Справа № 573/1498/18
Номер провадження 2/573/521/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 вересня 2018 року м. Білопілля

Білопільський районний суд Сумської області в складі:

головуючого судді: Кліщ О.В.

при секретарі: Сітало Ю.С.

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в місті Білопіллі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 селищної ради Білопільського району Сумської області, третьої особи: Приватного нотаріуса Білопільського районного нотаріального округу ОСОБА_3, - про визнання права власності на земельну частку (пай) в порядку спадкування за законом,-

В С Т А Н О В И В:

31 серпня 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 селищної ради Білопільського району Сумської області, третьої особи: Приватного нотаріуса Білопільського районного нотаріального округу ОСОБА_3, - про визнання права власності на земельну частку (пай) в порядку спадкування за законом.

Свої вимоги позивач мотивує тим, що 11 травня 2003 року померла ОСОБА_4, на підтвердження чого позивач приєднав запис акта про смерть №16 від 13 травня 2003 року.

Рішенням Білопільського районного суду Сумської області від 17 січня 2018 року встановлений юридичний факт проживання позивача з ОСОБА_4 однією сімєю понад пять років, з 1977 року по день смерті останньої, 11 травня 2003 року, за адресою: Сумська область, Білопільський район, с.Комарицьке, вул. Центральна, 101.

Після смерті ОСОБА_4 відкрилася спадщина на земельний пай площею 3,95 умовних кадастрових гектар, що розташований на території Товстянської сільської ради Білопільського району Сумської області, (колишній САПТЗТ «Жовтень»), який належав їй на підставі сертифіката на земельну частку (пай) серії СМ № 026623 від 16.05.1996 року, виданого за розпорядженням Білопільської райдержадміністрації від 16.05.1996 року.

З 1977 року та на день смерті ОСОБА_4, позивач проживав та був зареєстрований з ОСОБА_4 за однією адресою: с.Комарицьке, вул.Центральна, 101, Білопільського району, Сумської області, поховав її та продовжував проживати у спадковому будинку, тому відповідно до ч.3 ст. 1268 ЦК України вважається таким, що фактично прийняв спадщину. Інших спадкоємців, крім позивача, у ОСОБА_4 немає. Тому вважає, що за відсутністю спадкоємців за законом першої, другої, третьої черг він, відповідно до ст.1264 ЦК України, має право на спадкування за законом у четверту чергу, на підтвердження чого приєднав до позову довідку Товстянського старостату ОСОБА_2 селищної ради Білопільського району Сумської області.

Тому, як спадкоємець четвертої черги за законом після смерті ОСОБА_4, він оформити свої спадкові права на земельну ділянку, що розташована на території Товстянської сільської ради, не може, в звязку з втратою оригіналу правовстановлюючого документа на земельну частку(пай). Приватним нотаріусом Білопільського районного нотаріального округу ОСОБА_3 позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину по причині відсутності правовстановлюючого документа.

Посилаючись на вищезазначене, позивач просить суд визнати за ним, ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, у порядку спадкування за законом після ОСОБА_4, яка померла 11 травня 2003 року, право власності на земельну ділянку (пай) площею 3,95 умовних кадастрових гектар, що розташований на території Товстянської сільської ради Білопільського району Сумської області, який належав померлій ОСОБА_4, яка померла 11.05.2003 року, на підставі сертифікату на земельну частку (пай) серії СМ № 026623 від 16.05.1996 року.

Ухвалою від 04 вересня 2018 року відкрито провадження у справі за вказаним вище позовом та призначено її до підготовчого засідання в порядку загального позовного провадження (а. с. 19).

В підготовче судове засідання позивач ОСОБА_1 не зявився. Представник останнього за довіреністю ОСОБА_5 подала заяву про проведення підготовчого засідання в її відсутність, позовні вимоги підтримує та просить позов задовольнити.

Статтею 60 ЦПК України визначено, що представником у суді може бути адвокат або законний представник. В силу статті 131-1 Конституції України виключно адвокат здійснює представництво іншої особи в суді, а також захист від кримінального обвинувачення. Разом з цим, відповідно до п.11 Перехідних положень Конституції України норма щодо здійснення представництва у судах першої інстанції виключно адвокатами вступає в силу з 01 січня 2019 року. З огляду на викладене, суд вважає допустимим представництво ОСОБА_5 інтересів позивача ОСОБА_1 у суді на підставі довіреності.

