Постанова

Іменем України

19 вересня 2018 року

м. Київ

справа № 308/7006/15-ц

провадження № 61-5997св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Журавель В. І., Коротуна В. М., Крата В. І., Курило В. П. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач (відповідач за зустрічним позовом) - ОСОБА_1,

відповідач (позивач за зустрічним позовом) - товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи»,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення сторін касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 20 квітня 2016 року у складі судді Микуляк П. П. та рішення апеляційного суду Закарпатської області від 11 жовтня 2016 року у складі колегії суддів: Готри Т. Ю., Джуги С. Д., Леска В. В.,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» (далі - ТОВ «Кредитні ініціативи») про захист прав споживачів.

Позов мотивован о тим, що 14 листопада 2007 року між нею та акціонерним комерційним промислово-інвестиційним банком (закрите акціонерне товариство) було укладено кредитний договір № 2025, згідно з умовами якого вона отримала кредит в сумі 8 217,00 доларів США, зі сплатою 9,5 % річних до 13 листопада 2014 року.

На забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між нею і банком було укладено договір застави від 14 листопада 2007 року, згідно з умовами якого вона надала в заставу банку належний їй праві власності автомобіль марки «Cheri S11 QQ», державний реєстраційний номер НОМЕР_1, 2007 року випуску.

17 грудня 2012 року між акціонерним комерційним промислово-інвестиційним банком та ТОВ «Кредитні ініціативи» було укладено договір відступлення прав вимоги, згідно з умовами якого банк відступив, а товариство набуло право вимоги за вказаними договорами.

Посилаючись на те, що вона свої зобов'язання за кредитним договором виконала належним чином, а ТОВ «Кредитні ініціативи» на її звернення не надає їй повної інформації щодо проведення сплати за весь період дії кредитного договору і незаконно вимагає сплатити заборгованість в сумі 1 779,43 доларів США. Також ТОВ «Кредитні ініціативи» внесло без її згоди 28 січня 2013 року в Державний реєстр обтяжень рухомого майна (витяг №39806550), придбаний нею вищевказаний автомобіль, як об'єкт обтяження з терміном дії до 28 січня 2018 року, що не відповідає терміну виконання договору, який діяв до 13 листопада 2014 року, а тому просила: визнати дії ТОВ «Кредитні ініціативи» щодо ненадання їй повідомлення (виписки з рахунку) про повне погашення кредитних коштів за кредитним договором від 14 листопада 2017 року № 2025 - незаконними; визнати припиненим дію договору застави рухомого майна - автомобіля марки «Cheri S11 QQ», зеленого кольору, державний реєстраційний номер НОМЕР_1, 2007 року випуску, у зв'язку з виконанням нею кредитних зобов'язань за кредитним договором від 14 листопада 2007 року № 2025; зобов'язати приватного нотаріуса Мукачівського міського нотаріального округу Чорі О. Ю. зняти обтяження (заборону) на вказане рухоме майно, про що здійснити державну реєстрацію у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна.

У жовтні 2015 року ТОВ «Кредитні ініціативи» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1, в якому посилаючись на невиконання відповідачкою своїх зобов'язань за кредитним договором, просило у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 14 листопада 2007 року № 2025 у розмірі 43 114,48 грн, а саме за кредитом - 25 369,14 грн., за процентами - 5 383,64 грн та пенею - 12361,70 грн звернути стягнення на предмет застави: автомобіль марки «Cheri S11 QQ», державний реєстраційний номер НОМЕР_1, 2007 року випуску, на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» шляхом проведення прилюдних торгів згідно із Законом України «Про виконавче провадження», за початковою ціною встановленою на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 02 грудня 2015 року вказані цивільні справи були об'єднані в одне провадження.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 20 квітня 2016 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано припиненою дію договору застави рухомого майна - автомобіля марки «Cheri S11 QQ», державний реєстраційний номер НОМЕР_1, 2007 року випуску, кузов № НОМЕР_3, укладеного між ОСОБА_1 та акціонерним комерційним промислово-інвестиційним банком, посвідченого приватним нотаріусом Мукачівського міського нотаріального округу Чорі О. Ю. та зареєстрованого в реєстрі за № 2609, у зв'язку з виконанням ОСОБА_1 кредитних зобов'язань за кредитним договором від 14 листопада 2007 року № 2025. Зобов'язано приватного нотаріуса Чорі О. Ю. зняти обтяження (заборону) на вказане рухоме майно, про що здійснити державну реєстрацію у Державному реєстрі обмежень рухомого майна. У решті заявлених вимог відмовлено.

