АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.10.2018 року м. Одеса

справа № 523/2593/18

провадження № 22-ц/785/6317/18

Апеляційний суд Одеської області у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого- Колеснікова Г.Я.(суддя-доповідач),

суддів- Вадовської Л.М., Сєвєрової Є.С.,

за участю секретаря Маслова Р.Ю.,

учасники справи:

позивач- ОСОБА_4,

відповідачі - Суворовськое об'єднання управління Пенсійного фонду України,

представник відповідача - Кіса Андрій Володимирович,

відповідач -Державна казначейська служба України м. Київ

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника Суворовського об'єднаного управління Пенсійного фонду України на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 04 червня 2018 року у складі судді Дяченко В.Г.

ВСТАНОВИВ:

В лютому 2018 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до Суворовського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Суворовським УПФУ в м.Одесі (далі Суворовське УПФУ в м.Одесі), Державної казначейської служби України м. Київ про стягнення з держави, за рахунок коштів Державного бюджету України, відшкодування моральної шкоди в сумі 6000 грн., шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України.

Позов мотивовано тим, що постановою Суворовського районного суду м.Одеси від 17 жовтня 2017 року визнано неправомірною бездіяльність Суворовського УПФУ в м.Одесі, пов'язану з не розглядом заяви позивача від 30 серпня 2016 року.

Заява позивача від 30 серпня 2016 року була аргументована численними судовими рішеннями, на користь заявника, з приводу порушеного права на законне обчислення пенсії.

Вимога позивача про стягнення моральної шкоди у справі №523/13426/16-а за постановою від 27 жовтня 2017 року не заявлялась.

Моральна шкода відповідачем - Суворовським УПФУ в м.Одесі, завдана через нескінченні пошуки позивачем захисту порушеного права і свідоме ігнорування відповідачем судових рішень, через що пригнічувався душевний стан позивача, вимагались додаткові зусилля, щоб протидіяти свавіллю чиновників, які щоразу за надуманих обставин ухилялися здійснити законне обчислення пенсії. Небажання відповідача - Суворовського УПФУ в м.Одесі, діяти у спосіб встановлений судовими рішеннями викликало обурення, призводило до депресивного стану, порушувало спокійний ритм життя, негативно позначалось на погіршенні самопочуття і життєвих стосунках. Зазначені страждання є моральною шкодою, розмір якої позивач оцінив у 6000 грн., виходячи з глибини і надмірної тривалості їх спричинення, а також розумності, справедливості та співмірності їх спричинення.

Оскільки, постановою Суворовського районного суду м.Одеси від 17 жовтня 2017 року визнано неправомірною бездіяльність Суворовського УПФУ в м.Одесі, з вини якого не усунуто причин та умов, які сприяли порушенню і прийняттю рішення у відновленні порушеного права, заподіяна шкода відшкодовується державою в порядку передбаченому ст.1173 ЦК України(а.с.1-3).

Відповідач - Суворовське УПФУ в м.Одесі, надало заперечення в якому позов не визнав. Зазначив, що моральну шкоду не можна відшкодовувати в повному обсязі, так як немає точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою.

Посилання позивача того, що відповідач чинить йому перешкоди та обмежує право на законне визначення розміру пенсії - ґрунтуються виключно на припущеннях та є непідтвердженими жодними документальними доказами, оскільки в заяві не наводиться фактів стосовно чинення відповідачем зазначених перешкод.

Нарахування позивачу пенсії проводилось в повному обсязі у межах та у спосіб передбачений чинним законодавством.

Посилались на те, що позивач неодноразово звертався до судів різних інстанцій з вимогами про визнання неправомірними дій відповідача, переконуючи суди, що відповідачем не відновлені його порушені права, вказуючи на неіснуючі порушення, чим вводить суд в оману, оскільки позивач не є фахівцем у сфері пенсійного забезпечення та жодна з його позовних заяв не містить чіткого обґрунтування в чому полягають неправомірні дії відповідача та яким чином не відновлені його порушені права(а.с.23-27).

Справа розглянута судом відповідно до ч.5 ст.279 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними в справі матеріалами.

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 04 червня 2018 року позов задоволено частково.

Стягнуто з Державної Казначейської Служби України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_4 моральну шкоду у розмірі 3000 грн. В іншій частині позову відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що при розгляді справи №523/13426/16-а(постанова від 17 жовтня 2017 року), постанова суду від 04 вересня 2015року не виконана в повному обсязі.

