребувано від приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_4 належним чином завірені копії документів, наданих Публічним акціонерним товариством «Комерційний банк «ПриватБанк», на підставі яких здійснено виконавчий напис № 10323 від 30.10.2017 року, а також копію нотаріальної справи щодо вчинення виконавчого напису № 10323 від 30.10.2017 року, яким встановлено стягнути з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» грошові кошти у сумі 129029 гривень 00 копійок.

Суд, вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлені наступні фактичні обставини та відповідні до них правовідносини.

Відповідно до анкети-заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг в ПриватБанк № б/н від 15.02.2012 р. ОСОБА_2 звернулася до ПАТ КБ «ПриватБанк» внаслідок чого просила оформити на її імя платіжну картку кредитку «Універсальна». (а.с. 16, 57)

ОСОБА_2 повідомлено, що дана заява разом з памяткою клієнта, Умовами і Правилами надання банківських послуг складають Договір про надання банківських послуг.

На підставі зазначеного, ОСОБА_2 отримала платіжну картку кредитку «Універсальна», з процентною ставкою 30 %, з простроченою процентною ставкою 30 %.

Відповідно до розділу 1 Умов та Правил, розміщених на web-сайті банку www.privatbank.ua, ці правила є публічною офертою, що містять умови та правила надання послуг Банком його Клієнтам.

Відносини між Банком та Клієнтом можуть вирішуватись як шляхом підписання окремих угод або додаткових угод до цього договору, так і шляхом обміну інформацією узгодження по банківському обслуговуванню з Клієнтом через web-сайт банку (www.pb.ua або інший інтернет/SMS-ресурс, зазначений Банком).

Укладений договір дає підстави вважати його також і договором приєднання. Таким договором є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору (ч.1 ст.634 ЦК України).

За приписами ч. 2 ст. 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

З заявою вих. № б/н від 30.10.2017 р. до ОСОБА_3 нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_4 звернулось ПАТ КБ «ПриватБанк» у звязку з невиконанням ОСОБА_2 зобовязань за Кредитним договором щодо своєчасної сплати відсотків та погашення кредиту, боржнику було надіслано письмову вимогу про усунення порушень за Кредитним договором. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка Боржника на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення звязку про відправлення повідомлення на адресу боржника. Загальна сума заборгованості становить 126529 грн 94 коп., з урахуванням: заборгованість за тілом кредиту у розмірі 10727 грн. 57 коп.; заборгованість за відсотками у розмірі 105700 грн. 94 коп.; заборгованість за пенею та комісією у розмірі 3600 грн. 00 коп.; заборгованість за штрафом (фіксована частина) у розмірі 500 грн. 00 коп.; заборгованість по штрафам (відсоток від суми заборгованості) у розмірі 6001 грн. 43 коп. Крім того, витрати, повязані із вчиненням виконавчого напису 3000 грн. Строк, за який провадиться стягнення пять років сім місяців пятнадцять днів, а саме з 15.02.2012 р. по 30.09.2017 р. (а.с. 50)

До вказаної заяви додано Письмову вимогу про усунення порушень за кредитним договором № б/н від 15.02.2012 р., адресовану АТ КБ «ПриватБанк» ОСОБА_2 з вимогою стягнення боргу у загальній сумі 126529 грн. 94 коп. у звязку з невиконанням зобовязань та вимогою дострокового повернення кредиту. Вказана письмова вимога датована 20.10.2017 р. (а.с. 54)

Відповідно до Виконавчого напису від 30.10.2017 р. приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_4 запропоновано стягнути грошові кошти у сумі 129029 грн. 94 коп. з ОСОБА_2, які є її боргом за Кредитним договором № б/н від 15.02.2012 р., укладеним між ПАТ КБ «ПриватБанк»: залишок заборгованості за кредитом 10727,57 грн., залишок заборгованості за відсотками 105700,94 грн, пеня та комісія 3600 грн, штраф 6001,43 грн., що всього становить 126029 грн. 94 коп., а з врахуванням витрат у розмірі 3000 грн., повязаних із вчиненням виконавчого напису, становить 129029 грн. 94 коп. (а.с. 10, 49, 61)

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

У відповідності зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно з частиною першою статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Отже, для належного виконання зобовязання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобовязання є його порушенням.

