Єдиний унікальний номер 235/112/18 Номер провадження 22-ц/775/1293/2018
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Єдиний унікальний номер 235/112/18

Номер провадження 22-ц/775/1293/2018

26 вересня 2018 року м. Бахмут

Апеляційний суд Донецької області в складі колегії:

судді-доповідача Гапонова А.В.

суддів Космачевської Т.В., Никифоряка Л.П.

учасники справи:

представник позивача публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» Мощінська Наталія Валеріївна, Литвиненко Олена Леонідівна

відповідач: ОСОБА_4

представник відповідача: ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бахмут цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_6 про стягнення заборгованості,

- за апеляційною скаргою акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк»

на рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 26 червня 2018 року, вступну та резолютивну частини якого складено суддею Величко О.В. в м. Покровськ в приміщенні Красноармійського міськрайонного суду Донецької області 26 червня 2018 року, -

ВСТАНОВИВ:

До Красноармійського міськрайонного суду Донецької області звернувся позивач ПАТ КБ «Приватбанк» з позовом до ОСОБА_6 про стягнення заборгованості.

В обґрунтування позову зазначено, що відповідно до укладеного договору б/н від 04.08.2008 року ОСОБА_4 05.08.2008 року отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідачка підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою», Тарифами Банку складає між ним та банком Договір, що підтверджується підписом у заяві. Внаслідок порушенням з боку відповідача умов договору з приводу погашення заборгованості за кредитним договором, у останньої перед банком станом на 30.09.2017 року виникла заборгованість, в розмірі 104 392,50 грн., з яких: 10 752,25 грн. - заборгованість за кредитом та 93 640,25 - заборгованість по відсоткам за користування кредитом, які позивач просив суд стягнути з відповідачки на його користь а також просив стягнути понесені судові витрати у розмірі 1600 грн.

Рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 26 червня 2018 року в задоволенні позовних вимог ПАТ КБ « Приватбанк» до ОСОБА_6 про стягнення заборгованості відмовлено у зв'язку з пропуском строку позовної давності.

На вказане рішення позивачем АТ КБ «Приват Банк» подано апеляційну скаргу, в якій позивач просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначено, що суд дійшов помилкового висновку про те, що звертаючись до суду з позовом позивач пропустив строк позовної давності, оскільки позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватись з моменту настання строку погашення чергового платежу. Несплачені до моменту звернення кредитора до суду платежі підлягають стягненню у межах позовної давності по кожному з платежів. Враховуючи, що з позовом банк звернувся до суду 29.12.2017 року та враховуючи наданий позивачем графік платежів по кредиту, де передбачений порядок сплати щомісячних платежів до 25 числа місяця наступного за звітним, суд повинен був стягнути заборгованість в межах позовної давності за період з 29.12.2014 року по 29.12.2017 року.

Учасники справи не скористались своїм правом на подання відзиву відповідно до положень ст. 360 ЦПК України.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції справа розглядається за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою, в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Ч. 1 ст. 369 ЦПК України визначено, що апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Зважаючи на те, що предметом апеляційного оскарження є рішення суду у справі з ціною позову, що менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб та справа не відноситься до тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розгляд справи здійснено без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення а рішення суду першої інстанції без змін з таких підстав.

З матеріалів справи вбачається.

4 серпня 2008 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_6 укладено договір б/н, відповідно до умов якого остання 05 серпня 2008 року отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту в розмірі 3 000 гривень на платіжну картку НОМЕР_1, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на залишок заборгованості до 25 числа місяця, наступного на звітним (а.с.10-11).

Відповідач, підписавши анкету-заяву підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Пам'яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг а також Тарифами складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, про що зазначено в самій анкеті (а.с.10).

Пунктом 2.1.1.5.5 Умов та правил надання банківських послуг передбачено, що позичальник зобов'язується погашати заборгованість за Кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим Договором. (а.с.82).

