АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

«27» вересня 2018 року м. Херсон

Справа № 766/9196/17

Провадження № 22-ц/791/1224/18

Апеляційний суд Херсонської області в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (суддя доповідач)ОСОБА_1
суддів:ОСОБА_2,
ОСОБА_3
секретарОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Херсонського міського суду Херсонської області у складі судді Дорошинської В. Е. від 27 червня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_5 про розірвання шлюбу,

В С Т А Н О В И В:

У травні 2017 року ОСОБА_6 звернувся з вище зазначеним позовом до суду, посилаючись на те, що він та ОСОБА_5 перебувають у зареєстрованому шлюбі з 24 листопада 2001 року. Від шлюбу мають дитину ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Позивач зазначав, що шлюбні відносини між ним і ОСОБА_5 фактично припинені з 2016 року у звязку з відсутністю взаємопорозуміння, втратою почуттів один до одного та несумісності характерів. Він з відповідачем не веде спільного господарства.

ОСОБА_6 .В. просив суд розірвати шлюб, укладений між ним та ОСОБА_5, зареєстрований Комсомольським відділом реєстрації актів громадянського стану 24 листопада 2001 року за актовим записом № 545.

Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 27 червня 2018 року позов ОСОБА_6 задоволено.

Шлюб, зареєстрований 24 листопада 2001 року Комсомольським відділом реєстрації актів громадянського стану м. Херсона, актовий запис № 545 між ОСОБА_6 та ОСОБА_5 розірвано.

В апеляційній скарзі на рішення суду ОСОБА_5, посилаючись на порушення судом норм процесуального права просила рішення суду скасувати, ухвалити нове про відмову у задоволенні позову.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначала, що суд першої інстанції, незважаючи на її заяву про перенесення розгляду справи у звязку з перебуванням у відрядженні поза межами Херсонської області, розглянув справу у її відсутність; у порушення вимог ст. 111 СК України, не вирішив питання про надання сторонам терміну для примирення.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_6 просив апеляційну скаргу ОСОБА_5 залишити без задоволення, рішення суду без змін.

Відповідно до ч.1 ст. 351 ЦПК України судом апеляційної інстанції у цивільних справах є апеляційний суд, у межах апеляційного округу якого (території, на яку поширюються повноваження відповідного апеляційного суду) знаходиться місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Згідно із пунктом 8 Перехідних положень ЦПК України до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Враховуючи, що наразі апеляційні суди в апеляційних округах не утворені, справа підлягає перегляду в апеляційному порядку Апеляційним судом Херсонської області, у межах територіальної юрисдикції якого перебуває Херсонський міський суд Херсонської області, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

В судове засідання відповідач ОСОБА_5 не зявилася, належним чином повідомлена про день і час розгляду справи, заяви про відкладення розгляду справи не надходило, тому колегія суддів вважає можливим справу розглянути у відсутність відповідачки, в порядку ч. 2 ст. 372 ЦПК України.

Заслухавши доповідача, пояснення представника позивача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах, визначених ст. 367 ЦПК України, колегія суддів вважає апеляційну скаргу не підлягаючою задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позовну заяву ОСОБА_6 у суду першої інстанції склалася достатня переконаність у тому, що подальше спільне життя подружжя неможливе, що позивач наполягає на розлученні, має стійке волевиявлення до розірвання шлюбу, відповідач визнав позов в повному обсязі, а також, що збереження шлюбу та подальше спільне проживання подружжя суперечить інтересам сторін.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається і це встановлено судом, відповідно до свідоцтва про шлюб серії І-КГ №004482, сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 24 листопада 2001 року Комсомольським відділом реєстрації актів громадянського стану м. Херсона, актовий запис № 545 /а. с. 9/.

Від шлюбу мають дитину ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про народження, серії І-КГ №039485 /а. с. 10/.

Згідно із частиною першою статті 24 Сімейного кодексу України (далі -СК України) шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Відповідно до частини першої статті 55 СК України дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги.