Представник відповідача ОСОБА_2 селищної ради Білопільського району Сумської області в судове засідання не зявився. ОСОБА_2 селищний голова надіслав листа про розгляд справи у відсутність їх представника, заперечень проти позову не мають.

Третя особа Приватний нотаріус Білопільського районного нотаріального округу ОСОБА_3 в судове засідання не зявилася, подала суду заяву про розгляд справи без її участі та направила на адресу суду Інформаційну довідку № 53324969 від 17.09.2018 року, згідно якої за параметрами запиту « ОСОБА_4, дата смерті: 11.05.2003» у Спадковому реєстрі інформація відсутня.

У звязку з неявкою сторін, третіх осіб суд розглядає справу без їх участі, на підставі наявних доказів, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

За змістом ч. 3 та ч. 4 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу.

Частиною четвертою статті 206 ЦПК України передбачено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Згідно з абз. 3 п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи.

Відповідно до абз. 6 п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення в цивільній справі», у разі визнання відповідачем позову, яке не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд у мотивувальній частині рішення може вказати лише про визнання позову та прийняття його судом.

Таким чином, Цивільний процесуальний кодекс України допускає ухвалення рішення в підготовчому засіданні у правовідносинах, що виникли між сторонами.

Представник відповідача позов визнав, визнання позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, отже у суду наявні законні підстави для ухвалення рішення про задоволення позову в підготовчому засіданні.

Перешкод для здійснення розгляду справи у підготовчому засіданні та вирішення справи і ухвалення судового рішення за наявними матеріалами судом не встановлено.

Повно, всебічно і обєктивно дослідивши матеріали справи, оцінивши їх у сукупності з точки зору належності, допустимості і взаємозвязку, проаналізувавши зміст норм матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, суд приходить до наступних висновків.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до вимог ч. 1 ст.13, ч.1 ст.81Цивільного процесуальногокодексу України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтею 41 Конституції України гарантовано право кожного володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

За загальними правилами про спадкування, передбаченими ст. ст. 1216, 1218, 1220 Цивільного кодексу України, спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою.

Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті, яким є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті щодо усієї спадщини або її частини (ч. 1 ст. 1223, ст. 1233, ч. 2 ст. 1236 ЦК України).

В силу положень ст. ст. 1268, 1269, 1270 ЦК України спадкоємець за заповітом має право прийняти спадщину шляхом постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини чи подачі до нотаріальної контори або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяви про прийняття спадщини.

Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Судом встановлено, що 11 травня 2003 року в селі Товста Білопільського району Сумської області померла ОСОБА_4, що підтверджується записом акта про смерть № 16 від 13 травня 2003 року ( а.с.6).

Після смерті останньої відкрилася спадщина, до складу якої увійшла земельна частка(пай) площею 3,95 умовних кадастрових гектар, що розташований на території Товстянської сільської ради Білопільського району Сумської області, (колишній САПТЗТ «Жовтень»), який належав ОСОБА_4 на підставі сертифіката на земельну частку (пай) серії СМ № 026623 від 16.05.1996 року, виданого за розпорядженням Білопільської райдержадміністрації від 16.05.1996 року № 145 ( а.с.9).

Відповідно до рішення Білопільського районного суду Сумської області від 17 січня 2018 року встановлений юридичний факт проживання позивача ОСОБА_1 з ОСОБА_4 однією сімєю понад пять років до часу відкриття спадщини, з 1977 року по день смерті останньої, 11 травня 2003 року, за адресою: Сумська область, Білопільський район, с.Комарицьке, вул. Центральна, 101 ( а.с.7,8).

Згідно з довідкою № 209 від 20.11. 2017 року Товстянського старостату виконкому ОСОБА_2 селищної ради Білопільського району Сумської області, згідно записів в по господарських книгах громадянка ОСОБА_4 з 1977 року постійно до дня смерті 11.05.2003 року проживала та була зареєстрована разом зі співмешканцем ОСОБА_1 в селі Комарицьке, вул. Центральна, 101, Білопільського району Сумської області, вони проживали однією сімєю та вели спільне господарство. Заповіт від імені ОСОБА_4 Товстянським старостатом виконкому ОСОБА_2 селищної ради Білопільського району Сумської області не посвідчувався. ОСОБА_1 здійснив похорони співмешканки ОСОБА_4, яка померла 11.05.2003 року в селі Комарицьке Товстянської сільської ради, після її смерті розпорядився предметами домашнього вжитку та особистими речами, зберігав цінні папери ( а.с.11).