Стягнуто з ТОВ «Кредитні ініціативи» на користь держави судовий збір у розмірі 1 378,00 грн.

У задоволенні зустрічної позовної заяви ТОВ «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет застави відмовлено.

Рішення районного суду мотивовано тим, що ОСОБА_1 сплачувала заборгованість за кредитом без порушення строків та порядку, визначеному графіком (Додатком № 1 до кредитного договору), та повернула зазначену у графіку суму достроково, а тому свої зобов'язання позичальник виконала у повному обсязі. Встановивши обставини у справі, суд дійшов висновку, що відповідно до статті 28 Закону України «Про заставу» та частини першої статті 593 ЦК України з припиненням забезпеченого заставою зобов'язання припиняється і застава.

Рішенням апеляційного суду Закарпатської області від 11 жовтня 2016 року рішення Ужгородського міськрайонного суду від 20 квітня 2016 року скасовано. Ухвалено нове рішення, яким у позові ОСОБА_1 відмовлено.

Позовні вимоги ТОВ «Кредитні ініціативи» задоволено.

У рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 14 листопада 2007 року № 2025 у розмірі 43 114,48 грн, а саме: за кредитом - 25 369,14 грн, із сплати процентів - 5 383,64 грн та пені - 12 361,70 грн, звернуто стягнення на предмет застави: автомобіль марки «Cheri S11 QQ», державний реєстраційний номер НОМЕР_1, 2007 року випуску, колір зелений, на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» шляхом проведення прилюдних торгів згідно із Законом України «Про виконавче провадження», за початковою ціною встановленою на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/ незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» сплачений судовий збір у розмірі 3 093,72 грн.

Рішення апеляційного суду мотивовано тим, що ОСОБА_1 умови кредитного договору від 14 листопада 2007 року № 2025 не виконала, допустила утворення заборгованості, яка станом на 10 квітня 2015 року становить 41 701,60 грн, а тому відповідно до пункту 4.1 договору застави заставодержатель має право одержати задоволення його вимог за рахунок звернення стягнення на предмет застави.

У жовтні 2016 року ОСОБА_1 подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій просила рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 20 квітня 2016 року та рішення апеляційного суду Закарпатської області від 11 жовтня 2016 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційну скаргу мотивовано тим, що апеляційний суд дійшов помилкового висновку, що після прострочення сплати чергового платежу за договором відповідно до пункту 6.3 кредитного договору змінилася процентна ставка за кредитним договором із 9,5 % до 19,5%, оскільки вказаний пункт договору передбачає відповідальність за порушення грошового зобов'язання у розмірі 19,5% річних на суму простроченого платежу. Крім того, суди не надали належної правової оцінки квитанціям, які містяться в матеріалах справи, згідно з якими ОСОБА_1 повністю погасила суму заборгованості, яка виникла у 2008 році, в тому числі проценти згідно з пунктом 6.3 кредитного договору.

У березні 2017 року ТОВ «Кредитні ініціативи» подало до суду заперечення на касаційну скаргу, в яких зазначило, що пунктом 6.3 кредитного договору сторони погодили, що у разі прострочення сплати чергового платежу, позичальник сплачує 19,5 % від простроченої суми, тому висновки апеляційного суду про відмову у задоволені позову ОСОБА_1 та задоволення позову ТОВ «Кредитні ініціативи» відповідають встановленим у справі обставинам, які підтверджені належними та допустимим доказами.

Підпунктом 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

01 лютого 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Положеннями частини другої статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Статтею 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним нормам процесуального права рішення апеляційного суду не відповідає з огляду на таке.

Суди встановили, що 14 листопада 2007 року між акціонерним комерційним промислово інвестиційним банком (закрите акціонерне товариство) та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 2025, згідно умовами якого остання отримала кредит у розмірі 8 217,00 доларів США, зі сплатою 9,5% річних, строком до 13 листопада 2014 року.

Відповідно до п. 2. 4 кредитного договору ОСОБА_1 зобов'язалася щомісячно сплачувати кредит та відсотки за його користування «14» числа кожного місяця.

На забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 14 листопада 2007 року між банком і ОСОБА_1 було укладено договір застави, згідно з умовами якого ОСОБА_1 надала в заставу банку належний їй на праві власності автомобіль марки «Cheri S11 QQ», державний реєстраційний номер НОМЕР_1, 2007 року випуску.

