Постанова

Іменем України

25 жовтня 2018 року

м. Київ

справа № 760/6443/15-ц

провадження № 61-23292св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

Висоцької В. С. (суддя-доповідач), Пророка В. В., Фаловської І. М.

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідачі: ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8,

представник відповідача ОСОБА_4 - ОСОБА_9,

розглянув у попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 17 червня 2016 року, у складі судді Петришин Н. М., та ухвалу апеляційного суду Київської області від 14 грудня 2016 року, у складі колегії суддів: Мережко М. В., Суханової Є. М., Данілова О. М.,

ВСТАНОВИВ :

У вересні 2015 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк», банк) звернулось до суду з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 про стягнення заборгованості.

Позовна заява мотивована тим, що за умовами кредитного договору

від 27 вересня 2006 року, укладеного між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_4, остання отримала кредит у розмірі 41 582,19 доларів США на умовах, визначених договором, терміном до 27 вересня 2021 року. Виконання умов кредитного договору забезпечено договорами поруки, укладеними того ж дня між банком та ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 Неналежне виконання умов кредитного договору призвело до утворення заборгованості, яка, станом на 31 липня 2015 року, з урахуванням заборгованості за кредитом, заборгованості по процентам за користування кредитом, заборгованості по комісії за користування кредитом, пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором, склала 27 645, 70 доларів США, що еквівалентно 597 423,58 грн.

10 серпня 2015 року банком було направлено на адреси боржника та поручителів повідомлення про суму простроченої заборгованості та зазначено, що у разі її несплати у строк п'яти календарних днів з дня її отримання, вимагається повернення кредиту в повному обсязі, а також нараховані проценти та штрафні санкції.

У зв'язку з тим, що заборгованість за кредитним договором ні боржником, ні поручителями не погашена, позивач звернувся до суду з вказаним позовом про солідарне стягнення з відповідачів суми кредитної заборгованості.

Рішенням Броварського міськрайонного Київської області від 17 червня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Київської області від 14 грудня 2016 року, позов задоволено частково. Стягнуто солідарно з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на користь

ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 27 645, 70 доларів США, що еквівалентно 597 423,58 грн. Стягнуто солідарно з ОСОБА_4 та ОСОБА_6 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 27 645, 70 доларів США, що еквівалентно 597 423,58 грн. Стягнуто солідарно з ОСОБА_4 та ОСОБА_7 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 27 645, 70 доларів США, що еквівалентно 597 423,58 грн. Стягнуто солідарно з ОСОБА_4 та ОСОБА_8 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 27 645, 70 доларів США, що еквівалентно 597 423,58 грн. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Рішення суду першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, мотивовано доведеністю позивачем факту неналежного виконання позичальником своїх грошових зобов'язань, взятих нею на підставі укладеного кредитного договору. З огляду на те, що між банком та поручителями укладено окремі договори поруки, за умовами яких поручителі відповідають перед банком за виконання зобов'язань за кредитним договором в тому ж обсязі, що і боржник, суд дійшов висновку про стягнення виниклої заборгованості солідарно з боржника та кожного з поручителів окремо.

У касаційній скарзі, поданій у грудні 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_4 просить скасувати ухвалені у справі судові рішення та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову про стягнення з неї заборгованості на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовити, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Зміст доводів касаційної скарги зводиться до посилань на ту обставину, що вирішуючи спір по суті заявлених банком позовних вимог, судами попередніх інстанцій було залишено поза увагою відсутність у матеріалах справи доказів отримання ОСОБА_4 грошових коштів.

Заявник також вказує, що місцевим судом її було позбавлено можливості заявити клопотання про призначення судово-економічної експертизи, а у задоволенні відповідного клопотання, поданого нею до суду апеляційної інстанції, судом відмовлено без належного обґрунтування.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15 лютого 2017 року відкрито касаційне провадження за вказаною касаційною скаргою.

Інші учасники справи не скористались своїм правом на подання до суду відзиву на касаційну скаргу, своїх заперечень щодо змісту і вимог касаційної скарги до касаційного суду не направили.

15 грудня 2017 року набув чинності Закон України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів».

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У травні 2018 року дану справу передано до Верховного Суду.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Касаційна скарга ОСОБА_4 не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору.

Згідно із статтею 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до умов договору кредиту, позивач виконав свої зобов'язання з надання кредиту, а відповідач своє зобов'язання перед банком не виконав, розрахунок не провів.

Суд встановив, що 27 вересня 2006 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_4 укладено кредитний договір, відповідно до пункту 1.1 якого банк надав останній кредит готівкою через касу на строк до 27 вересня 2021 року включно у вигляді непоновлювальної кредитної лінії у розмірі 38 850 доларів США на придбання однокімнатної квартири, а також 2 732,20 доларів США на сплату страхових платежів, зі сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 1,00 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом.

