Справа № 202/1578/18
Провадження № 2/202/1289/2018
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

19 жовтня 2018 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська

в складі: головуючого судді Зосименко С.Г.

при секретарі Герасименко В.А.,

за участю представника позивачки ОСОБА_1, представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Дніпро цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Дніпровської міської ради, треті особи: Обслуговуючий кооператив «Житлово-будівельний кооператив № 277», приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу ОСОБА_4 про визнання права власності на квартиру в порядку спадкування за заповітом,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2018 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання права власності на квартиру в порядку спадкування за заповітом, в якій посилається на те, що ОСОБА_5, який є дідусем позивача, був членом житлово-будівельного кооперативу №277 та був зареєстрованим за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1. 03 грудня 2007 року ОСОБА_3 помер. Вартість вищезазначеної квартири ОСОБА_3 було сплачено у повному обсязі, однак за життя право власності на неї останній не зареєстрував. Після смерті ОСОБА_3, ОСОБА_6, яка є бабусею позивача прийняла спадщину, продовжуючи проживати і користуватись квартирою, однак своїх спадкових прав не оформила. 12 грудня 2014 року померла ОСОБА_6, яка за життя склала заповіт на користь позивача ОСОБА_3. Після смерті ОСОБА_6 відкрилась спадщина на квартиру №32 будинку №55 у корпусі №2 по вул. Холодильній у м. Дніпрі, яка знаходиться в обслуговуючому кооперативі «Житлово-будівельний кооператив №277» у м. Дніпрі, та складається з: квартири літ. А-9 на 8 поверсі, приміщень: коридору 1 площею 4,9 кв.м.; житлової 2 площею 13,9 кв.м.; житлової 3 площею 18,1 кв.м.; житлової 4 площею 12,4 кв.м.; кухні 5 площею 7,4 кв.м.; туалету 6 площею 1,1 кв.м.; ванної 7 площею 2,1 кв.м.; кладової 8 площею 0,4 кв.м.; балкону І площею 1,0 кв.м.; лоджії ІІ площею 1,8 кв.м.; загальною площею 63,1 кв.м., житловою площею 44,4 кв.м. 13 березня 2018 року позивач звернулась до приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу ОСОБА_4 для оформлення спадщини за заповітом після померлої ОСОБА_6, однак позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, у звязку із тим, що ОСОБА_6 , яка прийняла спадщину після померлого ОСОБА_3 не оформила своїх спадкових прав на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. На підставі ст.15 ЗУ «Про власність» просить суд визнати за нею право власності на квартиру яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_6, яка померла 23.12.2014 року.

Позивач у судове засідання не зявилась, про час та місце розгляду справи повідомлена була належним чином, причини неявки суду не повідомила.

Представник позивача ОСОБА_1 у судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила задовольнити. Зазначила, що пайовий внесок на спірну квартиру було виплачено в повному обсязі 17 квітня 1979 року. Членом ЖБК №277 був ОСОБА_3, який є дідусем позивача. ОСОБА_3 перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_6 ОСОБА_3 помер 02.12.2007 року. Після смерті ОСОБА_3, ОСОБА_6 прийняла спадщину. Позивач звернулась до нотаріальної контори для оформлення спадщини за заповітом після померлої ОСОБА_6 у шестимісячний строк.

Представник відповідача ОСОБА_2 у судовому засіданні позовні вимоги не визнав та просив відмовити в повному обсязі, посилаючись на відсутність правовстановлюючих документів на спірну квартиру.

Представник ОК «Житлово-будівельний кооператив № 277» ОСОБА_7 в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений був належним чином, причини неявки суду не повідомив. В матеріалах справи наявне клопотання, у якому просив справу розглядати без його участі, проти задоволення позовних вимог не заперечує.

Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу ОСОБА_4 в судове засідання не зявилась, про час та місце розгляду справи повідомлена була належним чином, причини неявки суду не повідомила. У матеріалах справі міститься клопотання про розгляд справи у її відсутність.

Суд, заслухавши представників сторін, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_6 з 13 липня 1965 року, що підтверджується копією свідоцтво про одруження серії VIІ-УР №151379 (а.с.44).

Відповідно до довідки ОК «Житлово-будівельний кооператив № 277» від 16.02.2018 року, посвідченою Головою правління ОК ЖБК-277 ОСОБА_7 та бухгалтером ОК ЖБК-277 ОСОБА_8, ОСОБА_3 був членом ОК «Житлово-будівельний кооператив № 277» та проживав за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2.

Згідно довідки ОК «Житлово-будівельний кооператив № 277» від 16.02.2018 року вартість квартири за адресою: АДРЕСА_1 сплачена у повному обсязі.

Відповідно до ч.1 ст.15 Закону України «Про власність» член житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані йому в користування, набуває права власності на це майно.

Таким чином, відповідно до зазначених вище положень Закону України «Про власність», що діяв на той час, ОСОБА_3 став власником квартири розташованої за адресою: АДРЕСА_1.

03 грудня 2007 року ОСОБА_3 помер, що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії 1-КИ № 185636 виданого 10 грудня 2007 року.

