Справа № 463/1728/13-ц
Провадження № 2/463/59/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 жовтня 2018 року Личаківський районний суд м. Львова

в складі головуючого судді Шеремети Г.І.

при секретарі с/з Козак О.В.

за участі представника позивача Поліщука Р.А. прокурор

представника відповідачів ОСОБА_3

та ОСОБА_4 ОСОБА_5

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові цивільну справу за позовом прокурора Львівської місцевої прокуратури №1 в інтересах держави в особі Львівської міської ради до ОСОБА_3, ОСОБА_4, Обласного комунального підприємства Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки», Управління державної реєстрації Львівської міської ради про визнання недійсним договору купівлі-продажу, скасування державної реєстрації, зобов'язання до вчинення дій, -

в с т а н о в и в :

У квітні 2013 року прокурор Личаківського району м. Львова (тепер Львівська місцева прокуратура №1) звернувся з позовом в інтересах держави в особі Львівської міської ради, який неодноразово уточнював у процесі розгляду справи, та остаточно просив визнати недійсною та скасувати державну реєстрацію права власності ОСОБА_3 на гараж літ. «Б-1», площею 34,9 кв. м по АДРЕСА_1, здійснену Обласним комунальним підприємством Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» 21 листопада 2008 року; визнати недійсним договір купівлі-продажу гаража літ. «Б-1», площею 34,9 кв. м по АДРЕСА_1 від 11 грудня 2008 року, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_3; визнати недійсною та скасувати державну реєстрацію права власності ОСОБА_4 на гараж літ. «Б-1», площею 34,9 кв. м по АДРЕСА_1, проведену ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» 12 грудня 2008 року; зобов'язати ОСОБА_3 здійснити демонтаж гаража літ. «Б-1», площею 34,9 кв. м по АДРЕСА_1.

Позов мотивує тим, що на підставі рішення Личаківського районного суду м. Львова від 04.11.2008 року, ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» 21.11.2008 року було зареєстровано за ОСОБА_3 право власності на гараж літ. «Б-1», площею 34,9 кв. м по АДРЕСА_1. Однак, в подальшому зазначене рішення суду було скасоване рішенням апеляційного суду Львівської області від 06.08.2012 року, яким відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_3 про визнання права власності на гараж. У зв'язку із скасуванням рішення Личаківського районного суду м. Львова від 04.11.2008 року, позивач вважає встановленим на даний час факт незаконно набуття відповідачем ОСОБА_3 право власності на зазначене нерухоме майно, та незаконною здійснену в подальшому державну реєстрацію права власності, яка у зв'язку з цим підлягає скасуванню. В свою чергу з врахуванням того, що право власності ОСОБА_3 на гараж під літ. «Б-1» площею 34,9 м.кв. по АДРЕСА_1 набуто та зареєстровано незаконно, а відтак підлягає і визнанню недійсним договір купівлі-продажу гаража від 11.12.2008 року, укладений між відповідачами ОСОБА_4 та ОСОБА_3, а також державна реєстрація права власності на цей гараж за новим власником ОСОБА_4. Поряд з цим зважаючи на те, що однією із підстав відмови у задоволенні позову ОСОБА_3 згідно рішення апеляційного суду Львівської області від 06.08.2012 року було встановлення факту, що спірний гараж площею 34,9 м.кв. був самовільно збудований ОСОБА_3 на земельній ділянці, яка йому не надавалася для цих цілей, та на місці металевого гаража, який перебував у користуванні іншої особи, а тому позивач вважає, що гараж під літ. «Б-11» площею 34,9 м.кв. по АДРЕСА_1 підлягає демонтажу відповідачем ОСОБА_3 А тому прокурор з метою захисту порушених прав Львівської міської ради звернувся до суду з відповідним позовом, який просить задоволити.

В судовому засіданні прокурор заявлений позов підтримав в повному обсязі з підстав, передбачених в ньому. Крім цього, просив визнати поважними причини пропуску позовної давності стосовно вимоги про визнання недійсною та скасування державної реєстрації права власності за відповідачем ОСОБА_3 на гараж під літ. «Б-1» площею 34,9 м.кв. по АДРЕСА_1, оскільки стороні позивача та прокуратурі про факт незаконного набуття права власності на спірне нерухоме майно відповідачем ОСОБА_3 стало відомо лише 06.08.2012 року після прийняття рішення апеляційним судом Львівської області.

Представник позивача ЛМР в судове засідання не з'явився, про дату та час розгляду справи був повідомлений належним чином, заяв про його справи у його відсутність не подавав. Його неявка у відповідності до ч.1 ст.223 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи по суті. В попередніх засіданнях заявлений прокуратурою позов підтримав в повному обсязі з підстав, передбачених в ньому.