Під час розгляду справи, суд врахував преюдиційне значення встановленого в постанові Суворовського районного суду м.Одеси від 17 жовтня 2017 року факту протиправної бездіяльності відповідача - Суворовського УПФУ в м.Одесі, пов'язану з не розглядом заяви позивача від 30 серпня 2016 року про перерахунок пенсії, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправними діяннями Суворовського УПФУ в м.Одесі, що привело до депресивного стану позивача, порушувало його спокійний ритм життя, негативно позначалось на погіршенні самопочуття і життєвих стосунках, через що, виходячи з глибини і надмірної тривалості їх спричинення, а також розумності, справедливості та співмірності їх спричинення, суд вважав, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню, визначив моральну шкоду в розмірі 3000 грн.(а.с.31-34 ).

В апеляційні скарзі Суворовське УПФУ в м.Одесіпросить рішення суду скасувати, ухвалити нове судове рішення про відмову ОСОБА_4 у позові.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції не в повній мірі були з'ясовані обставини по справі, не надана правова оцінка фактам наявних в матеріалах справи, що Суворовським УПФУ в м.Одесі виконувались всі рішення суду в межах та в спосіб передбачений нормами чинного законодавства.

Крім того, суд розглядаючи справу не встановив усіх обов'язкових складових, які є підставою для відшкодування моральної шкоди, не зазначив, чим позивач підтверджує заподіяння їй такої шкоди. В матеріалах справи відсутні докази наявності причинного зв'язку між неправомірними діями відповідача та стражданнями, приниженнями, моральними переживаннями позивача, суду не надано жодних доказів на обґрунтування розміру моральної шкоди.

Судом не було встановлено конкретних обставин, за яких була позивачу заподіяна шкода, а також які неправомірні дії було вчинено щодо позивача, в чому полягала шкода, що була підставою визначення запропонованого позивачем розміру шкоди, якими це доказами підтверджується (а.с.36-38).

Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надійшов.

Сторони в судове засідання не з'явилися, про дату час та місце розгляду справи повідомлялись апеляційним судом належним чином, що відповідно до правил ч.2 ст.372 ЦПК України не перешкоджає розглядові у їх відсутність.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтею 48 Конституції України передбачено, що кожен має право на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім'ї, що включає достатнє харчування, одяг, житло.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про пенсійне забезпечення» громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв'язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.

Згідно зі статтею 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Судами встановлено, що постановою Суворовського районного суду м.Одеси від 17 жовтня 2017 року (справа №523/13426/16-а) визнано неправомірною бездіяльність Суворовського УПФУ в м.Одесі, пов'язану з не розглядом заяви позивача від 30 серпня 2016 року (а.с.7).

Постанова набрала законної сили на підставі постанови Одеського апеляційного адміністративного суду від 31 січня 2018 року.

Постановою Суворовського районного суду м.Одеси від 17 жовтня 2017 року встановлено такі обставини:

- 24 червня 2010 року постановою Суворовського районного суду міста Одеси дії Управління були визнані не правомірними, скасовано рішення Управління № 1180 від 04 грудня 2009 року про утримання з пенсії надміру виплачених пенсіонеру сум, внаслідок зловживань з його сторони.

- 28 липня 2011 року, постановою Суворовського районного суду міста Одеси дії відповідача - Управління були визнані неправомірними і зобов'язано при обчисленні та нарахуванні пенсії зарахувати позивачу стаж роботи з 19 вересня 1983 року по 01 липня 1986 року на Одеському дослідно - експериментальному гідролізно - агароїдному заводі «Антрактика» з урахуванням середньої зарплати та з 15 грудня 1980 року по 16 травня 2009 року на заводі ім. Жовтневої революції в/о « Одесгрунтомаш».

- 11 червня 2013 року постановою Суворовського районного суду міста Одеси позовні вимоги позивача до начальника управління Пенсійного фонду України в Суворовському районі м. Одеси - про визнання дій неправомірними, зобов'язання вчинити певні дії - задоволено частково. Визнано дії начальника управління Пенсійного фонду України в Суворовському районі м. Одеси Ксенжук Н.І. в частині надання відповіді №154/Б-5 від 27 березня 2013р. на звернення позивача, такими, що не забезпечували поновлення порушених прав позивача у відповідність до вимог Закону України «Про звернення громадян».