У відповідності до пункту 3.2 кредитного договору, при порушенні позичальником зобов'язань по погашенню кредиту, позичальник сплачує банку відсотки за користування кредитом у розмірі 2,18 % на місяць, нарахованих на суму непогашеної в строк заборгованості за кредитом.

При порушенні позичальником будь-якого зобов'язання, передбаченого пунктами 2.2.2, 2.2.3 цього договору, банк має право нарахувати, а позичальник зобов'язується сплатити банку пеню у розмірі 0,15 % від суми простроченого платежу, але не менше 1 грн за кожен день прострочки.

Суди встановили, що свої зобов'язання за договором ОСОБА_4 виконувала неналежним чином, внаслідок чого станом

на 31 липня 2015 року утворилась заборгованість у розмірі

27 645,70 доларів США, у тому числі: заборгованість за кредитом -

25 525,37 доларів США, заборгованість по процентам за користування кредитом - 1 920,45 доларів США, заборгованість по комісії за користування кредитом - 122,53 доларів США, пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором - 77,35 доларів США.

Пунктом 2.3.7 кредитного договору встановлено, що банк має право стягнути кредит до настання дати, передбаченої пунктом 1.1 даного договору, при настанні умов, передбачених пунктом 2.3.3.

Згідно із статтею 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або в повному обсязі.

Статтею 554 ЦК України передбачено, що у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Із установлених судами обставин справи вбачається, що 27 вересня

2009 року між банком та ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 .В. укладено договори поруки (окремо із кожним з поручителів), пунктом 2 яких передбачено обов'язок поручителя відповідати перед кредитором за виконання зобов'язань за кредитним договором у тому ж розмірі, що і боржник.

У разі порушення боржником строків сплати чергових платежів, передбачених договором, відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України кредитор протягом усього часу до встановленого договором строку закінчення виконання основного зобов'язання вправі заявити в суді вимоги про дострокове повернення всієї частини позики (разом з нарахованими процентами згідно із статтею 1048 ЦК України), що підлягає сплаті.

Позивач 10 серпня 2015 року направив повідомлення боржнику та поручителям із зазначенням розміру заборгованості та вказуючи при цьому, що у разі несплати простроченої заборгованості протягом п'яти календарних днів з дня отримання повідомлення, банк вимагає повернути суму кредиту в повному обсязі, а також нараховані проценти та штрафні санкції.

Виходячи з того, що розмір заборгованості підтверджується розрахунком суми заборгованості за кредитним договором, доданим позивачем до позовної заяви, який відповідачами не спростовано, а укладений з банком кредитний договір у судовому порядку недійсним не визнавався та є чинним, колегія суддів погоджується із висновками судів попередніх інстанцій про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог банку та солідарного стягнення заборгованості за кредитним договором з боржника та кожного з поручителів.

Доводи касаційної скарги ОСОБА_4 щодо відсутності доказів отримання нею грошових коштів за вказаним кредитним договором є необґрунтованими, не спростовують висновків судів першої та апеляційної інстанцій, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині рішень, та зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками судів попередніх інстанцій щодо їх оцінки.

Аргументи заявника щодо позбавлення її можливості звернення до місцевого суду з відповідним клопотанням про призначення судово-економічної експертизи, а також щодо необґрунтованої відмови суду апеляційної інстанції у призначенні такої експертизи спростовуються нижченаведеним.

З матеріалів справи вбачається, що у зв'язку з задоволенням клопотання відповідача ОСОБА_4 про витребування у позивача копій документів, які підтверджують факт видачі та отримання готівки, а також виписки із особового рахунку, місцевим судом двічі надсилався запит про їх витребування.

Вказані документи були надані банком та долучені судом до матеріалів справи під час судового засідання 27 квітня 2016 року. Цього ж дня представник відповідача ОСОБА_4 ознайомився з матеріалами справи, про що свідчить його розписка. Клопотань про призначення експертизи ані ОСОБА_4, ані її представником до суду першої інстанції не подавалась, а подане клопотання до суду апеляційної інстанції не містило обґрунтувань неможливості подання такого клопотання до суду першої інстанції.

Колегія суддів перевірила доводи касаційної скарги на предмет законності судових рішень виключно в межах заявлених в суді першої інстанції вимог та які безпосередньо стосуються правильності застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального і дотримання норм процесуального права, у зв'язку із чим, не вдається до аналізу і перевірки інших доводів, які за своїм змістом зводяться до переоцінки доказів та встановлення обставин, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 17 червня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 14 грудня

2016 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: В. С. Висоцька

В.В. Пророк

І.М. Фаловська