Відповідно до статті 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати кредит позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит і сплатити проценти.

Тобто, зобовязання з надання кредиту, його повернення та сплати процентів є основним, а зобовязання зі сплати штрафу та пені є додатковим до основного.

Відповідно до частини другої статті 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 («Позика») глави 71 («Позика. Кредит. Банківський вклад»), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу.

Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Статтею 5 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що нотаріус зобовязаний: відмовити у вчиненні нотаріальної дії в разі її невідповідності законодавству України або міжнародним договорам.

Статтею 87 Закону України «Про нотаріат» визначено, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Аналогічні за змістом положення містяться у пункті 1 глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України № 296/5 від 22.02.2012 р. (далі Порядок).

Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

При цьому пунктом 3.2 ОСОБА_6 16 Розділу ІІ Порядку визначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі Перелік).

Пунктом 7 Переліку документів передбачено, що для одержання виконавчого напису про стягнення заборгованості за кредитним договором, за яким боржником допущено прострочення платежів за зобовязаннями, нотаріусу додаються оригінал кредитного договору та засвідчена стягувачем виписка з рахунку боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.

При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій.

Вчинення нотаріусом виконавчого напису це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обовязків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Мета вчинення виконавчого напису надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобовязання боржником.

Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем.

В спірному виконавчому написі не зазначено на підставі яких матеріалів, що були представлені Банком, він був вчинений.

Надаючи оцінку діям АТ «КБ «ПриватБанк» щодо повідомлення боржника, необхідно зазначити наступне.

Направлення зазначеної вимоги банком на адресу ОСОБА_2, а саме 65122, АДРЕСА_2, банк підтвердив описом цінного листа та квитанцією про сплату відправлення від 24.10.2017 р. у сумі 18,36 грн. (а.с. 55-56)

Представник позивача ОСОБА_2 категорично заперечує отримання письмової вимоги АТ КБ «ПриватБанк» про усунення порушення.

Рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення ОСОБА_2 та членам її сім'ї відповідачами не надане у звязку з його відсутністю.

Однією з підстав для задоволення позовних вимог в цій частині є недотримання порядку вчинення виконавчого напису.

Отже враховуючи, що АТ «КБ «ПриватБанк» не дотримано порядок вчинення дій та подачі документів для вчинення виконавчого напису, позовні вимоги про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, підлягають задоволенню з тих причин, що відповідачем порушено вимогу щодо безспірності заборгованості.

Щодо дотримання строків позовної давності, варто зазначити наступне.

Позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (стаття 256 ЦК України).

Пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) передбачає, що кожен має право на справедливий розгляд його справи судом. Тому Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду звернувся до практики Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32). ЄСПЛ зауважує, що «позовна давність це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до відповідальності у суді після закінчення певного періоду часу після вчинення правопорушення. Періоди позовної давності, які є звичним явищем у національних правових системах Договірних держав, переслідують декілька цілей, що включають гарантування правової визначеності й остаточності та запобігання порушенню прав відповідачів, які могли би бути ущемлені у разі, якщо би було передбачено, що суди ухвалюють рішення на підставі доказів, які могли стати неповними внаслідок спливу часу» (див. mutatis mutandis рішення у справах «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії» від 20 вересня 2011 року («OAO Neftyanaya Kompaniya Yukos v. Russia», заява № 14902/04, § 570), «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства» від 22 жовтня 1996 року («Stubbings and Others v. the United Kingdom», заяви № 22083/93 і № 22095/93, § 51)).

Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі предявлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобовязання.

З огляду на вказане суд відхиляє аргументи відповідача про те, що на підставі статті 599 та частини четвертої статті 631 ЦК України він мав право нараховувати передбачені договором проценти до повного погашення заборгованості за кредитом.

Щодо перебігу позовної давності за вимогами, що складаються із сукупності прострочених щомісячних зобовязань.