17 грудня 2012 року між акціонерним комерційним промислово-інвестиційним банком (закрите акціонерне товариство) і ТОВ «Кредитні ініціативи» було укладено договір відступлення прав вимоги, згідно з умовами якого банк відступив, а товариство набуло права вимоги за вказаними договорами.

Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Згідно зі статтею 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до статті 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно з розрахунком заборгованості ОСОБА_1 своїх зобов'язань за кредитним договором належним чином не виконала, допустила утворення заборгованості, яка станом на 31 серпня 2015 року становить 43 114,48 грн та складається із заборгованості кредитом - 25 369,14 грн (1 197,48 доларів США), заборгованість із сплати відсотків - 5 383,64 грн (254,12 доларів США) та пені - 12 361,70 грн (583,50 доларів США).

Пунктом 3.1.9 договору застави встановлено, що заставодержатель має право задовольняти свої вимоги шляхом звернення стягнення на предмет застави в порядку, передбаченому законом і цим договором.

За змістом частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Пунктом 6.3 кредитного договору встановлено, що у випадку порушення позичальником строку погашення одержаного ним кредиту, він сплачує проценти в розмірі 19,5% річних від простроченої суми, згідно частиною 2 статті 625 ЦК України.

Відповідно до положень статей 589, 590 ЦК України, статей 19, 20 Закону України «Про заставу» у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставоутримувач набуває право звернення стягнення на предмет застави.

За змістом цих норм звернення стягнення на предмет застави повинне задовольнити вимоги кредитора за основним зобов'язанням, і тільки ця обставина може бути підставою для припинення зобов'язання, що вважається виконаним згідно зі статтею 599 ЦК України.

Забезпечувальне зобов'язання має додатковий (акцесорний) характер, а не альтернативний основному.

Право вибору конкретного способу судового захисту належить позивачу. При цьому здійснення особою права на захист не може ставитися в залежність від застосування нею інших способів правового захисту.

Перевіряючи рішення суду першої інстанції на предмет законності і обґрунтованості, апеляційний суд, пославшись на доведеність розміру кредитної заборгованості, формально відмовив у перевірці обставин, на які посилався відповідач, заперечуючи проти наявності підстав для стягнення заборгованості по нарахованим процентам за користування кредитом та не врахував наступного.

Відповідно до частини другої статті 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 («Позика») глави 71 («Позика. Кредит. Банківський вклад»), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

З аналізу змісту наведених можна дійти висновку, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред'явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов'язання.

Тобто, зі спливом строку кредитування припиняється право позивача нараховувати проценти за кредитом.

Однак вищезазначені вимоги закону залишились поза увагою апеляційного суду, який належним чином не визначився з характером спірних правовідносин, нормами права, якими вони регулюються, не перевірив і не встановив строк дії кредитного договору, достовірно не з'ясував розміру заборгованості за кредитним договором та не перевірив періоду за який нараховано проценти за користування кредитними коштами, чи відповідає нарахована сума строку кредитування та чи підлягає ця сума стягненню з відповідача шляхом звернення стягнення на предмет застави.

З огляду на те, що позовні вимоги ОСОБА_1 та ТОВ «Кредитні ініціативи» взаємопов'язані, однак апеляційний суд не перевірив й не встановив ті фактичні обставини, від яких залежить правильне вирішення первісних та зустрічних позовних вимог, рішення апеляційного суду підлягає скасуванню як за позовом ОСОБА_1 та і за позовом ТОВ «Кредитні ініціативи» з направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

У силу положень статті 400 ЦПК України касаційний суд позбавлений процесуальної можливості встановлювати нові обставини, які не були встановлені судами попередніх інстанції, та давати оцінку доказам, які судами не досліджено, а відтак, не має можливості вирішити спір по суті за результатами касаційного перегляду.

За таких обставин, постановлене апеляційним судом рішення не може вважатися законним і обґрунтованим, у зв'язку із чим, відповідно до статті 411 ЦПК України підлягає скасуванню з направленням справи до апеляційного суду на новий розгляд.

Керуючись статтями 400, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Закарпатської області від 11 жовтня 2016 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття.

З моменту прийняття постанови судом касаційної інстанції рішення апеляційного суду втрачає законну силу та подальшому виконанню не підлягає.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ. Є. Червинська
Судді: В. І. Журавель
В. М. Коротун
В. І. Крат
В. П. Курило