Згідно наданого позивачем розрахунку, внаслідок порушенням з боку відповідача умов договору з приводу погашення заборгованості за кредитним договором у останнього перед банком станом на 30.09.2017 року виникла заборгованість у розмірі 104 392,50 грн., яка складається з заборгованості за кредитом у розмірі 10 752,25 грн. та заборгованості по відсоткам за користування кредитом в розмірі 93 640 грн.( а. с. 6-8).

Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно ст. 526, 530, 610, ч. 1 ст. 612 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Під час розгляду справи в суді першої інстанції відповідач подала письмову заяву про застосування позовної давності (39-41).

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Згідно зі статтею 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

Так, відповідно до пунктів 3.1.1, 5.4 Правил користування платіжною карткою граничний строк дії картки (місяць і рік) указано на ній і вона дійсна до останнього календарного дня такого місяця, строк погашення процентів за кредитом визначено щомісячними платежами, а строк погашення кредиту в повному обсязі визначено останнім днем місяця вказаного на картці.

Відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (стаття 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору.

Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 19 березня 2014 року у справі за № 6-14цс14.

Враховуючи наведене, за договором про надання банківських послуг (при отриманні позичальником кредиту у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку), яким установлено не тільки щомісячні платежі погашення кредиту, а й кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг трирічного строку позовної давності (стаття 257 ЦК України) стосовно щомісячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - не після закінчення строку дії договору, а після закінчення кінцевого строку повного погашення кредиту (стаття 261 ЦК України).

Згідно довідки про видачу кредитних карт, ОСОБА_4 у ПАТ КБ «ПриватБанк» згідно кредитного договору б/н від 04.08.2008 року отримала кредитні картки № НОМЕР_2, № НОМЕР_3, остання з яких має термін дії до жовтня 2014 року (а.с.62).

Таким чином строк повернення кредитних коштів становить до жовтня 2014 року.

Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості, останній платіж за кредитним договором відповідачем був здійснений 25 липня 2014 року, інших дій з платіжною карткою відповідач не здійснювала, а з позовом банк звернувся лише 29 грудня 2017 року, тобто після спливу трирічного строку позовної давності, про застосування якої просила відповідач (а.с.26).

Частиною 1 статті 259 ЦК України передбачено, що позовні давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

Звернувшись до суду з позовом про стягнення кредитної заборгованості, банк наполягав на тому, що за згодою з відповідачем, між ними була збільшена позовна давність та визначена у 50 років.

Проте, визначений в Умовах та Правилах надання банківських послуг збільшений строк позовної давності не може бути застосований до виниклих між сторонами правовідносин, оскільки відсутня письмова згода позичальника на збільшення позовної давності, відповідно до положення частини першої статті 259 ЦК України.

Відмовляючи у задоволенні позову за підстав пропуску кредитором строку позовної давності, суд першої інстанції правильно застосував зазначену норму матеріального права, дійшов до обґрунтованого висновку, що збільшення позовної давності до 50 років потребувало дотримання сторонами встановленої законом письмової форми шляхом укладення відповідного договору, який боржник мав би підписати. За відсутності зазначеного, вважати, що відбулася домовленість між сторонами про зміну тривалості позовної давності, не має.

Вказаний висновок суду першої інстанції узгоджується з правовою позицією, висловленою в постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року.

Таким чином, суд першої інстанції встановивши, що банк звернувся до суду поза межами позовної давності, про застосування наслідків якої заявляв відповідач, дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову. Доказів продовження дії платіжної картки відповідача позивачем не надано.

Висновки суду першої інстанції відповідають обставинам справи та прийняті з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Згідно з ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ухвалене судом рішення відповідає вимогам ст. 263 ЦПК України, підстав для його скасування за доводами апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375 ЦПК України, апеляційний суд Донецької області, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» залишити без задоволення.

Рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 26 червня 2018 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду є остаточною та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Суддя-доповідач: А.В. Гапонов

Судді: Т.В. Космачевська

Л.П. Никифоряк