Загальна позовна давність (зокрема, до вимог про стягнення заборгованості за кредитом і процентів) встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України), а спеціальна позовна давність до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) тривалістю в один рік (пункт 1 частини другої статті 258 ЦК України).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою повязано його початок.

Початок перебігу позовної давності визначається статтею 261 ЦК України. Так, за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). А за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина пята цієї статті).

Оскільки договір встановлює окремі зобовязання, які деталізують обовязок відповідача повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обовязку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право відповідача вважається порушеним з моменту порушення позивачем терміну внесення чергового платежу. А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) позивачем обовязку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу.

У разі порушення позичальником терміну внесення чергового платежу, передбаченого договором (прострочення боржника), відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України кредитодавець до спливу визначеного договором строку кредитування вправі заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини кредиту, що залишилася, і нарахованих згідно зі статтею 1048 ЦК України, але не сплачених до моменту звернення кредитодавця до суду, процентів, а також попередніх невнесених до такого моменту щомісячних платежів у межах позовної давності щодо кожного із цих платежів. Невнесені до моменту звернення кредитора до суду щомісячні платежі підлягають стягненню у межах позовної давності, перебіг якої визначається за кожним з платежів окремо залежно від настання терміну сплати кожного з цих платежів.

Такий підхід відповідає правовій позиції, сформульованій Верховним Судом України у постанові від 6 листопада 2013 року у справі № 6-116цс13. Аналогічні висновки були сформульовані Верховним Судом України, зокрема, у постановах від 19 березня 2014 року у справі № 6-20цс14, від 12 листопада 2014 року у справі № 6-167цс14, від 3 червня 2015 року у справі № 6-31цс15, від 30 вересня 2015 року у справі № 6-154цс15, від 29 червня 2016 року у справі № 6-272цс16, від 23 листопада 2016 року у справі № 6-2104цс16 і від 14 грудня 2016 року у справі № 6-2462цс16.

Крім того, у заяві представника АТ КБ «ПриватБанк» та виконавчому написі нотаріуса від 30.10.2017 р. вказано, що стягнення проводиться за пять років сім місяців пятнадцять днів, що суперечить встановленим ст. 88 Закону України «Про нотаріат» умовам вчинення виконавчого напису, а саме, щодо того, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років.

Отже, оскільки за умовами договору відповідач мав виконувати зобовязання, зокрема, з повернення кредиту та зі сплати процентів, перебіг позовної давності для стягнення заборгованості за кожним з цих щомісячних платежів починається з наступного дня після настання терміну внесення чергового платежу. А тому встановлення строку кредитування у договорі, який передбачає внесення позичальником щомісячних платежів, має значення не для визначення початку перебігу позовної давності за вимогами кредитодавця щодо погашення заборгованості за цим договором, а, насамперед, для визначення позичальнику розміру щомісячних платежів.

Підставою, яка породжує обовязок сплатити пеню та штраф, є порушення боржником зобовязання (стаття 610, пункт 3 частини першої статті 611 ЦК України).

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання (частина перша статті 549 ЦК України). Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. А пенею неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частини друга та третя цієї статті).

За змістом приписів параграфу 2 глави 49 ЦК України особливість пені у тому, що вона нараховується з першого дня прострочення та доти, поки зобовязання не буде виконане. Період, за який нараховується пеня за порушення зобовязання, не обмежується. Її розмір збільшується залежно від тривалості порушення зобовязання. Тобто, вона може нараховуватись на суму невиконаного або неналежно виконаного грошового зобовязання (зокрема, щодо повернення кредиту чи сплати процентів за кредитом) протягом усього періоду прострочення, якщо інше не вказано у законі чи в договорі. Але відповідно до пункту 1 частини другої статті 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (як штрафу, так і пені) застосовується позовна давність в один рік. Відтак, стягнути неустойку (зокрема і пеню незалежно від періоду її нарахування) можна лише у межах спеціальної позовної давності.

Згідно з частиною першою статті 260 ЦК України позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього кодексу.

