Справа № 489/2707/17
Номер провадження 2/489/250/18
РІШЕННЯ

Іменем України

17 січня 2018 року м. Миколаїв

Ленінський районний суд м. Миколаєва в складі:

головуючого - судді Тихонової Н.С.,

секретаря - Сироватки Т.О.,

за участю:

представника позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні майном шляхом виселення,

ВСТАНОВИВ:

В червні 2017 р. ОСОБА_3 звернувся з позовною заявою до ОСОБА_4 Вказував, що йому, його братові та батьку на праві власності належить квартира АДРЕСА_1. У зазначеній квартирі мешкає також відповідач колишня дружина брата позивача, без жодних правових підстав. При цьому, відповідач заважає вселенню позивача до квартири, чим порушує його право власності.

Посилаючись на вищевикладене, позивач просить суд зобовязати відповідача усунути перешкоди в користуванні та розпорядженні квартирою шляхом виселення відповідачки з даної квартири без надання іншого житлового приміщення.

Представник позивача в судовому засіданні заявлені вимоги підтримав в повному обсязі, наполягав на їх задоволенні.

Відповідач в судовому засіданні проти позовних вимог заперечувала, посилаючись на те, що у квартирі вона мешкає разом із двома неповнолітніми дітьми та її виселенням будуть порушені їх права.

Треті особи на стороні позивача у судове засідання не з`явились, повідомлені судом, пояснень, заяв, заперечень суду не надали.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши надані докази, суд встановив наступне.

Згідно Свідоцтв про народження ОСОБА_5 та ОСОБА_6 є батьками ОСОБА_3, ОСОБА_7.

Відповідно до Свідоцтва пр. право власності на житло від 09.04.2002 року квартира АДРЕСА_2 належала на праві власності ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_3, ОСОБА_7 по 1/4 частці кожному.

08.03.2010 р. ОСОБА_6 померла.

Згідно Свідоцтва про право на спадщину за законом від 23.11.2010 року спадщину у вигляді її частки вищевказаної квартири прийняв її чоловік ОСОБА_5.

Таким чином, на теперішні час квартира №53 в будинку №27-А по пр.. Миру в м. Миколаєві належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_5 ? частка, ОСОБА_3, ОСОБА_7 по 1/4 частці кожному.

Відповідно до довідки ЖКП ММР «Південь» виданої 11.05.2017 року за № 381 у зазначеній квартирі зареєстровані: позивач ОСОБА_3, його батько ОСОБА_5, та брат ОСОБА_7.

З матеріалів справи вбачається, що брат позивача - ОСОБА_7 з 16.09.2000 року до жовтня 2016 року перебував в зареєстрованому шлюбі з відповідачем ОСОБА_2.

Колишнє подружжя має двох неповнолітніх дітей - ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_2

Відповідно до Акту від 01.09.2016 року з середини 2011 року по час складання цього Акту у квартирі АДРЕСА_2 проживають неповнолітні - ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, разом з матірю ОСОБА_2.

Відповідачем до матеріалів справи долучено копію Довідки про реєстрацію місця проживання виданої Виконкомом Миколаївської міської ради від 08.09.2016 року, згідно якої діти відповідача та брата позивача неповнолітні сини ОСОБА_10 та ОСОБА_11 з 18.04.2016 року зареєстровані за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3.

Однак, суд критично ставиться до наданої відповідачем довідки про реєстрацію місця проживання неповнолітніх ОСОБА_8 та ОСОБА_12, оскільки наведене спростовується іншими матеріалами справи.

Згідно Відповіді на запит Департаменту надання адміністративних послуг Миколаївської міської ради від 15.11.2017 року відомості щодо реєстрації/зняття місця проживання ведуться та поповнюються з 04.04.2016 року. При цьому, Департамент не здійснював реєстрацію неповнолітніх ОСОБА_8 та ОСОБА_12, у звязку з чим неможливо надати довідки про їх місце проживання.

Таким чином з`ясувати дійсне місце реєстрації дітей не виявилось можливим.

Спірна квартира - двокімнатна, загальною площею 44,2 кв.м., житловою 27 кв.м.

Відповідач не оспорює того, що чинить перешкоди позивачу у проживанні, через неможливість спільного проживання та малу площу квартири.

Відповідно до Повідомлення Відділу адресно-довідкової роботи УДМС в Миколаївській області станом на 03.01.2018 року містяться відомості про реєстрацію відповідача ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_3 з 08.04.1998 року. Відтак відповідач має право користування жилим приміщення за зазначеною адресою.

При цьому, згідно цієї ж довідки, діти ОСОБА_8 та ОСОБА_12 з матірю не вказані.

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

При вирішенні даної справи суд вважає за необхідне застосувати наступні положення чинного законодавства.

Згідно ст. 317 ЦК України власникові належить права володіння, користування та розпорядження майном.

Гарантуючи захист права власності, передбачене ст. 41 Конституції України, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст. 16, 386, 391 ЦК України.

Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд.

Частиною першою статті 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сімї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України.

Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК України до членів сімї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сімї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.

За змістом зазначених норм матеріального права правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сімї власника нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням, а також інші особи, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.

Згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Обєктом власності особи може бути, зокрема, житло житловий будинок, садиба, квартира, інше житлове приміщення, призначені та придатні для проживання в них(ст.ст. 379, 380 ЦК ).

Аналіз зазначеної норми дає підстави для висновку про те, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сімї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час та спосіб.

Аналогічна Правова позиція висловлена Верховним Судом України у справі №6-709цс16 в Постанові від 16.11.2016 року.

З огляду на наведене, суд дійшов висновку про те, що відповідач проживає в спірній квартирі, не є членом родини позивача або іншого співвласника квартири, її місце проживання зареєстроване за іншою адресою, за якою вона має право користування житлом, відтак наявні всі підстави для її виселення .

При цьому, слід зазначити, що доводи відповідача про неможливість її виселення зі спірної квартири у звязку із проживанням у ній її неповнолітніх дітей, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки рішення щодо встановлення місця проживання дітей з матір`ю не визначалось та вимог про виселення дітей позивачем не заявлено, відтак їх права судом не порушені.

Враховуючи вищенаведене суд вважає, що вимоги позивача про виселення відповідача без надання іншого житлового приміщення обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 141 ЦПК з відповідача на користь позивача судовий збір в розмірі 640 грн. 00 коп.

Керуючись ст.ст. 4, 19, 81,89, 141-142, 200, 263-265, 280-284, ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні майном шляхом виселення задовольнити.

Виселити ОСОБА_2 з квартири №53 будинку 27-А по пр.. Миру в м. Миколаєві, без надання іншого житлового приміщення.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 судовий збір в розмірі 640 грн. 00 коп.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Миколаївської області шляхом подачі апеляційної скарги через Ленінський районний суд м. Миколаєва протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту рішення.

Повний текст рішення складено 18.01.2018 року.

Суддя: Н.С. Тихонова