Положеннями частин третьої та четвертої статті 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв'язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом.

За статтею 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Встановивши, що сторони з 2016 року разом не проживають, не ведуть спільне господарство, сімейні стосунки не підтримують і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, суд першої інстанції, ураховуючи конституційне право особи на шлюб за вільною згодою (стаття 51 Конституції України), дійшов правильного висновку про наявність підстав для задоволення позову ОСОБА_6 до ОСОБА_5 про розірвання шлюбу.

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Одним з елементів верховенства права є дотримання прав людини, зокрема права сторони спору на представлення її позиції та права на справедливий судовий розгляд (пункти 41 і 60 Доповіді «Верховенство права», схваленої Венеційською Комісією на 86-му пленарному засіданні, м. Венеція, 25-26 березня 2011 року).

Згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

Ідея справедливого судового розгляду передбачає здійснення судочинства на засадах рівності та змагальності сторін.

Право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується із обов'язком цієї особи добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (пункт 35 рішення ЄСПЛ у справі «Alimentaria Sanders S. A. v. Spain» від 07 липня 1989 року).

Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини першої статті 6 згаданої Конвенції (рішення ЄСПЛ від 08 листопада 2005 року у справі «Смірнова проти України», рішення ЄСПЛ від 27 квітня 2000 року у справі «Фрідлендер проти Франції»). Роль національних судів полягає у швидкому та ефективному розгляді справ (рішення ЄСПЛ від 30 листопада 2006 року у справі «Красношапка проти України»).

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_5 про розгляд справи у її відсутність за наявності заяви про відкладення розгляду справи у звязку з її відрядженням не заслуговують на увагу з огляду на вище зазначене та підлягають відхиленню, оскільки незважаючи, що розгляд справи в суді тривав рік, відповідачка жодного разу в судове засідання не зявилася та не надала доказів на підтвердження її неявки.

Посилання апеляційної скарги ОСОБА_5 про те, що суд першої інстанції не врахував, що вище зазначеним рішенням суду будуть порушені права та інтереси неповнолітньої дочки сторін ОСОБА_7 на гідне утримання і виховання підлягають відхиленню, оскільки дитина не повинна страждати від суперечок батьків.

Посилання в апеляційній скарзі ОСОБА_5 на те, що місцевий суд не вжив заходів щодо примирення подружжя є безпідставними і підлягають відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з статтею 111 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства.

Закон не визначає, які саме заходи можуть застосовуватися судом для примирення подружжя, і це не випадково, оскільки такі питання можуть вирішуватися виключно в процесі розгляду конкретної справи. Важливою особливістю справ про розірвання шлюбу є те, що суд з урахуванням усіх фактичних обставин може відкласти розгляд справи та призначити подружжю строк для примирення (частина п'ята статті 191 ЦПК України 2004 року).

Системний аналіз норм СК України вказує на те, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя, збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя.

Отже, надання строку для примирення є виключно правом суду, а не його обов'язком і підстави для його надання у даній конкретній справі відсутні, оскільки сторони не проживають разом два з половиною роки, спільне господарство не ведуть, у провадженні суду перебувають справи за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про поділ майна, стягнення аліментів, справа про розірвання шлюбу триває півтора роки. Позивачка жодного разу в судове засідання не зявилася, не надала свої пояснення та міркування щодо вирішення спору і не заявляла клопотання про надання строку для примирення їх подружжю, що свідчить про відсутність у сторін бажання до примирення і збереження шлюбу.

За таких обставин, колегія суддів погоджується із рішенням суду про розірвання шлюбу, оскільки в ході розгляду справи достеменно встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу неможливо.

Рішення суду першої інстанції ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування немає, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 27 червня 2018 рок залишити без змін.

Постанова апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення (постанови) шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції у цивільних справах Верховного Суду.

Головуючий ОСОБА_1
Судді: ОСОБА_2 ОСОБА_3

Дата складання повного судового рішення 27 вересня 2018 року.