Представник відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_4 в судовому засіданні проти позову заперечив з підстав, зазначених в письмових поясненнях, які долучено до матеріалів справи (т.3, а.с.2-4). Просив в задоволенні позову відмовити з підстав його необґрунтованості та безпідставності.

Представник відповідача Обласного комунального підприємства Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» в судове засідання не з'явився, про дату та час розгляду справи був повідомлений належним чином, відзиву на позов та заяв про його справи у його відсутність не подавав. Його неявка у відповідності до ч.1 ст.223 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи по суті.

Представник відповідача Управління державної реєстрації Львівської міської ради в судове засідання не з'явився, про дату та час розгляду справи був повідомлений належним чином. Подав заяву про розгляд справи у його відсутності (т.3, а.с.12). Крім того, скерував відзив на позов, в якому просив відмовити в задоволенні пред'явлених до Управління державної реєстрації Львівської міської ради позовних вимог з підстав, що Управління не є належним відповідачем у справі, а державна реєстрація права власності здійснювалась Обласним комунальним підприємством Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» (т.2, а.с.228-229).

Рішенням Личаківського районного суду м.Львова від 16.12.2013 року, яке залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Львівської області 03.12.2014 року, в задоволенні позовних вимог прокурора Личаківського району м. Львова в інтересах держави в особі Львівської міської ради про визнання недійсною та скасування державної реєстрації права власності ОСОБА_3 на гараж під літ. «Б-1» площею 34,9 м.кв. по АДРЕСА_1, здійсненої ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» 21.11.2008 року відмовлено у зв'язку із спливом позовної давності. В задоволенні позовних вимог прокурора Личаківського району м. Львова в інтересах держави в особі Львівської міської ради про визнання недійсним договору купівлі-продажу гаражу під літ. «Б-1» площею 34,9 м.кв. по АДРЕСА_1 від 11.12.2008 року, укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_3; визнання недійсною та скасування державної реєстрації права власності за ОСОБА_4 на гараж під літ. «Б-1» площею 34,9 м.кв. по АДРЕСА_1, здійсненої ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» 12.12.2008 року; зобов'язання ОСОБА_3 здійснити демонтаж гаражу під літ. «Б-1» площею 34,9 м.кв. по АДРЕСА_1 - відмовлено за безпідставністю позову. Ухвалою Вищого Спеціалізового Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 13.05.2015 року рішення Личаківського районного суду м.Львова від 16.12.2013 року та ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 03.12.2014 року скасовано, а справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

12.06.2015 року справу передано для розгляду в провадження судді Личаківського районного суду м.Львова Головатого Р.Я. Ухвалою Личаківського районного суду м.Львова від 17.10.2016 року зупинено провадження по справі у зв'язку з призначенням земельно-технічної експертизи.

Ухвалою судді Личаківського районного суду м.Львова від 04.08.2017 року справу прийнято в провадження судді Шеремети Г.І. у зв'язку із закінченням в судді Головатого Р.Я. 5-річного строку призначення на посаду судді.

У зв'язку з набрання законної сили Законом України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03.10.2017 року та вступом в дію 15.12.2017 року нового Цивільного процесуального кодексу України, суд здійснював розгляд даної справи за правилами ЦПК України від 15.12.2017 року.

Ухвалою Личаківського районного суду м.Львова від 05.02.2018 року провадження по справі поновлено. Ухвалою Личаківського районного суду м.Львова від 21.06.2018 року закрито підготовче провадження по справі, а справу призначено до судового розгляду по суті.

Заслухавши пояснення учасників справи, оглянувши матеріали справи та додані до неї письмові документи, з'ясувавши усі обставини по справі, суд вважає за можливе постановити відповідно до ст.265 ЦПК України рішення, яким в позові відмовити виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено, що рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 04 листопада 2008 року задоволено позов ОСОБА_3 та визнано за ним право власності на гараж загальною площею 34,9 кв. м, позначений в технічному паспорті під літ. Б-1, розташований по АДРЕСА_1 (т.1, а. с. 6-9).

Згідно з витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 21 листопада 2008 року ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» на підставі вказаного вище рішення суду здійснено реєстрацію права власності за ОСОБА_3 на гараж літ. «Б-1», загальною площею 34,9 кв. м, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 (т.1, а. с. 10).

Відповідно до договору купівлі-продажу від 11 грудня 2008 року ОСОБА_3 відчужив спірний гараж на користь ОСОБА_4; на підставі укладеного договору ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» 12 грудня 2008 року проведено державну реєстрацію права власності на вказаний гараж за відповідачем ОСОБА_4, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно (т1, а. с. 11-12, 13).

Однак, рішенням апеляційного суду Львівської області від 06 серпня 2012 року скасовано рішення Личаківського районного суду м. Львова від 04 листопада 2008 року в частині визнання права власності за ОСОБА_3 на спірний гараж і в цій частині ухвалено нове рішення, яким відмовлено у задоволенні цієї вимоги.

У зв'язку із скасуванням рішення Личаківського районного суду м. Львова від 04 листопада 2008 року, яким за ОСОБА_3 визнано за ним право власності на спірний гараж, що, на думку прокурора, свідчить про незаконність реєстрації відповідачем ОСОБА_3 за собою права власності на спірний гараж та подальше його відчуження відповідачу ОСОБА_4, стало підставою для пред'явлення прокурором вказаного позову.

Вирішуючи заявлене прокурором клопотання про поновлення строку позовної давності стосовно вимоги про визнання недійсною та скасування державної реєстрації права власності за відповідачем ОСОБА_3 на гараж, суд враховує позицію Вищого Спеціалізового Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ, висловлену в ухвалі від 13.05.2015 року, прийняту за результатами розгляду даної справи. Так, судом касаційної інстанції зазначено, що оскільки саме з 06 серпня 2012 року прокурору стало відомо, що право власності ОСОБА_3 на гараж набуто неправомірно, а отже, набуття та реєстрація права власності ОСОБА_3 на вказаний гараж порушує права Львівської міської ради, тому початок перебігу позовної давності слід обраховувати не з моменту, коли прокуратурі стало відомо про обставини проведення державної реєстрації права власності на гараж за ОСОБА_3, а з моменту, коли органи прокуратури дізнались про факт неправомірного набуття ОСОБА_3 права власності на спірне нерухоме майно.

З урахуванням вищенаведеного суд вважає, що оскільки 3-річний строк позовної даності для вказаної вимоги має обраховуватись з 06 серпня 2012 року, а позов пред'явлено до суду 04.04.2013 року, то позов заявлено в межах 3-річного строку позовної давності без його пропуску.

Аналізуючи по суті заявлені прокурором в інтересах Львівської міської ради позовні вимоги, а також мотиви та обґрунтування їх пред'явлення на предмет відповідності обставинам справи та підтвердження таких зібраною по справі доказовою базою, суд вважає такі вимоги необґрунтованими та безпідставними виходячи з наступного.

З пояснень представника відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_4, даних в судовому засіданні, судом встановлено, що 06 травня 2016 року Департаментом житлового господарства та інфраструктури Львівської міської ради прийнято наказ №273 «Про зняття з балансу міської ради житлових будинків, в яких приватизоване житло», згідно п.1 якого знято з балансу міської ради житловий будинок АДРЕСА_1 загальною площею 424,3 кв.м.

11 травня 2016 року комісією у складі головного інженера «ЛКП-500» ОСОБА_10, майстрів по експлуатації житлового фонду ОСОБА_11 та ОСОБА_12 провела обстеження активів житлового комплексу за адресою: АДРЕСА_1, що передається з балансу ЛКП «№500» у приватну власність власникам приватизованих квартир у житловому будинку АДРЕСА_1.

За результатами обстеження активів житлового комплексу за адресою: АДРЕСА_1 було складено акт приймання-передачі житлового комплексу, а саме: житлового будинку №5, загальною площею 424,3 кв.м. та прибудинкової території площею 404,9 кв.м.

Прокурор обгрунтовуючи мотивованість заявленого позову зазначає про те, що спірний гараж не розміщений на прибудинковій території житлового будинку №5, однак такі його покликання спростовуються наявним в матеріалах справи висновком судової земельно-технічної експертизи №5523 від 30.01.2018 року (т.2, а.с.214-220), згідно якого на представленій для дослідження земельній ділянці, окрім багатоквартирного житлового будинку №5, розташовані одноповерхові нежитлові будівлі гаражів, належні співвласникам багатоквартирного будинку, в тому числі і відповідачу ОСОБА_4 Вказане, на думку суду, свідчить про те, що територія навколо багатоквартирного будинку №5, на якій розміщений, в тому числі спірний гараж, та яка знаходиться в межах земельної ділянки, на якій знаходиться будинок, у відповідності до положень законодавства і є прибудинковою територією.

У відповідності до ст..1 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку», прибудинкова територія - територія навколо багатоквартирного будинку, визначена на підставі відповідної містобудівної та землевпорядної документації, у межах земельної ділянки, на якій розташовані багатоквартирний будинок і належні до нього будівлі та споруди, що необхідна для обслуговування багатоквартирного будинку та задоволення житлових, соціальних і побутових потреб власників (співвласників та наймачів (орендарів) квартир, а також нежитлових приміщень, розташованих у багатоквартирному будинку.

Відповідно до ч.2 ст.382 ЦК України, усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав.

Згідно ч.2-3 ст.42 ЗК України, земельні ділянки, на яких розташовані багатоквартирні будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкова територія, що перебувають у спільній сумісній власності власників квартир та нежитлових приміщень у будинку, передаються безоплатно у власність або в постійне користування співвласникам багатоквартирного будинку в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Порядок використання земельних ділянок, на яких розташовані багатоквартирні будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території, визначається співвласниками.

З врахуванням вищенаведених положень законодавства суд вважає, що багатоквартирний житловий будинок АДРЕСА_1 і належні до нього будівлі та споруди (в тому числі гаражі) розташовані у межах земельної ділянки, яка є прибудинковою територією, необхідна для обслуговування даного багатоквартирного будинку та задоволення житлових, соціальних і побутових потреб власників (співвласників) квартир. І саме власники (співвласники) квартир погоджують між собою порядок користування такою територією. Такий порядок на сьогоднішній день визначено та погоджено між співвласниками, оскільки жоден із них із вимогою про усунення перешкод до суду не звертався.

Статтею 203 ЦК України закріплено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину.

Недодержання вимог ст.203 ЦК України має своїм правовим наслідком недійсність правочину. Так, ч.1 ст.215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог щодо несуперечливості правочину ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; наявність в особи, яка вчиняє правочин, необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Аналізуючи вказані положення законодавства на предмет відповідності обставинам справи, суд виходить з того, що на момент укладення між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 договору купівлі-продажу спірного гаражу від 11 грудня 2008 року, сторонами дотримано усіх вимог щодо дійсності правочину, їхні дії та поведінка була добросовіними та спрямованими на реальне настання правових наслідків. А відтак суд вважає, що відсутні підстави для визнання недійсним договору купівлі-продажу гаража від 11 грудня 2008 року, а також державної реєстрації права власності на гараж за ОСОБА_4 на підставі договору купівлі-продажу.

Частиною 1 статті 376 ЦК України закріплено загальні підстави для визнання будівництва самочинним. Так, житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Відповідно до положень ч.4 ст.376 ЦК України, якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок.

У разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов'язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову (ч.7 ст.376 ЦК України).

Як встановлено судом, реконструкція гаражу, який знаходиться по АДРЕСА_1, здійснена з триманням будівельних норм та правил, що підтверджується проектом відповідності, який виготовлений на замовлення ОСОБА_3 ліцензованою проектною організацією ТзОВ «Львів-Архбуд» (ліцензія АБ №220327). Зокрема, з проекту відповідності вбачається, що тонічні рішення, які прийняті в проекті відповідності відповідають вимогам будівельних, логічних, санітарно-гігієнічних, протипожежних та інших діючих норм і правил та забезпечують безпечну для житті і здоров'я експлуатацію об'єкту.

Як вбачається з технічного паспорта, гараж за адресою АДРЕСА_1, являє собою об'єкт нерухомого майна, позначений літерою Б-1 та має загальну площу 34,9.

Зважаючи на те, що вказаний гараж збудований з дотриманням будівельних норм і правил, не порушує права ні Львівської міської ради, так як ні прокурором, ні самою ЛМР не доведено суду в чому полягають ці порушення, ні третіх осіб, а також враховуючи, що на даний час гараж розміщений на прибудинковій території багатоквартирного будинку АДРЕСА_1, де розміщено інші гаражі, які належать співвласникам цього глового будинку, то суд приходить до висновку про необґрунтованість заявленої вимоги про демонтаж.

Керуючись ст.ст.10,12,13,76-80,259,263,264,273,354,355 ЦПК України, ст.15,16 ЦК України, суд, -

в и р і ш и в:

В позові - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку в порядок та строки, передбачені ст.ст.354,355 ЦПК України, п.15.5 Перехідних положень ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне найменування (ім'я) учасників справи та їх місце проживання (місцезнаходження):

Позивач прокурор Львівської місцевої прокуратури №1 - м.Львів, вул.Богомольця, 9.

Позивач Львівська міська рада - м.Львів, пл..Ринок, 1.

Відповідач ОСОБА_3 - АДРЕСА_2

Відповідач ОСОБА_4 - АДРЕСА_3

Відповідач Обласне комунальне підприємство Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки»- м.Львів, вул.Липинського, 54.

Відповідач Управління державної реєстрації Львівської міської ради - м.Львів, пл..Ринок, 1.

Повний текст судового рішення складено та підписано 15 жовтня 2018 року.

Суддя: Шеремета Г. І.