Згідно Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру № 53324969 від 17.09.2018 року, за параметрами запиту «ОСОБА_4, дата смерті: 11.05.2003» у Спадковому реєстрі інформація відсутня (а.с.23).

Згідно повідомлення № 293/01-16 від 22.02.2018 року Приватного нотаріуса Білопільського районного нотаріального округу ОСОБА_3, у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом позивачу було відмовлено у звязку з відсутністю правовстановлюючих документів щодо належності майна спадкодавцеві ( а.с.10).

Відповідно до розяснень абзацу 4 п.24 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» від 16.04.2004 року позови громадян, повязані з паюванням земель (зокрема, про визнання права на земельну частку (пай), її розмір, незаконність відмови у видачі сертифіката, виділення паю в натурі), можуть бути предметом розгляду судів.

Відповідно до п.4 «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України, щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обовязків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

Пунктом 5 «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України, передбачено також, що правила книги шостої Цивільного кодексу України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом.

Згідно ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст.182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація прав на нерухомість і правочинів щодо нерухомості є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобовязаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом.

Враховуючи, що ні відповідач, ні третя особа, не заперечували обставин справи, - суд вважає правомірним визнати за позивачем право власності на спадкове майно.

Статтею 392 ЦК України визначено, що власник майна може предявити позов про визнання права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків /спадщини/ від фізичної особи, яка померла /спадкодавця/, до інших осіб /спадкоємців/.

За ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно ст.1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

Відповідно до п.11 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05. 2008 року, при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай).

Відповідно до п.1 ст. 1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» від 05.06.2003 року № 899-1У право на земельну частку (пай) мають громадяни- спадкоємці права на земельну частку (пай), посвідчену сертифікатом чи Державним актом.

Відповідно ст.81 Земельного Кодексу України громадяни набувають право власності на земельні ділянки на підставі, в тому числі, прийняття спадщини.

Згідно з п.1 ст. 125 ЗК України, право власності на земельну ділянку виникає після одержання її власником документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації, а тому спадкодавець мав право власності на земельну ділянку в межах згідно з планом, право на яку посвідчено державним актом на право приватної власності на землю.

Відповідно до ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно з нормами ч. 1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ч. 2 ст.41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню. Судом встановлено, що майнові права на спадкове майно у звязку зі смертю фізичної особи-спадкодавця, не припиняються, а переходять в порядку правонаступництва /спадкування/. Момент переходу прав в порядку спадкування за законом визначається як час відкриття спадщини. З цього моменту права та обовязки спадкодавця належать спадкоємцеві /ч.5 ст.1268 ЦК/.

Таким чином, судом встановлено, що сукупність прав та обовязків, /спадщина/, після смерті ОСОБА_4 перейшла в порядку спадкування за законом позивачу, тому він є спадкоємцем і власником спадкових прав, а саме власником права на спадкове майно:

- земельну ділянку (пай) площею 3,95 в умовних кадастрових гектарах для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Товстянської сільської ради Білопільського району Сумської області, яка належала померлій 11 травня 2003 року ОСОБА_4 на підставі сертифікату на земельну частку (пай) серії СМ № 026623 від 16.05.1996 року, виданого за розпорядженням Білопільської райдержадміністрації від 16.05.1996 року № 145.

Таким чином, за вищевказаних обставин, суд вважає за можливе визнати за позивачем право власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 4, 5, 12-13, 76-78, 81, 200, 206, 259, 263-265 ЦПК України, ст. ст.3, 182,328, 1216,1261,1268,1270,1278 ЦК України, ст.81 ЗК України, суд,-

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, у порядку спадкування за законом після ОСОБА_4, яка померла 11 травня 2003 року, право власності на земельну ділянку (пай) площею 3,95 в умовних кадастрових гектарах для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Товстянської сільської ради Білопільського району Сумської області, яка належала померлій 11 травня 2003 року ОСОБА_4 на підставі сертифікату на земельну частку (пай) серії СМ № 026623 від 16.05.1996 року, виданого за розпорядженням Білопільської райдержадміністрації від 16.05.1996 року № 145.

Рішення може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Апеляційного суду Сумської області. Відповідно до п. п. 15.5 п. 15 Перехідних положень ЦПК апеляційна скарга на рішення може бути подана протягом зазначеного строку до Апеляційного суду Сумської області через Білопільський районний суд Сумської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: