Номер провадження: 22-ц/785/6012/18
Номер справи місцевого суду: 520/4043/16-ц
Головуючий у першій інстанції Калашнікова О. І.
Доповідач Таварткіладзе О. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.09.2018 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Таварткіладзе О.М.

суддів: Заїкіна А.П., Погорєлової С.О.

за участю секретаря судового засідання: Томашевської К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 02 лютого 2017 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини -

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2016 року ОСОБА_2 звернулася до суду із позовом, який вподальшому уточнила, до ОСОБА_3 про стягнення на її користь аліментів на утримання сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 в твердій грошовій сумі 2000 гривень щомісячно.

В обгрунтування позову, позивач посилалася на ті обставини, що у період з 2005 року по 2009 рік вони з відповідачем проживали у фактичному шлюбі. За час спільного проживання, ІНФОРМАЦІЯ_1 року у них народився син ОСОБА_5. При реєстрації народження дитини відповідач визнав своє батьківство і в актовий запис про народження дитини внесені відомості як про батька дитини - ОСОБА_3.

З листопада 2009 року сторони спільно не проживають, не ведуть спільного господарства та не підтримують шлюбних відносин.

З того часу, відповідач ухиляється від виховання дитини та ніякої матеріальної допомоги на утримання сина не надає, у зв"язку з чим вона звернулася з позовом до суду.

Рішенням Київського районного суду м.Одеси від 02 лютого 2017 року позов ОСОБА_2 залишено без задоволення.

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 12 грудня 2017 апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилено, рішення Київського районного суду м.Одеси від 02 лютого 2017 року залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 10 травня 2018 року касаційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково, ухвалу апеляційного суду Одеської області від 12 грудня 2017 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Підставою скасування ухвали апеляційного суду Одеської області від 12 грудня 2017 року стало неналежне сповіщення апеляційним судом апелянта про розгляд її апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги та заперечень на неї, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення в межах позовної заяви та доводів апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає на таких підставах.

Відповідно до ч.1,2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Залишаючи без задоволення позовну заяву ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив з того, що батько дитини виконує батьківські обов"язки, з народження дитини піклується про дитину та забезпечує її матеріальні потреби. Крім того, висновком органу опіки та районної адміністрації визначено місце проживання дитини разом з батьком.

Такий висновок суду першої інстанції є вірним.

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується сторонами, у період з 2005 року по листопад 2009 рік ОСОБА_2 та ОСОБА_3 перебували у фактичних шлюбних відносинах.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року у сторін народився син ОСОБА_5, що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с.05).

В листопаді 2009 року сторони припинили фактичні шлюбні відносини.

Згідно висновку Київської РА ОМР від 15.08.2016 року про визначення місця проживання дитини, ОСОБА_4 зареєстрований разом з матір"ю за адресою: АДРЕСА_1 (що також підтверджується довідкою з місця проживання про склад сім"ї та реєстрацію від 16.02.2017 року а.с.78). З кінця травня 2016 року дитина проживає разом з батьком за адресою його реєстрації (а.с.40).

Згідно вищевказаного висновку, батьки дитини мають позитивні характеристики, проте хлопчик не бажає повертатися до мами та хоче проживати разом з батьком.

Згідно пояснень батька, пояснень сина та документів, які є в матеріалах справи, вбачається, що батько опікується про сина, відвідує поліклінніку з сином, відвідує з сином навчально-розвиваючі заклади та оплачує їх, характеризується позитивно.

Відповідно до ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п'ятою статті 157 цього Кодексу.

Відповідно ст.157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п'ятою цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Відповідно ст.180 СК України батьки зобов"язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно ст.181 СК України за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Як вже зазначалося, висновком Київської РА ОМР встановлено, що малолітній син ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, з кінця травня 2016 року проживає разом з батьком за адресою його реєстрації, що не заперечувалося сторонами по справі, в тому числі позивачем.

Думку сина сторін було заслухано на засіданні органу опіки та піклування, який вказав, що з кінця травня 2016 року проживає з батьком, так як мати сама зібрала його речі та відправила до батька. Син зазначав, що бажає жити з батьком та не хоче повертатися до матері.

Таким чином, син, на утримання якого позивач просить стягнути аліменти з травня 2016 року проживає з батьком, про що сама говорить позивач в зустрічному позові про визначення місця проживання дитини разом з нею.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що рішенням Київського районного суду м.Одеси від 26.10.2017 року визначено місце проживання малолітнього ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 року нароження, разом з батьком ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_2. В задоволенні зустрічних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа орган опіки та піклування Київської РА ОМР про визначення місця проживання дитини відмовлено.

Постановою апеляційного суду Одеської області від 07.02.2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишено без задоволення. Рішення Київського районного суду м.Одеси від 26.10.2017 року залишено без змін.

Таким чином, рішення суду про визначення місця проживання дитини разом з батьком набрало законної сили.

З урахуванням того, що дитина проживає разом з батьком, що не заперечується позивачем, та враховуючи вимоги ст.181 СК України, відповідно до якої аліменти на утримання дитини за рішенням суду присуджуються тому з батьків разом з яким проживає дитина, суд першої інстанції правомірно відмовив у задоволенні позову.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального чи процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, а тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст.367, 368, 374, 375, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2- залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 02 лютого 2017 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 21.09. 2018 року.

Головуючий: О.М. Таварткіладзе

Судді: А.П. Заїкін

С.О. Погорєлова