Справа № 467/1218/18
Провадження № 2/467/419/18
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.11.2018 року суддя Арбузинського районного суду Миколаївської області Явіца І.В., розглянувши заяву про самовідвід від розгляду цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,

ВСТАНОВИВ:

Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02 листопада 2018 року вищевказана справа передана в провадженні судді Арбузинського районного суду Миколаївської області Явіци І.В.

05 листопада 2018 року суддею заявлено самовідвід від розгляду вказаної справи у звязку із наявністю обставин, регламентованих п.5 ч.1 ст. 36 ЦПК України.

То за таких обставин, приходжу до наступних висновків.

Відповідно до п.5 ч.1 ст. 36 ЦПК України суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або обєктивності судді.

З підстав, зазначених, зокрема, у статті 36 ЦПК України, суд, зобовязаний заявити самовідвід (ч.1 ст. 39 ЦПК України).

А тому з огляду на підстави заявленого самовідводу, вважаю за необхідне вказати на таке.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини у справі "Мироненко і Мартенко проти України" (рішення від 10 грудня 2009 року), наявність безсторонності має визначатися для цілей п. 1 ст. 6 Конвенції, за допомогою суб'єктивного та об'єктивного критеріїв. За суб'єктивним критерієм оцінюється особисте переконання та поведінка конкретного судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у цій справі. Відповідно до об'єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності (див., зокрема, рішення у справах "Фей проти Австрії" (Fey v. Austria), рішення від 24 лютого 1993 року, серія А, № 255, с. 12, п. 27, 28 і 30, та "Веттштайн проти Швейцарії" (Wettstein v. Switzerland, заява №33958/96, п. 42, ЄСПЛ 2000-XII). У кожній окремій справі слід визначити, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу та ступінь, що свідчать про те, що суд не є безстороннім (рішення у справі "Пуллар проти Сполученого Королівства" Pullar v. the United Kingdom), рішення від 10 червня 1996 року, Reports 1996-III, с. 794, п. 38). Особиста безсторонність суду презумується, поки не надано доказів протилежного (згадане вище рішення у справі Веттштайна Wettstein), п. 43).

У своєму рішенні по справі "Фельдман проти України" Європейський суд з прав людини порушенням ст. 6 Конвенції визнав незабезпечення суддею достатніх гарантій для виключення будь-якого розумного сумніву з приводу його безсторонності (рішення у справі "Фельдман проти України", заяви N 76556/01 та 38779/04, рішення від 8 квітня 2010 року, п.97).

Тобто, у ракурсі безсторонності суду, слід ураховувати те, що визначення юридичного змісту оціночної категорії «безсторонній суд» зумовлює необхідність врахування суб'єктивного та об'єктивного критеріїв безсторонності. Перший з них означає, що суддя має бути суб'єктивно вільним від упередженості при розгляді справи; другий - що суддя має забезпечити достатні гарантії для усунення будь-яких обґрунтованих сумнівів щодо його неупередженості.

Конкретизуючи суб'єктивний критерій, Суд підкреслює, що поки не доведено інше, діє презумпція особистої безсторонності судді (рішення ЄСПЛ від 23.06.1981 у справі «ОСОБА_3 (Le Compte), ОСОБА_4 (Van Leuven) и ОСОБА_5 (De Meyere) проти Бельгії»), як наслідок таку презумпцію спростувати досить складно, адже критерієм суб'єктивної безсторонності є відсутність з боку судді умисних або необережних дій чи висловлювань, які б свідчили про пряму чи опосередковану особисту зацікавленість у вирішенні справи або іншим чином давали б підстави сумніватися в його неупередженості.

У той час, як суб'єктивна упередженість полягає, як правило, в умисних чи необережних діях або висловлюваннях суддів (присяжних) перед початком чи під час судового розгляду справи.

Тобто, об'єктивно безстороннім є судовий орган, діяльність якого відповідає таким критеріям: забезпечується не лише здійснення правосуддя, а й зовнішнiй вияв того, що відбувається; суддею створено достатні гарантії для усунення об'єктивно виправданих підстав (і навіть потенційної можливості) побоюватися, що він, незалежно від особистої поведінки, не є безстороннім.

Тож, у ракурсі встановленого та у світлі практики Європейського суду з прав людини, з метою дотримання прав учасників цивільного провадження, гарантованих їм Конвенцією за про захист прав людини і основоположних свобод ( Рим, 04.ХІ. 1950), виключення будь-якого розумного сумніву у своїй обєктивності і неупередженості, вважаю, що заява про самовідвід від 05 листопада 2018 року від розгляду цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу підлягає задоволенню.

Водночас, за правилами, встановленими у ст. 40 ЦПК України, питання про відвід (самовідвід) судді може бути вирішено як до, так і після відкриття провадження у справі.

А тому, на підставі викладеного, керуючись ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.ст.36, 39, 40, 258, 259,260, 261 ЦПК України, суддя,-

УХВАЛИВ:

Заяву судді Арбузинського районного суду Миколаївської області Явіци Ірини Василівни про самовідвід задовольнити.

Відвести суддю Арбузинського районного суду Миколаївської області Явіцу Ірину Василівну від розгляду цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу (справа № 467/1218/18, провадження № 2-467/419/18) на підставі п.5 ч.1 ст.36 ЦПК України.

Ухвала оскарженню не підлягає і набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Суддя І.В. Явіца