Згідно ст. 24 КпШС України, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права, володіння, користування і розпорядження цим майном, а відповідно до ст. 28 КпШС України, в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними.

Аналогічні норми містить і Сімейний Кодекс України, що набрав чинності з 01.01.2004 року.

Відповідно до ст. 60 СК України майно, придбане подружжям під час шлюбу, належить чоловікові та дружині на праві спільної сумісної власності.

Отже, квартира №32 будинку №55 у корпусі №2 по вул. Холодильній у м. Дніпропетровську є спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_6

Після смерті ОСОБА_3,ОСОБА_6 прийняла спадщину, продовжуючи проживати і користуватись квартирою, однак своїх спадкових прав не оформила.

12 грудня 2014 року померла ОСОБА_6, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії 1-КИ №597933. виданого 29 грудня 2014 року.

Згідно заповіту, складного за життя ОСОБА_6 від 13 листопада 2014 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу ОСОБА_4 та зареєстрованим в реєстрі за №1676, усе майно ОСОБА_6 заповіла ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3.

Після смерті ОСОБА_6 відкрилась спадщина на квартиру №32 будинку №55 у корпусі №2 по вул. Холодильній у м. Дніпрі, яка знаходиться в Обслуговуючому кооперативі «Житлово-будівельний кооператив №277» у м. Дніпрі, та відповідно до технічного паспорту від 22.03.2018р. складається з: квартири літ. А-9 на 8 поверсі, приміщень: коридору 1 площею 4,9 кв.м.; житлової 2 площею 13,9 кв.м.; житлової 3 площею 18,1 кв.м.; житлової 4 площею 12,4 кв.м.; кухні 5 площею 7,4 кв.м.; туалету 6 площею 1,1 кв.м.; ванної 7 площею 2,1 кв.м.; кладової 8 площею 0,4 кв.м.; балкону І площею 1,0 кв.м.; лоджії ІІ площею 1,8 кв.м.; загальною площею 63,1 кв.м., житловою площею 44,4 кв.м.

13 березня 2018 року ОСОБА_3 звернулась у шестимісячний строку для оформлення спадщини за заповітом після померлої ОСОБА_6, однак постановою приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу ОСОБА_4 позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, у звязку із тим, що ОСОБА_6, яка прийняла спадщину після померлого ОСОБА_3 не оформила своїх спадкових прав на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Згідно з ст. ст. 41, 55 Конституції України, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Права людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Статтею 4 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно зі ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилася внаслідок смерті.

Згідно з частинами 1, 3, 5 статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Як роз'яснено у п. 6 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», суди повинні мати на увазі, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п'ята статті 1268 ЦК), проте право власності на нерухоме майно у разі прийняття спадщини виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації речового права на нерухоме майно (стаття 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Разом із тим суди повинні розмежовувати право на спадщину як майнове право (об'єкт спадкування) та виникнення права власності на спадкове майно як на об'єкт нерухомого майна.

Таким чином суд приходить до висновку, що ОСОБА_6 правомірно набула після померлого ОСОБА_3 право на спадкування за заповітом на належну її квартиру за адресою: АДРЕСА_1.

Статтею 392 ЦК України встановлено, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою.

Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту у спосіб, передбачений статтею 392 ЦК України, що відповідає правовій позиції Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладеній у п. 3.1. Інформаційного листа «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» за № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року.

Згідно ч. 1 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Відповідно до ч. 1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Таким чином, із аналізу вищевказаних правових норм, судом встановлено, що позивачем було дотримано всіх визначених законодавцем обставин для набуття права власності на спадщину. Однак своє право він не в змозі реалізувати, в зв'язку з чим дане право підлягає судовому захисту.

Аналізуючи вище викладене, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, виходячи з принципів розумності, виваженості та справедливості, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_3 в заявлених нею межах та про існування правових підстав для їх задоволення.

Керуючись ст.ст. 1216, 1218, 1220, 1261, 1296, 1297 ЦК України, ст.ст. 12, 13, 141, 258, 259, 263-265, 315 ЦПК України, ч.1 ст.15 Закону України «Про власність», суд -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_3 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_3 (проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4, РНОКПП НОМЕР_1) право власності на квартиру №32 у будинку №55, після ОСОБА_6, померлої 23.12.2014 року, загальною площею 63,1 кв.м., житловою площею 44.4 кв.м., яка складається з: квартири літ. А-9 на 8 поверсі, приміщень: коридору 1 площею 4,9 кв.м.; житлової 2 площею 13,9 кв.м.; житлової 3 площею 18,1 кв.м.; житлової 4 площею 12,4 кв.м.; кухні 5 площею 7,4 кв.м.; туалету 6 площею 1,1 кв.м.; ванної 7 площею 2,1 кв.м.; кладової 8 площею 0,4 кв.м.; балкону І площею 1,0 кв.м.; лоджії ІІ площею 1,8 кв.м, яка перебуває у Обслуговуючому кооперативі «Житлово-будівельний кооператив №277».

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя С.Г. Зосименко