Ухвала

Іменем України

23 жовтня 2018 року

м. Київ

справа № 200/13485/18

провадження № 61-45286ск18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Стрільчука В. А. (суддя-доповідач), КарпенкоС. О., Кузнєцова В. О.,

розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_4 на ухвалу Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровська від 17 серпня 2018 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 24 вересня 2018 року в справі за позовом ОСОБА_5 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Легал Естейт», третя особа - ОСОБА_6, про звернення стягнення на предмет іпотеки,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Легал Естейт», третя особа - ОСОБА_6, про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Ухвалою Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровська від 17 серпня 2018 року відкрито провадження у даній справі.

ОСОБА_4, яка не є учасником справи, подала апеляційну скаргу на ухвалу Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровська від 17 серпня 2018 року.

Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 24 вересня 2018 року відмовлено у прийнятті апеляційної скарги ОСОБА_4 на ухвалу Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровська від 17 серпня 2018 року та повернуто її заявнику.

02 жовтня 2018 року ОСОБА_4 подала засобами поштового зв'язку касаційну скаргу, в якій просила скасувати ухвалу Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровська від 17 серпня 2018 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 24 вересня 2018 року і направити справу на новий розгляд до суду за встановленою підсудністю, а саме до Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська, посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права.

Касаційна скарга ОСОБА_4 мотивована тим, що вона є власником нежитлових приміщень, які розташовані в житловому будинку літ. «А-6» в цокольному поверсі приміщення № 120 поз. 10-а, 14, 15 загальною площею 33,5 кв. м та поз. 1-13, І загальною площею 125,2 кв. м по АДРЕСА_1. У 2017 році, звернувшись до приватного нотаріуса для оформлення відповідного правочину з метою подальшого об'єднання належних їй нежитлових приміщень в одне єдине, вона дізналася про те, що вже не є власником вказаних нежитлових приміщень. Беручи до уваги очевидну протиправність переходу права власності на нерухоме майно, що вибуло із її власності без її відома та згоди (поза волею), до Товариства з обмеженою відповідальністю «Легал Естейт», у червні 2018 року вона звернулася з відповідним віндикаційним позовом до Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська. ОСОБА_5 та Товариство з обмеженою відповідальністю «Легал Естейт», які є співвідповідачами за її віндикаційним позовом, достеменно знаючи про протиправність вибуття майна за вказаною адресою з її володіння, вживають усіляких заходів задля унеможливлення повернення їй як єдиному законному власникові цього нерухомого майна. Зокрема, будучи обізнаними про те, що за адміністративно-територіальним поділом АДРЕСА_1, на якій розташовані спірні нежитлові приміщення, належить до Соборного (колишня назва - Жовтневий) району міста, вказані особи звернулися з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки до Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровська в порушення правил виключної підсудності. Апеляційний суд залишив поза увагою вищезазначені обставини справи та безпідставно повернув їй апеляційну скаргу, тим самим порушивши її конституційне право на апеляційне оскарження ухвали суду від 17 серпня 2018 року.

У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов'язки, мають право оскаржити у касаційному порядку ухвали суду першої інстанції, вказані у пунктах 3, 6-8, 15, 16, 22, 23, 27, 28, 30, 32 частини першої статті 353 ЦПК України, після їх перегляду в апеляційному порядку.

Касаційна скарга в частині оскарження ухвали Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровська від 17 серпня 2018 року не може бути прийнята до провадження, оскільки ухвала суду першої інстанції не переглядалася по суті в апеляційному порядку, тому ця ухвала не підлягає касаційному оскарженню відповідно до пункту 2 частини першої статті 389 ЦПК України.

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Оскільки касаційну скаргу подано на ухвалу Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровська від 17 серпня 2018 року, яка не підлягає касаційному оскарженню, то відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України у відкритті касаційного провадження в цій частині слід відмовити.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України суд в порядку, передбаченому частинами четвертою, п'ятою цієї статті, відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою.

Пунктом 2 частиною четвертою статті 394 ЦПК України визначено, що у випадку оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Відповідно до частини першої статті 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права, свободи, інтереси та обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Правом на апеляційне оскарження судових рішень з перевірки законності і обґрунтованості рішень суду першої інстанції, наділені, зокрема: особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права та обов'язки. Зазначені особи можуть подати апеляційну скаргу, якщо рішенням суду безпосередньо вирішено питання про їх права або про їх обов'язки.

Тобто особи, які не брали участі у справі, мають право оскаржити в апеляційному порядку лише ті судові рішення, які безпосередньо встановлюють, змінюють або припиняють права або обов'язки цих осіб.

Відмовляючи у прийнятті апеляційної скарги ОСОБА_4 на ухвалу Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровська від 17 серпня 2018 року та повертаючи її заявнику, апеляційний суд обґрунтовано виходив з того, що ОСОБА_4 не є учасником справи, а оскаржуваною ухвалою суд першої інстанції не вирішував питання про її права та обов'язки.

Із змісту касаційної скарги та оскаржуваної ухвали Апеляційного суду Дніпропетровської області від 24 вересня 2018 року вбачається, що скарга є необґрунтованою, правильне застосовування судом апеляційної інстанції норм процесуального права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, а наведені у скарзі доводи не дають підстав для висновку про незаконність судового рішення.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду як касаційного суду процедура, яка застосовується у Верховному Суді, може бути більш формальною (пункт 45 рішення ЄСПЛ від 23 жовтня 1996 року у справі «Леваж Престейшинз Сервісиз проти Франції», пункти 37, 38 рішення ЄСПЛ від 19 грудня 1997 року у справі «БруаллаГомесде ла Торре проти Іспанії»)

Згідно з частиною п'ятою статті 394 ЦПК України у разі якщо суддя-доповідач дійде висновку, що подана касаційна скарга є необґрунтованою, вирішення питання про відкриття провадження здійснюється постійною колегією суддів, до складу якої входить суддя-доповідач. Якщо жоден суддя із складу колегії не дійде висновку про необхідність відкриття касаційного провадження через необґрунтованість скарги, колегія суддів постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження.

Керуючись частиною другою статті 389, пунктами 1, 5 частини другої, частинами четвертою і п'ятою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровська від 17 серпня 2018 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 24 вересня 2018 року в справі за позовом ОСОБА_5 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Легал Естейт», третя особа - ОСОБА_6, про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:В. А. Стрільчук

С. О. Карпенко

В. О. Кузнєцов