- 04 вересня 2015 року постановою суду позов ОСОБА_4 до в.о.начальника Управління Пенсійного фонду України в Суворовському районі міста Одеси, Управління Пенсійного фонду України в Суворовському районі міста Одеси про визнання неправомірними дій та зобов'язання вчинити дії - задоволено. Дії в.о. начальника управління Пенсійного фонду України в Суворовському районі міста Одеси з наданням відповіді № 301/Б-5 від 05 серпня 2015 року визнано неправомірними. Зобов'язано Управління Пенсійного фонду України в Суворовському районі міста Одеси при обчисленні і нарахуванні пенсії зарахувати позивачу до страхового стажу періоди: з 14 серпня 1970 року по 26 грудня 1971 року, з 24 жовтня 1972 року по 10 червня 1973 року, з 15 червня 1973 року по 20 серпня 1974 року, з 01грудня 1973 року по 25 червня 1979 року за записами в трудовій книжці, виданої 20 серпня 1970 року, з 28 жовтня 1979 року по 20 жовтня 1980 року за записом в трудовій книжці, виданої 24 листопада 1979 року, а також зарахувати заробітну плату за період безпереривної трудової діяльності з 01 січня 1988 року по 30 квітня 2009 року на заводі ім. Жовтневої революції в/о «Одесгрунтомаш».

30 серпня 2016 року позивач надав до Суворовського УПФУ в м.Одесі заяву в якій просив здійснити перерахунок пенсії з 17 травня 2009р., у зв'язку з тим, що не в повному обсязі був зарахований страховий стаж і заробітна плата.

За результатом розгляду заяви позивача, 12 вересня 2016 року за вих. № 149/Б-5 відповідачем - Суворовського УПФУ в м.Одесі надано відповідь, в якій позивача було повідомлено про підстави призначення розміру пенсії позивача та здійснення його перерахунку.

Приймаючи рішення суд, при розгляді справи №523/13426/16-а (постанова від 17 жовтня 2017 року), дійшов висновку, що постанова суду від 04 вересня 2015року не виконана в повному обсязі.

В запереченнях на позов Суворовське УПФУ в м.Одесі, посилається на те, що постановою Суворовського районного суду м.Одеси від 17 жовтня 2017 року зобов'язано Суворовське УПФУ в м.Одесі вчинити дії щодо об'єктивної, всебічної перевірки заяви від 30 серпня 2016 року, вжити заходи по усуненню причин та умов, які сприяли порушенню і прийняттю рішення у відновленні порушеного права.

Виконуючи судове рішення, Суворовське УПФУ в м.Одесі заробітну плату ОСОБА_4 для нарахуванні пенсії розраховано на підставі ст. 40 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» за періоди з 01 січня 1983 рік по 31 грудня 1987 року на підставі довідки про нарахування заробітної плати на заводі „Одессільмаш" з Департаменту архівної справи та діловодства, з 1999 по 2004 роки на підставі індивідуальних відомостей про застраховану особу на ОСОБА_4

Між тим, з 2005 по 2009 роки заробітна плата взята нулями, оскільки відсутні відомості про нарахування заробітної плати за період непереривної трудової діяльної з 01 січня1988 року по 30 квітня 2009 року на заводі ім. Жовтневої революції в/о „Одесгрунтомаш", що підтверджено архівними документами про відсутність довідок про заробітну плату, а ОСОБА_4 не надано до пенсійного фонду відомості по заробітної плати за вказаний період.

Апелянт вважає, що постанова Суворовського районного суду м. Одеси від 04 вересня 2015 року по адміністративній справі № 523/13001/15-а ними виконана в повному обсязі у межах та у спосіб передбачений чинним законодавством. Посилається на недоведеність позивачем неправомірних дій Пенсійного Фонду, який діяв у відповідності до вимог чинного законодавства, факту спричинення йому моральної шкоди та необгрунтованіть висновків суду в цій частині щодо їх наявності.(а.с. 36-38).

Між тим, як вбачається з постанови Одеського апеляційного адміністративного суду від 31 січня 2018 року, якою постанова від 17 жовтня 2017 року залишена без змін, Суворовське об`єднане управління Пенсійного фонду України в м. Одесі замість визначення середньої зарплати працівників на аналогічних професіях, відповідно до рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 28 липня 2011 року, зазначили позивачу нуль по заробітній платі за період 01 січня 2005 по 01 квітня 2009роки, а тому не зарахування відповідачем середньої зарплати працівників на аналогічних професіях з 01січня 2005 по 01квітня 2009 роки є протиправним.

Тобто, позивачу не було зараховано в цій період середній показник заробітної плати працівників занятих у галузях економіки по аналогічної професії, при відсутності заробітної плати за вказаний період.

Позивач посилається на те, що він вже вісім років з травня 2009 року відстоює своє право на законне нарахування пенсії, одержання належного соціального забезпечення гарантованого ст.49 Конституції України, що призвело до моральних і фізичних страждань.

Наслідком протиправної бездіяльності посадових осіб відповідача значено знижений розмір пенсії, який являвся основним джерелом існування і був нижчим за прожитковий мінімум не забезпечував належного рівня життя, обмежував придбання продуктів для повноцінного харчування, користування побутовими послугами і культурного відпочинку. Нескінченні пошуки захисту порушеного права і свідоме ігнорування відповідачем судових рішень пригнічували душевний стан, вимагали додаткових зусиль, щоб протидіяти свавіллю чиновників, які щоразу з надуманих обставин ухилялися здійснити законне обчислення пенсії.

Згідно зі статтею 107 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» пенсійний фонд, його органи та посадові особи за шкоду, заподіяну особам внаслідок несвоєчасного або неповного надання соціальних послуг, призначення (перерахунку) та виплати пенсій, передбачених цим Законом, а також за невиконання або неналежне виконання ними обов'язків з адміністративного управління Накопичувальним фондом несуть відповідальність згідно із законом.

За змістом частини першої статті 1166 ЦК України шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

При вирішенні спору про відшкодування шкоди обов'язковому з'ясуванню підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Частиною 2 ст. 23 ЦК України встановлено, що моральна шкода може полягати у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї.

У відповідності до ч. 3 ст. 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

На підставі викладеного, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що неправомірними діями відповідача не було вірно нарахована пенсія позивачу, постанова від 17 жовтня 2017 року не викинена в повному обсязі.

Доводи відповідача про те, що пенсія позивачу нарахована відповідно до вимог закону не приймається до уваги, оскільки судовими рішенням було вказано, що при відсутності довідок про заробітну плату позивача за період його роботи на заводі ім. Жовтневої революції в/о „Одесгрунтомаш", відповідачем не зарахована середня зарплата працівників на аналогічних професіях.

По суті це і є неправомірними діями Суворовського УПФУ в м.Одесі , який порушив одночасно вимоги діючого законодавства, однобічно не врахувавши відомості трудової книжки позивача, що в свою чергу, призвело до несвоєчасного призначення пенсії позивачу яку він мав одержувати за наявним у нього стажем.

Проте, вказані ствердження апелянта спростовуються змістом вищенаведених судових рішень суду першої та апеляційної інстанції у справі №№523/13426/16-а, про неправомірність відмови в визначенні стажу.

Таким чином, позивачу з моменту призначення пенсії з 2009 року вона не була правильно розрахована, що позбавило позивача можливості отримати необхідно розмір пенсійних виплат, неможливість одержання достойного соціального забезпечення , значно знижало розмір пенсії, яка є джерелом існування та була нижчим за прожитковій мінімум, не забезпечувала належного рівня життя, що витребувала від нього додаткових зусиль в організації життя, а тому є підстави для відшкодування моральної шкоди.

У відповідності до вимог п. 5 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 року (зі змінами та доповненнями) при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди з'ясуванню підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинового зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача, вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Виходячи з викладеного, суд першої інстанції вірно врахував глибину душевних страждань позивача, тривалість вимушених змін у його житті, порушенні спокою, нормального життя, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, та дійшов правильного висновку про необхідність стягнення у відшкодування завданої позивачу моральної шкоди 3000 грн.

Зважаючи на зазначені обставини, колегія суддів визнає правильними висновки суду у цій справі щодо наявності всіх критеріїв для відшкодування ОСОБА_4 моральної шкоди у відповідності до вимог статті 1173 ЦК України.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду, доводи апеляційної скарги його не спростовують, рішення ухвалено у відповідності до вимог матеріального і процесуального права, у зв'язку з чим апеляційну скаргу залишити без задоволення, оскаржуване рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст.ст.368,374,375,381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника Суворовського об'єднаного управління Пенсійного фонду України залишити без задоволення.

Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 04 червня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 26 жовтня 2018 року.

Головуючий /підпис/

Судді : /підписи/

З оригіналом згідно,

Суддя апеляційного суду

Одеської області Г.Я. Колесніков