П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 жовтня 2018 року місто Маріуполь

справа № 242/5053/17

провадження № 22-ц/4804/21/18

Донецький апеляційний суд у складі:

головуючого Пономарьової О.М.,

суддів Зайцевої С.А., Попової С.А.,

секретар судового засідання Єфремова О.В.

сторони:

позивач - ОСОБА_1

відповідач - ОСОБА_2

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 на ухвалу Селидівського міського суду Донецької області у складі судді Капітонова В.І. від 31 серпня 2018 року,

в с т а н о в и в:

13 листопада 2017 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про розподіл майна, що є спільною сумісною власністю подружжя.

Позивач просив розділити квартиру АДРЕСА_1 по ? частині кожному з подружжя.

Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 31 серпня 2018 року позовна заява залишена без розгляду з підстав, передбачених п.3 ч.3 ст. 257 ЦПК України.

26 вересня 2018 року ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу Селидівського міського суду Донецької області від 31 серпня 2018 року та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Апеляційна скарга мотивована тим, що ухвала суду є незаконною та необгрунтованою, оскільки постановлена з порушенням норм процесуального права. Позивач зазначає, що йому було відомо про судове засідання, призначене на 20 квітня 2018 року, проте, його заздалегідь повідомили, що засідання не відбудеться. До судового засідання 22 червня 2018 року він надав заяву про перенос слухання справи, оскільки перебував за межами міста. У судове засідання 31 серпня 2018 року позивач не з?явився, оскільки з телефонної розмови з представником відповідача адвокатом ОСОБА_3 йому стало відомо, що з боку відповідача надано заяву про відкладання слухання справи.

Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходив.

На підставі Указу Президента України №452/2017 від 29 грудня 2017 року «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» та Указу Президента України №297/2018 від 28 вересня 2018 року «Про переведення суддів» апеляційний суд Донецької області ліквідовано, утворено Донецькій апеляційний суд, юрисдикція якого поширюється на територію, на яку поширювалася юрисдикція ліквідованого суду, а суддів переведено на роботу на посадах суддів Донецького апеляційного суду.

У зв'язку із зазначеним справа підлягає розгляду у порядку, встановленому ЦПК України у редакції Закону №2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року.

В судове засідання апеляційної інстанції сторони, які повідомлені належним чином про дату, час та місце розгляду справи, не з'явилися, причини неявки суду не повідомили. В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 просив розглядати справу без його участі.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи і обговоривши доводи скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до частини 3 статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Залишаючи без розгляду позовну заяву, суд першої інстанції виходив з того, що позивач, повідомлений належним чином про дату, час та місце розгляду справи, тричі не з'являвся у судові засідання, призначені на 20 квітня 2018 року, 16 травня 2018 року та 31 серпня 2018 року.

Проте з таким висновком суду погодитись не можна.

Згідно з п.3 ч.1 ст.257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо належним чином повідомлений позивач повторно не з'явився в судове засідання або не повідомив про причини неявки, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез'явлення не перешкоджає розгляду справи.

Статтею 223 ЦПК України визначено наслідки неявки в судове засідання учасника справи.

За змістом вимог ч.5 ст.223 та п.3 ч.1 ст.257 ЦПК України законом надано суду право залишити позовну заяву без розгляду за наявності таких умов у сукупності: позивача належним чином повідомлено про дату, час і місце розгляду справи; позивач повторно не з'явився в судове засідання без поважних причин або не повідомив суд про причини неявки; від нього не надійшла заява про розгляд справи за його відсутності.

З матеріалів справи вбачається, що позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про поділ майна, що є спільною сумісною власністю подружжя (а.с.3-4), провадження за яким відкрито ухвалою суду від 15 листопада 2017 року (а.с.19).

Згідно з довідки секретаря судових засідань розгляд справи призначений на 24 листопада 2017 року та 12 січня 2018 року не відбувся у зв'язку із неявкою сторін та за клопотанням відповідача (а.с. 22, 40).

У судове засідання, призначене на 14 лютого 2018 року, сторони надали заяви про згоду на зупинення провадження до врегулювання спору за участю судді (а.с. 46, 47).

Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 14 лютого 2018 року розпочато процедуру врегулювання спору по справі за участю судді.

26 лютого 2018 року надійшло клопотання представника відповідача адвоката ОСОБА_3 про відкладення спільної наради із суддею.

Ухвалою від 14 березня 2018 року врегулювання спору за участю судді по вказаній справі припинено, оскільки сторони не дійшли до порозуміння та не звернулись до суду із заявами про затвердження мирової угоди. Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 поновлено.

Відповідно до протоколів судового засідання від 20 квітня 2018 року (а.с. 63), від 16 травня 2018 року (а.с.70), від 31 серпня 2018 року (а.с.83) сторони у судове засідання не з?являлись, у зв'язку із чим розгляд справи відкладався.

Про вказані судові засідання позивач був повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення та довідками про доставку SMS (а.с. 61, 66, 67, 81), та не оспорюється самим позивачем.

Відповідно до ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Ратифікуючи зазначену Конвенцію, Україна взяла на себе зобов'язання гарантувати кожній особі права та свободи, закріплені в Конвенції, включаючи право на справедливий судовий розгляд протягом розумного строку.

Європейський суд з прав людини, розглядаючи справи щодо порушення права на справедливий судовий розгляд, тлумачить вказану статтю як таку, що не лише містить детальний опис гарантій, надаваних сторонам у цивільних справах, а й захищає у першу чергу те, що дає можливість практично користуватися такими гарантіями, як доступ до суду.

Суд першої інстанції, залишаючи позов ОСОБА_1 без розгляду, не врахував, що позивач у строки встановлені законом звернувся до суду з позовом про захист своїх прав, справа перебувала в провадженні суду з листопада 2017 року, тобто майже 10 місяців, за цей час була змога врегулювання спору, позивач у січні 2018 року подав заяву про збільшення позовних вимог, розгляд справи призначався декілька разів, з яких три рази розгляд справи відкладався за клопотанням представника відповідача, один раз за клопотанням позивача (а.с.75), станом на серпень 2018 року розгляд справи по суті розпочато так і не було.

Проте з матеріалів справи вбачається, що позивач не втратив інтерес до заявлених ним позовних вимог.

Крім того, на а.с. 77 є клопотання представника відповідача ОСОБА_3 від 06 серпня 2018 року про відкладення розгляду справи у зв'язку з його відрядженням за межі Донецької області, що підтверджує позицію позивача про те, що з телефонної розмови з представником відповідача йому стало відомо, що судове засідання 31 серпня 2018 року не відбудеться, та пояснює його неявку в суд в зазначений день.

З огляду на викладене та враховуючи конкретні обставини справи, залишення позовної заяви з підстав, передбачених п.3 ч.1 ст.257 ЦПК України, є порушенням права на доступ до суду в контексті п.1 ст.6 Конвенції.

Відповідно до ст.379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права.

Апеляційний суд вважає, що підстав для залишення позовної заяви без розгляду не було, а ухвала про залишення позовної заяви без розгляду від 31 серпня 2018 року винесена судом з порушенням вимог ч.5 ст.223 та п.3 ч.1 ст.257 ЦПК України і як така, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, постановлена з порушенням норм процесуального права, відповідно до п.3, п.4 ч.1 ст.379 ЦПК України підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 379, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Селидівського міського суду Донецької області від 31 серпня 2018 року скасувати, направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий О.М. Пономарьова

Судді С.А. Зайцева

С.А. Попова