Справа № 309/2489/18
Провадження № 2/309/1558/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 жовтня 2018 року м. Хуст

Хустський районний суд

Закарпатської області

в складі: головуючого-судді: Орос Я.В.

за участю секретаря Соймик Н.І.

позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Хуст справу за позовом

ОСОБА_1

до

ОСОБА_2 , третя особи Крайниківська сільська рада

про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, та зняття з реєстрації

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до відповідача ОСОБА_2., третя особа: Крайниківська сільська рада про визнання особи такою, що втратила право на користування житлом. Позовні вимоги вмотивовані тим, що він є власником житлового будинку, в с. Крайниково вул. Польова №14, що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно. За вищевказаною адресою зареєстрована його дружина ОСОБА_3 15.08. ІНФОРМАЦІЯ_1 та син ОСОБА_2 23.11. ІНФОРМАЦІЯ_2. Син позивача ОСОБА_2 в даному будинку не проживає з 1996 року та станом на сьогоднішній день у с. Крайниково не проживає, знаходиться за межами України, постійне місце проживання йому не відоме. Просить суд визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим будинком в с. Крайниково, вул. Польова, №14 Хустського району.

В судовому засіданні позивач позов підтримав, просить його задоволити.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не зявився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. На адресу суду від відповідача надійшла нотаріально посвідчена заява про розгляд справи у його відсутності, просить суд виписати його з житлового будинку в с. Крайниково , вул. Польова №14.

Представник третьої особи Крайниківської сільської ради в судове засідання не зявився. На адресу суду надійшла заява про розгляд справи у їх відсутності, позовні вимоги підтримують.

Дослідивши матеріали справи, з'ясувавши повно і всебічно обставини, на які сторона посилалася, як на підставу своїх вимог, оцінивши докази на підтвердження цих обставин в їх сукупності, суд вважає, позовні вимоги слід задоволити, виходячи з наступного.

За змістом ст. 41 Конституції України, ст.ст. 316-319, 321, 325, 383, 386, 391 ЦК України право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно обмежений у здійсненні цього права, власник житлового будинку здійснює своє право на власний розсуд, незалежно від волі інших осіб, може використовувати будинок для проживання свого і членів сім'ї, може вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону, вимагати захисту права власності, в тому числі - усунення перешкод у здійсненні права.

Житловий будинок, с. Крайниково, вул. Польова, №14, Хустського району Закарпатської області, належить на праві власності позивачу ОСОБА_1, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом та копією витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 09.02.2005р. (а.с.6-7).

Відповідач ОСОБА_2 у вказаному будинку не проживає з 1996 року, що стверджено актом обстеження матеріально-побутових умов від 09 серпня 2018 року, який складений депутатом Крайниківської сільської ради ОСОБА_4В.( а.с.11) та довідкою Крайниківської сільської ради від 13.07.2008 р.

Згідно з положеннями ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, зокрема шляхом усунення перешкод у здійсненні користування майном особами, в яких відпали законні підстави для такого користування.

Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб.

Частиною першою статті 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім»ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК УРСР до членів сім»ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім»ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.

За змістом зазначених норм правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сім»ї власника (подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Згідно ст. 71 ЖК України, при відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Разом з тим, як вказувалось вище, відповідач ОСОБА_2 не проживає у вказаному будинку з 1996 року, що є підставою для визнання його таким, що втратив право на користування вказаним жилим приміщенням.

Відповідно до ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Згідно ч. 2 вказаної норми закону член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

У відповідності ст.72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, проводиться в судовому порядку.

Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що відповідач втратив право на користування будинком, що належить позивачу у зв'язку із відсутністю без поважних причин понад пів року, а тому позов в частині визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням підлягає задоволенню.

Вирішуючи вимогу позову про зняття з реєстраційного обліку відповідача, суд приходить до наступного висновку.

Закон України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані із зняттям з реєстрації місця проживання, а тому його положення підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003 року, зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою в день звернення особи із заявою в органи реєстрації.

У відповідності до п.3 Правил реєстрації місця проживання, реєстрація/зняття з реєстрації місця проживання/перебування здійснюється виконавчим органом сільської, селищної або міської ради, сільським головою (у разі коли відповідно до закону виконавчий орган сільської ради не утворено) (далі - орган реєстрації) на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, на яку поширюються повноваження відповідної сільської, селищної або міської ради. Реєстрація/зняття з реєстрації місця проживання/перебування здійснюється управліннями, відділами (секторами) Державної міграційної служби України (далі - ДМС України) в районах, районах у містах, містах обласного, республіканського (Автономної Республіки Крим) значення (далі - територіальний підрозділ ДМС України) у день подання особою документів (п.1.3. Порядку).

Зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі рішення суду, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про зняття з реєстрації місця проживання особи, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою, що передбачено п.26 вищевказаних правил.

З врахуванням вищенаведеного, вимога позову про визнання відповідача таким, що втратив право на користування будинком належному позивачу є обґрунтованою і такою, що підлягає задоволенню.

В частині вимоги про зняття з реєстрації відповідача слід відмовити, оскільки така вимога, на переконання суду, окремого вирішення у даному випадку не потребує, а задоволення попередньої позовної вимоги є достатньою підставою для зняття відповідача з реєстрації у спірному будинку, у порядку встановленого зазначеними Правилами та Законом.

Керуючись ст.ст. ст.4-5,10,12,76-80,89, 259,263-265, 268, 273, 279 , ст.ст. 16,319,321,386, 391 ЦК України, ст. ст. 150.156 ЖК України , Законом України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», суд,

,

У Х В А Л И В:

Позов задоволити частково .

Визнати ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_3 таким, що втратив право користування житловим приміщенням а саме будинком № 14 по вул.. Польова в с. Крайниково Хустського району Закарпатської області.

В задоволенні інших вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду Закарпатської області через Хустський районний суд.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення виготовлено 30 жовтня 2018 року.

Суддя Хустського

районного суду: підпис: ОСОБА_5

З оригіналом вірно:

Суддя Хустського

районного суду: ОСОБА_5