Справа № 610/2440/18
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.10.2018 року Балаклійський районний суд Харківської області в складі:

головуючого - судді Усенко С.І.,

за участю секретаря судового засідання Бартєнєвої Ю.І.,

позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача - Оленченко Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Балаклія Харківської області у порядку загального позовного провадження цивільну справу № 610/2440/18 (пр. № 2/610/1033/2018) за позовом ОСОБА_1 до Балаклійської міської ради Харківської області про визнання права власності на 7/25 частин житлового будинку за набувальною давністю, -

В С Т А Н О В И В:

20 серпня 2018 року позивач ОСОБА_1 звернулась до суду із позовною заявою до відповідача - Балаклійської міської ради Харківської області, в якій просить визнати за нею право власності 7/25 частин житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач вказала, що вона є власником 18/25 частин житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1. З них 8/25 частин вона успадкувала за заповітом від своєї тітки - ОСОБА_4, а 10/25 частин прийняла за договором дарування від ОСОБА_5. Відповідно до ухвали Народного суду Балаклійського району Харківської області від 06.03.1957 року власником 4/25 частин цього будинку є ОСОБА_6, 1/25 частини - ОСОБА_7, 1/25 частини - ОСОБА_8, 1/25 частини - ОСОБА_9. З 1997 року і до цього часу позивач є єдиною особою, яка користується зазначеним житловим будинком, добровільно, відкрито і безперервно володіє ним. Вона є співвласником житлового будинку № 14, розташованого поряд зі спірним будинком. Зазначені будинки не розділені парканом та перебувають у її користуванні. Протягом часу, коли вона користується спірним житловим будинком, жоден з інших співвласників не заявляв про свої права на житловий будинок, їх місце перебування позивачу невідоме. Тому позивач звернулася із даним позовом до Балаклійської міської ради Харківської області.

У судовому засіданні позивач позов підтримала, просила його задовольнити.

Представник відповідача проти задоволення позову заперечував, посилаючись на його безпідставність.

Вислухавши пояснення учасників справи, дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до наступного.

Положеннями ч. 1 ст. 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасникам справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Судом встановлено, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 17.10.2008 року позивачу на праві приватної власності належать 17/25 частин житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель, що знаходиться у АДРЕСА_1, що також підтверджується Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 14.08.2009 року. Спадкове майно належало ОСОБА_4, померлій ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

Відповідно до договору дарування частини житлового будинку від 03.10.2009 року ОСОБА_1 належить 10/25 частин житлового будинку в АДРЕСА_1, що також підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 03.11.2009 року. Вказане майно належало ОСОБА_5

Ухвалою народного суду Балаклійського району Харківської області від 23.05.1957 року ухвалено в дольовому відношенні згідно з рішенням народного суду Балаклійського району від 06.03.1957 року визнане право власності на домоволодіння в АДРЕСА_1 встановлене наступним чином: за ОСОБА_9, ОСОБА_8, ОСОБА_10 та ОСОБА_7 по 1/25 кожному. За ОСОБА_6 на 4/25, за ОСОБА_11 на 9/25 і за ОСОБА_4 на 8/25.

ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть НОМЕР_2.

Як вбачається із технічного паспорта від 30.06.2009 року на житловий будинок АДРЕСА_1, частки вказаного будинку розподілені відповідним чином: ОСОБА_7 - 1/25, ОСОБА_8 - 1/25, ОСОБА_9 - 1/25, ОСОБА_6 - 4/25, ОСОБА_1 - 10/25.

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом додатково від 26.11.2003 року, спадкоємцями майна ОСОБА_12, померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 року є в рівних частках діти померлого - ОСОБА_13 та ОСОБА_1 Спадкове майно складається із будинку в АДРЕСА_1. Технічний паспорт на вказаний будинок був виготовлений 09.10.2003 року, ОСОБА_1 належить ? частка, ОСОБА_13 належить ? частка. Вказане також підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 02.03.2004 року.

Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна від 16.08.2018 року, житловий будинок з надвірною будівлею, колишнє АДРЕСА_1 за адресою АДРЕСА_1 зареєстрований на праві приватної спільної часткової власності за: ОСОБА_6 - 4/25, ОСОБА_7 - 1/25, ОСОБА_8 - 1/25, ОСОБА_9 - 1/25, ОСОБА_1 8/25 та 10/25.

На сьогодні ОСОБА_1 є єдиним добросовісним володільцем та користувачем спірного житлового приміщення. Позивач по справі безперешкодно та безперервно проживає в спірному житловому будинку, має на руках оригінали документів на вказане майно, здійснює за ним догляд більше 10 років. При цьому понад 10 років жоден із співвласників не заявляв свої права на спірний будинок, їх місцезнаходження позивачу не відоме.

З наведених вище доводів та їх письмового викладення вбачається, що оформити право власності на зазначений житловий будинок позивач немає можливості, а тому вимушена звернутись до суду за захистом своїх прав та інтересів.

Згідно статті 344 ЦПК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється законом.

Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації.

2. Особа, яка заявляє про давність володіння, може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є.

3. Якщо особа заволоділа майном на підставі договору з його власником, який після закінчення строку договору не пред'явив вимоги про його повернення, вона набуває право власності за набувальною давністю на нерухоме майно через п'ятнадцять, а на рухоме майно - через п'ять років з часу спливу позовної давності.

Втрата не з своєї волі майна його володільцем не перериває набувальної давності у разі повернення майна протягом одного року або пред'явлення протягом цього строку позову про його витребування.

4. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

Таким чином, виходячи зі змістуст.344 ЦК України, обставинами, які мають значення для справи і які повинен довести позивач, є такі:

- майно може бути обєктом набувальної давності;

- добросовісність володіння;

- відкритість володіння;

- давність володіння та його безперервність;

- відсутність інших осіб, які претендують на це майно;

- відсутність титулу (підстави) у позивача для володіння майном та набуття права власності.

Позивач вказує, що відкрито, безперервно володіє 7/25 частиною зазначеного домоволодіння, а тому є підстави, передбачені ст.344 ЦК України для визнання права власності за нею на цю частину.

Враховуючи положення ст.ст.335 і 344 ЦК України, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду (стаття 214 ЦПК).

Відповідно до п.14 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику у справах про захист права власності та інших речових прав» № 5 від 7 лютого 2014 року Можливість пред'явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з зокрема, з частини четвертої статті 344 ЦК, згідно з якою захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв'язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності.

Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади.

Необхідної ознакою для набуття права власності на річ за набувальною давністю є добросовісність володіння, яка полягає в тому, що володілець не знав і не міг знати про те, що володіє чужою річчю. Отже, за набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно.

Тобто добросовісність володільця такого майна повинна бути обумовлена відсутністю або власника взагалі, або будь-яких претензій з боку попереднього його володільця.

Із змісту позовної заяви та пояснень учасників справи вбачається, що позивач достеменно знала, що користується 7/25 частино будинку, власниками якої є її родичі, їх місцезнаходження позивачеві невідомо .

Оскільки відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною даністю є попередній власник майна або особа, яка вважає себе власником майна, суд вважає, що визначивши відповідальною особою у спірних правовідносинах виконавчий комітет Балаклійської міської ради, який не був і не є власником спірного майна, позивач пред'явив позов до неналежного відповідача.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про безпідставність позову, а тому у його задоволення слід відмовити.

Керуючись ст. 4-13,76-89,258-273 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволені позову ОСОБА_1 до Балаклійської міської ради Харківської області про визнання права власності на 7/25 частин житлового будинку за набувальною давністю - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення може бути оскаржене до Харківського апеляційного суду через Балаклійський районний суд Харківської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1, місце проживання: 64200, Харківська область м. Балаклія вул. Московська б.16, рнокпп НОМЕР_1,

Відповідач Балаклійська міська рада Харківської області, місцезнаходження: 64200, Харківська область м. Балаклія вул. Центральна б.16, .

Повний текст рішення складено 26 жовтня 2018р.

Суддя