справа №176/2015/17
провадження №2/176/145/18
РІШЕННЯ

Іменем України

(заочне)

19 жовтня 2018 р. Жовтоводський міський суд Дніпропетровської області

у складі: головуючої - судді Павловської І.А.,

за участі секретаря Ніколенко М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Жовті Води в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області з позовом, уточнивши вимоги якого просить стягнути з відповідача на свою користь борг за договором позики в сумі 6326,20 грн. та три проценти річних з простроченої суми боргу в сумі 726,40 грн. та компенсацію понесених судових витрат.

Обгрунтовуючи свої вимоги, зазначає, що 25 вересня 2014 року надав у борг ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 225 доларів США, які останній зобов'язався повернути до кінця жовтня 2014 року, при цьому відповідач власноручно написав відповідну розписку. Однак, на час звернення до суду із позовом, відповідач свої зобов'язання не виконав та кошти не повернув.

Позивач будучи належним чином повідомленим про день та час розгляду справи, у судове засідання не з'явився. При цьому, представником позивача адвокатом ОСОБА_3 подано письмове клопотання про проведення розгляду справи за його відсутності та відсутності позивача.Позовні вимоги підтримує та просить суд їх задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечує.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з'явився, про час та місце слухання справи повідомлений належним чином з урахуванням положень ч.11 ст.128 ЦПК України, про поважність причин своєї неявки суд не повідомив, заяву про розгляд справи за його відсутності та відзив на позовну заяву не подав. За вказаних обставин суд, враховуючи заяву представника позивача, ухвалив відповідно до ст. 280 ЦПК України проводити заочний розгляд справи з ухваленням заочного рішення суду.

Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, з'ясувавши обставини справи, повно, всебічно та об'єктивно дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази вважає, що позов підлягає частковому задоволенню за таких підстав.

Судом встановлено, що 25 вересня 2014 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено договір позики за умовами якого позивач надав відповідачу грошові кошти у розмірі 225 доларів США, а останній зобов'язався повернути вказану суму у строки до кінця жовтня 2014 року, факт укладення договору позики підтверджується відповідною письмовою розпискою Оригінал розписки ОСОБА_2 від 25.09.2014 року на час розгляду справи в суді знаходився у позивача ОСОБА_1 та долучений до матеріалів справи (а.с. 56 ).

Неодноразові звернення позивача до відповідача з вимогою повернути суму позики, залишені ОСОБА_2 без реагування.

Статтею 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Договір позики є укладеним з моменту передання грошей.

Договір позики, як визначено в ст. 1047 ЦК України, укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до правового висновку Верховного Суду України в постанові від 18.09.2013 у справі №6-63цс13, який в силу ч.1 ст.360-7 ЦПК України є обов'язковим для судів України, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.

При цьому, у відповідності до ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Статтями 526, 527, 530 ЦК України встановлено, що зобовязання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк, відповідно до умов договору та вимог закону.

Згідно зі ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору (ч. 1ст. 631 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Також статті 15, 16 ЦК України містять норми про те, що особа має право звернутися до суду за захистом свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Одним зі способів захисту цивільного права є примусове виконання обов'язку в натурі.

За приписами ч. 1, 2 ст. 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобовязані визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Позивач, розпорядившись своїми правами на власний розсуд, звернувся до відповідача ОСОБА_2 з позовом про стягнення заборгованості за договором позики в національній валюті України - гривні.

Курс долару США до гривні України встановлений НБУ на 30.08.2018 року становить 2811,6426 грн. за 100 дол. США), отже на цю дату еквівалент грошової суми в розмірі 225 дол. США дорівнює 6326,20 грн.

На підставі наведеного вище суд дійшов висновку, що відповідач ОСОБА_2 є позичальником, який не виконує належним чином свої зобов'язання за договором позики щодо своєчасного та у повному обсязі повернення суми боргу позикодавцю ОСОБА_1, що є підставою для примусового стягнення суми заборгованості, у розмірі 6326,20 грн.

Згідно ст.ст.625, 1050 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши наданий в позовній заяві розрахунок трьох відсотків річних, суд погоджується з ним та зазначає: що сума боргу 6326,20 грн. та три відсотки річних розраховані на суму заборгованості за період з 01.11.2014 року по 29.08.2014 року складає 726,40 грн.. а всього до стягнення з відповідача підлягає сума 7052,6 грн., на користь позивача.

Відповідно до положень ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Судові витрати на правничу допомогу - це фактично понесені стороною і документально підтверджені витрати, пов'язані з наданням цій стороні правової допомоги адвокатом або іншим спеціалістом в галузі права при вирішенні цивільної справи в розумному розмірі з урахуванням витраченого адвокатом часу.

Згідно з ч. 1 ст. 137 ЦПК України витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката несуть сторони.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 137 ЦПК України).

Нормою частини 8 ст. 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв'язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п'яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

До закінчення підготовчого засідання представником позивача адвокатом ОСОБА_3 подано клопотання про приєднання до справи доказів понесених позивачем судових витрат, а саме розрахунок суми гонорару за надання правової допомоги та дві квитанції про отримання гонорару.(а.с.77-79).

Відповідно ч. 2 ст. 182 ЦПК України заяви, клопотання і заперечення подаються в письмовій або усній формі.

У матеріалах справи наявний договір про надання правової допомоги № 50/2017 від 13 жовтня 2017 року укладений між ОСОБА_1 та адвокатом ОСОБА_3, розділом 3 якого визначався порядок оплати послуг (а.с. 11).Так, п.3.5 даного договору визначено, що факт надання правової допомоги, а також її оплати, засвідчується актом прийому- передачі виконаних робіт за договором про надання правової допомоги та оплати гонорару, який підписується сторонами.

На підтвердження факту оплати правничої допомоги адвокатом ОСОБА_3 надано розрахунок суми гонорару за надання правової допомоги, квитанцію №50/1 від 13.10.2017 року, про сплату гонораору у розмірі 2000 грн. та квитанцію №50/2 від 13.10.2017 року, про сплату гонорару 1000 грн. (а.с.77-79).

Разом з тим, як неоднаразово наголошував у свої ухвалах Вищий спецiалiзований суд України з розгляду цивiльних i кримiнальних справ, склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Однак, додані до цивільного позову квитанції №50/1 та №50/2 про оплату наданих послуг у сумі 3000 гривень не відповідає зазначеним вимогам, оскільки не являється документом, оформленим у встановленому законом порядку, що свідчив би про оплату гонорару адвокату.

За викладених обставин суду не надано належних доказів понесення ОСОБА_1 процесуальних витрат, а тому у задоволенні вимог позивача ОСОБА_1 в частині стягнення з відповідача на його користь 3000 грн. в рахунок відшкодування витрат на правову допомогу слід відмовити.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд, з урахуванням вимог ст.141 ЦПК України, вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 640,00 грн. - в рахунок відшкодування сплаченого позивачем судового збору .

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 1046,1047,1049 ЦК України, та згідно із ст.ст. 12, 81, 141, 263-265,289 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженця міста Жовті Води Дніпропетровської області, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, зареєстрованого за адресою АДРЕСА_1 борг у розмірі 6326 (шість тисяч триста двадцять шість) гривень 20 копійок та три відсотки річних у розмірі 726 (сімсот двадцять шість) гривень 40 копійок.

Стягнути із ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженця міста Жовті Води Дніпропетровської області, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, зареєстрованого за адресою АДРЕСА_1 на відшкодування сплаченого судового збору 640 (шістсот сорок) гривень 00 копійок.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив за заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, рішення може бути оскаржено відповідачем в апеляційному порядку.

Позивачем на рішення суду може бути подана апеляційна скарга протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Позивач, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.У відповідності до п.п. 15.5 Розділу ХІІІ перехідних положень ЦПК України (в редакції 2017 року), до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, тобто через Жовтоводський міський суд Дніпропетровської області.

Суддя Жовтоводського міського суду

Дніпропетровської області І.А.Павловська