Справа № 459/3232/17 Головуючий у 1 інстанції: Кріль М.Д.
Провадження № 22-ц/783/1204/18 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1Б.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 вересня 2018 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі:

Головуючого судді: Струс Л.Б.

Суддів: Бойко С.М., Копняк С.М..

секретаря: Симець В.І.

за участі: ОСОБА_2, представника ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 26 лютого 2018 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, що продовжує навчання, -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_4, просив суд стягнути з відповідачки в його користь аліменти на утримання повнолітнього сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 на період навчання в університеті природничих наук у м. Любліні, на факультеті виробничої інженерії ОСОБА_6, в розмірі 1/4 всіх доходів відповідачки, але не менше як 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку з індексацією відповідно до закону, починаючи з дня подачі позову та до закінчення навчання сина або до досягнення ним 23-х років, в залежності, яка з цих подій настане першою, та стягнути з відповідачки в користь держави судові витрати.

Оскаржуваним рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 26 лютого 2018 року у позові ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 (Львівська обл., м. Червоноград, вул. Шептицького, 1/20, ІПН-) до ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3 (Львівська обл., м. Червоноград, вул. Шептицького, 1/20, ІПН-) про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, що продовжує навчання відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Державної судової адміністрації України судовий збір у розмірі 640 грн..

Рішеннясуду оскаржив ОСОБА_2 подавши апеляційну скаргу. Вважає рішення незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Зазначає, що в основу оскаржуваного рішення та відмови в задоволенні позову покладено квитанції відповідачки на суму 4000 грн. та заява сина, в якій останній вказує що проживання, харчування та інші витрати у зв`язку з його навчанням несе його матір, батько оплачує навчання а тому вважає що батьки несуть рівні витрати на його утримання та претензій до батьків немає. Проте, судом не зазначено, що апелянтом синові було надано 2000 польських злотих на оплату проживання в гуртожитку, перед новим 2018 роком -600 злотих, після нового року ще 1200 злотих, таким чином за перший семестр на навчання синові ним було затрачено 6960, 62 злотих, що становить 50460 грн. Заперечує щодо заяви сина, яка взята судом до уваги як доказ, оскільки заява написана не нотаріально, підпис не засвідчено, зазначає, що невідомо як заява могла попасти в канцелярію суду коли син знаходиться на навчанні в ОСОБА_6. Вважає рішення незаконним і необґрунтованим оскільки за навчання сина ним вже сплачено 72468, 22 грн , враховуючи оплату навчання за другий семестр а відповідачкою 4000 грн.

Просить рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 26 лютого 2018 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задоволити в повному обсязі.

Апелянт та його представник в судове засідання не зявилися, хоча про розгляд справи повідомлялися належним чином, що підтверджується повідомленнями про вручення поштового відправлення, тому розгляд справи відповідно до ч.2 ст. 372 ЦПК України здійснюється колегією суддів за відсутності осіб, які беруть участь у справі.

Зважаючи на положення п. 8 ч. 1 Розділу ХІІІ Прикінцевих та перехідних положень ЦПК України у редакції Закону № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року, ч. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», п. 3 Розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 року № 1402 - VІІІ Апеляційний суд Львівської області здійснює свої повноваження до початку роботи новоутвореного апеляційного суду у відповідному апеляційному окрузі.

Відповідно до пункту 9 Розділу ХІІІ Прикінцевих та перехідних положень ЦПК України у редакції Закону № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У зв'язку із зазначеним справа підлягає розгляду у порядку, встановленому ЦПК України у редакції Закону № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_2, представника ОСОБА_3, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами ч.1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення;8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам.

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції прийшов до висновку, що жоден із сторін по справі, свого обовязку по утриманню їхнього спільного повнолітнього сина, який продовжує навчатися, не порушує, кожен у своїй мірі бере участь у матеріальному забезпеченні спільної дитини.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції.

Матеріалами справи встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 05.06.1999 року, який рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 23.05.2016 року розірвано.

Від подружнього життя у сторін народився син: ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується копією свідоцтва про народження серії І-СГ № 174737 від 26.10.1999 року.

ОСОБА_5 прийнятий на перший курс денного навчання першого рівня на напрямку транспорт та логістика в Університеті природничих наук в Любліні, як іноземця на платній основі. Одноразова оплата за семестр складає 600 євро, в рамках внесеної плати за навчання університет надає студентам освіту.

Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Згідно з ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Згідно з п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» обовязок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обовязкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років: продовження ними навчання: потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач 15.09.2017 року оплатив за навчання сина у ОСОБА_6 2560,62 злотих, а відповідно до квитанцій про переказ коштів відповідачка 15.01.2018 року переказала на рахунок сина грошові кошти на загальну суму 4000,00 грн.

У відповідності до вимог ст..76-81 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обгрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для справи. Докази повинні бути належними, допустимими та достовірними. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Позивачем не надано доказів на підтвердження доводів апеляційної скарги, що ним витрачено на навчання сина 53 432,50.

В суді представником ОСОБА_4 зазначено, що вона надає синові матеріальну допомогу добровільно, окрім того він проживає з нею та перебуває на її утриманні.

Окрім того, 30.01.2018 року до суду першої інстанції надійшла заява сина сторін ОСОБА_5, відповідно до якої, останній вказує, що проживання, харчування та інші витрати у звязку із навчанням несе його матір. Батько оплачує навчання у ОСОБА_6. Вважає, що батько і мати несуть рівні витрати на його утримання та претензій до батьків він не має, тому вважає, що позов з-приводу стягнення із матері коштів на його утримання є безпідставним, тому просить суд відмовити у задоволенні позову.

Правовідносини щодо утримання батьками повнолітніх дочки, сина регулюються Главою 16 СК, яка зокрема передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з тим потребують матеріальної допомоги.

При визначенні розміру аліментів мають бути враховані вартість навчання, вартість підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження.

Отже, у справі яка переглядається рішення суду є законним, районний суд вірно застосував норми Сімейного Кодексу та встановивши всі обставини справи суд дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для відмови в позові.

З огляду на вищезазначене, колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції, а тому підстав для задоволення такої немає.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргою ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 26 лютого 2018 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повний текст постанови складено 14.09.2018 року.

Головуючий

Судді