На відміну від обчислення позовної давності для вимоги про стягнення штрафу, позовна давність за вимогою про стягнення пені обчислюється окремо за кожен день (місяць), за який нараховується пеня. Право на позов про стягнення пені за кожен день (місяць) виникає щодня (щомісяця) на відповідну суму, а позовна давність обчислюється з того дня (місяця), коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення його права на стягнення пені.

У постанові від 6 листопада 2013 року у справі № 6-116цс13 Верховний Суд України, аналізуючи приписи статей 266 і частини другої статті 258 ЦК України, дійшов висновку, що можливість стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається у межах позовної давності за основною вимогою з дня (місяця), з якого вона нараховується.

Зважаючи на те, що виник спір з приводу розміру заборгованості, з врахуванням застосування строку позовної давності, відсутня одна з основних умов для вчинення виконавчого напису, а саме безспірність заборгованості.

Така позиція відповідає правовій позиції, викладеній у Постанові ОСОБА_5 Верховного Суду по справі № 444/9519/12 від 28.03.2018 р.

Крім того, задовольняючи позовні вимоги в частині повернення стягнутих за виконачим написом грошових коштів суд керувався наступним.

У відповідності до ст.16 ЦК України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, відновлення становища, яке існувало до порушення; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Після вчинення виконавчого напису нотаріуса з карткового рахунку ОСОБА_2, починаючи з 13.10.2017 р., автоматично списано 7096,68 грн. (350 + 1293,05 + 350 + 1251,37 + 350 + 11,59 + 1518,59 + 350 + 548,23 + 723,85 + 350).

Згідно листа ОСОБА_3 виконавця ОСОБА_6 вих. № 1021 від 24.04.2018 р. повідомлено, що в ході проведення виконавчих дій по ВП 55813047 станом на 24.04.2018 р. з боржника стягнуто борг у сумі 274,60 грн. (а.с. 18)

Списання, проведені за час надання банком нотаріусу виписки рахунка боржника за договором № б/н від 15.02.2012 р. не відображені у цій виписці, а отже і у виконавчому написі нотаріуса. Таким чином сума списання склала 7096,68 грн., а з врахуванням витрат та проведення виконавчих дій становить 7371,28 грн. (7096,68+274,60). Вказані кошти підлягають поверненню позивачеві.

Суд критично оцінює надані АТ КБ «ПриватБанк» для порівняння постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 17.05.2018 у справі № 307/1580/17, оскільки за матеріалами даної справи за угодою сторін подовжено строк позовної давності тривалістю 50 років. Правову позиція Верховного Суду України, викладену у постанові від 20.05.2015 р. № 6-158цс15 стосується прав на іпотечне майно.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд керувався на ступним.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. За подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою сплаті підлягає судовий збір у розмірі 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Статтею 7 Закону України про «Державний бюджет на 2018 рік» установлено у 2018 році прожитковий мінімум для працездатних осіб у розмірі 1762 гривні.

Позивача було звільнено від сплати судового збору при поданні позовної заяви, а отже на підставі статті 141 ЦПК України, з відповідача в дохід держави стягується судовій збір за дві позовні вимоги немайнового характеру, у загальному розмірі 1409 грн. 60 коп. (1762 х 0,4 х 2)

Керуючись вимогами ст.ст. 6, 81, 141, 259, 263-265, 267 ЦПК України, -

С У Д

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_2 (АДРЕСА_2, РНОКПП НОМЕР_1), - задовольнити.

Визнати виконавчий напис № 10323, виданий 30 жовтня 2017 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_4 таким, що не підлягає виконанню.

Зобовязати Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (м. Київ, вул. Грушевського, 1, ) повернути ОСОБА_2 (АДРЕСА_2, РНОКПП НОМЕР_1) стягнуті за вказаним виконавчим написом грошові кошти у сумі 7371,28 гривні, шляхом стягнення цієї суми з Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (м. Київ, вул. Грушевського, 1, ).

Стягнути з Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (м. Київ, вул. Грушевського, 1, ) в дохід держави судовий збір у сумі 1409 гривень 60 копійок.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до апеляційного суду Одеської області протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення, тобто з 26 вересня 2018 року.

Повне рішення складено 26 вересня 2018 року.

С У Д Д Я: