Постанова

Іменем України

17 жовтня 2018 року

м. Київ

справа № 369/11929/15-ц

провадження № 61-17759св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого Хопти С. Ф. (суддя-доповідач),

суддів: Білоконь О. В., Гулька Б. І., Синельникова Є. В., Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивачі: громадська організація «Садове товариство «Масив Оленівка», ОСОБА_1,

представники громадської організації «Садове товариство «Масив Оленівка»: ОСОБА_2, ОСОБА_3,

представник ОСОБА_1: ОСОБА_4, ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_3,

відповідач - ОСОБА_6,

представник відповідача - ОСОБА_7,

третя особа - громадська організація «Садове товариство «Масив Оленівка»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційні скарги громадської організації «Садове товариство «Масив Оленівка» та ОСОБА_1, подану представником - ОСОБА_3, на рішення Апеляційного суду Київської області від 08 червня 2017 року у складі колегії суддів: Мережко М. В., Ігнатченко Н. В., Суханової Є. М.,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2015 року Громадська організація «Садове товариство «Масив Оленівка» (далі - ГО «СТ «Масив Оленівка») звернулася до суду з позовом до ОСОБА_6 про усунення перешкод у користуванні дорогою загального користування, знесення самочинно збудованого паркану та приведення земельної ділянки в стан, що існував до порушення.

Позовна заява мотивована тим, що ОСОБА_6 є власницею трьох земельних ділянок за №№ НОМЕР_1, що розташовані на території ГО «СТ «Масив Оленівка».

Вказувала на те, що відповідно до матеріалів генерального плану ГО «СТ «Масив Оленівка» земельні ділянки відповідачки проходять вздовж дороги загального користування.

Громадська організація зазначала, що ОСОБА_6 змінила межі своєї земельної ділянки, збільшивши її за рахунок частини дороги загального користування, винісши паркан на 0,36 м на початок земельної ділянки з кадастровим номером НОМЕР_2 та поступово збільшила розміри земельної ділянки на 2,65 м в кінці земельної ділянки з кадастровим номером НОМЕР_3, а також почала зводити на дорозі металевий паркан.

03 серпня 2015 року ГО «СТ «Масив Оленівка» уклала з товариством з обмеженою відповідальністю «Гео-Сервіс Україна» (далі - ТОВ «Гео-Сервіс Україна») договір № 25/1 на проведення землевпорядних робіт за зазначеними земельними ділянками.

За результатами проведених робіт було передано зведений кадастровий план та схема накладки земельної ділянки ОСОБА_6 на межі проїзду садового товариства «Оленівка», що розроблялася на підставі загальнодоступних матеріалів публічної кадастрової карти та інформації, наданої головою садового товариства «Оленівка». На цій схемі зазначено, що власником земельної ділянки ОСОБА_6 встановлено паркан за межами земельної ділянки, визначеної державним актом. Площа самозахопленої відповідачем земельної ділянки - дороги загального користування, склала 66 кв. м.

Крім того, згідно проведеної інженером-геодезистом на підставі договору

від 17 серпня 2015 року топографо-геодезичної зйомки самовільно захопленої ОСОБА_6 земельної ділянки, було встановлено, що, перенісши паркан на територію дороги загального користування, відповідачка фактично встановила паркан з бетонним фундаментом над лініями електропередачі, порушивши такими діями Правила охорони електричних мереж щодо здійснення землевпорядних робіт в охоронній зоні ліній електропередачі.

За таких обставин, з урахуванням уточнених позовних вимог, ГО «СТ «Масив Оленівка» просила суд зобов'язати ОСОБА_6 привести земельну ділянку - дорогу загального користування, що проходить вздовж меж земельних ділянок №№ НОМЕР_1 (згідно генерального плану ГО «СТ «Масив Оленівка»), за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Малютянка, ГО «СТ «Масив Оленівка») в стан, який існував до порушення, шляхом знесення самочинно збудованого паркану, встановленого на дорозі загального користування.

У грудні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_6, третя особа - ГО «СТ «Масив Оленівка», про усунення перешкод в користуванні засобом обліку електроенергії - лічильником та дорогою загального користування, зобов'язання знести самочинно збудований паркан та приведення земельної ділянки в попередній стан, що існував до порушення.

Позов мотивовано тим, що він є членом ГО «СТ «Масив Оленівка» та власником двох земельних ділянок за № НОМЕР_4, що розташовані напроти земельних ділянок, які належать ОСОБА_6 (№№ НОМЕР_1).

Зазначав, що ОСОБА_6 порушила його законні права та інтереси не лише щодо права безперешкодного користування дорогою, але й щодо права на безперешкодний доступ до показань спожитої ним електроенергії на лічильнику, що після встановлення паркану опинився на самовільно захопленій відповідачкою території.

Ураховуючи викладене, ОСОБА_1 просив суд: зобов'язати ОСОБА_6 усунути перешкоди йому в праві вільного доступу до засобів обліку електричної енергії (лічильнику), що знаходиться за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Малютянка, ГО «СТ «Масив Оленівка», шляхом відновлення дороги загального користування вздовж меж земельних ділянок

№№ НОМЕР_1 (згідно генерального плану ГО «СТ «Масив Оленівка») в стан, що існував до будівництва паркану на такій дорозі та вигрібної ями (каналізаційного колодязя); зобов'язати ОСОБА_6 знести самочинно збудований бетонний паркан, що знаходиться за вищевказаною адресою, та проходить вздовж меж земельних ділянок №№ НОМЕР_1 (згідно генерального плану ГО «СТ «Масив Оленівка») зі сторони дороги загального користування; зобов'язати ОСОБА_6 засипати вигрібну яму (каналізаційний колодязь), що викопана на дорозі загального користування, що знаходиться за цією ж адресою.

Заочним рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області

від 28 вересня 2016 року у складі судді Усатова Д. Д. позов ГО «СТ «Масив Оленівка» задоволено.Зобов'язано ОСОБА_6 привести земельну ділянку - дорогу загального користування, що проходить вздовж меж земельних ділянок №№ НОМЕР_1 (згідно генплану садового товариства «Масив Оленівка»), за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Малютянка, садове товариство «Масив Оленівка», в стан, який існував до порушення шляхом знесення самочинно збудованого паркану, встановленого на вказаній дорозі загального користування. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Позов ОСОБА_1 задоволено. Зобов'язано ОСОБА_6 усунути перешкоди ОСОБА_1 в праві вільного доступу до засобів обліку електричної енергії (лічильника), що знаходиться за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Малютянка, садове товариство «Масив Оленівка», шляхом відновлення дороги загального користування вздовж меж земельних ділянок № НОМЕР_1 (згідно генплану садового товариства «Масив Оленівка») в стан, що існував до будівництва паркану на вказаній дорозі та вигрібної ями (каналізаційного колодязя). Зобов'язано ОСОБА_6 знести самочинно збудований бетонний паркан, що знаходиться за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Малютянка, садове товариство «Масив Оленівка», та проходить вздовж меж земельних ділянок №№ НОМЕР_1 (згідно генплану садового товариства «Масив Оленівка») зі сторони дороги загального користування. Зобов'язано ОСОБА_6 засипати вигрібну яму (каналізаційний колодязь), що викопана на дорозі загального користування, що знаходиться за вищевказаною адресою та проходить вздовж меж земельних ділянок №№ НОМЕР_1 (згідно генплану садового товариства «Масив Оленівка»). Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Заочне рішення районного суду мотивовано тим, що дії ОСОБА_6 щодо встановлення паркану з бетонним фундаментом на дорозі загального користування безпосередньо над кабелями електропередачі обмежують вільний доступу до траси кабельних ліній, шафи з електролічильником та будівництва каналізаційного колодязя в межах охоронної зони кабельних ліній та порушують права ОСОБА_1 щодо безперешкодного доступу до такого лічильника. Крім того, відповідачембуло неправомірно, самовільно, безпідставно змінено межі земельної ділянки за рахунок частини дороги загального користування, винісши частину паркану на початок земельної ділянки з кадастровим номером НОМЕР_2 та було незаконно встановлено металевий паркан з бетонним фундаментом. Вказані дії ОСОБА_6 призвели до грубого порушення права власності ОСОБА_1 За таких обставин, ГО «СТ «Масив Оленівка», як особа, що здійснює контроль за правилами внутрішнього розпорядку, та ОСОБА_1, як власник земельних ділянок № НОМЕР_4, можуть вимагати усунення будь-яких порушень їхніх прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав (частина друга, пункт б частини третьої статті 152 ЗК України).

Рішенням Апеляційного суду Київської області від 08 червня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_6 задоволено частково. Заочне рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 28 вересня 2016 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову громадської організації «Садове товариство «Масив Оленівка» відмовлено. У задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення апеляційного суду мотивовано тим, що посилання на топографо-геодезичну зйомку, проведену інженером-геодезистом на підставі договору

від 17 серпня 2015 року, як на доказ порушення ОСОБА_6 Правил охорони електричних мереж, а також права позивача на користування дорогою загального користування, не є належним і допустимим доказом відповідно до статей 57- 60 ЦПК України 2004 року. Крім того, будівництво електричних мереж садового товариства здійснено у 1997 році відповідно до проекту, розробленого кооперативом «Земля» при науково-дослідному інституті «Київземпроект». Проектом передбачено живлення усіх садових будинків членів товариства повітряними лініями напругою 0,4 кВ з улаштуванням повітряних уводів до будинків. У результаті часткової реконструкції електричних мереж у 2006 році, будо демонтовано ділянку ПЛ-0,4 кВ та прокладено КЛ-0,4 кВ, від якої підключені садові будинки, розташовані на земельних ділянках №№ НОМЕР_1 та № НОМЕР_4. Проектна документація на реконструкцію зазначених електричних мереж в

СТ «Оленівка-2» відсутня. Земельна ділянка як ОСОБА_6, так і

ОСОБА_1 знаходяться на території СТ «Оленівка-2» та відповідно до Статуту ГО «СТ «Масив Оленівка», масив не має повноважень щодо вирішення будь-яких питань, що стосуються діяльності СТ «Оленівка-2» та інших первинних садових товариств, які створені за територіальним принципом у 1990 році, а відтак у позивача відсутнє право на звернення до суду із вказаним позовом. Будь-яких доказів самовільного захвату земель загального користування ОСОБА_6, порушення прав ГО «СТ «Масив Оленівка» не надано, тому висновок про задоволення вимог ГО «СТ «Масив Оленівка» є безпідставним. Щодо позовних вимог ОСОБА_1, то ним порушені правила підключення струмоприймачів та лінії електропередач і відповідно до вимог Статуту

СТ «Оленівка-2», йому неодноразово пропонувалось усунути вказані порушення. Ураховуючи, що будь-які докази щодо самовільного захвату ОСОБА_6 земель загального користування (проїзду) відсутні, відтак вимоги ОСОБА_1 є безпідставними і задоволенню не підлягають.

У касаційнихскаргах, поданих у червні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ГО «СТ «Масив Оленівка» та ОСОБА_1 в особі представника - ОСОБА_5,посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права й порушення норм процесуального права, просили скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційні скарги мотивовані тим, що рішення суду апеляційної інстанції є незаконним та необґрунтованим, ухваленим з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушення норм процесуального права. Висновки апеляційного суду щодо відсутності належних і допустимих доказів на підтвердження заявлених позовних вимог є безпідставними, оскільки ГО «СТ «Масив Оленівка» щодо самовільного захоплення земельної ділянки загального користування ОСОБА_6 було надано акт перевірки дотримання вимог земельного законодавства від 20 січня 2016 року № А1/222. Крім того, надано: зведений кадастровий план та схема накладки земельної ділянки ОСОБА_6 на межі проїзду садового товариства «Оленівка», який був складений за результатами проведених робіт, договір від 03 серпня 2015 року № 25/1 на проведення землевпорядних робіт за вищезазначеними земельними ділянками, укладений між ГО «СТ «Оленівка» та ТОВ «Гео-Сервіс Україна», яка має відповідну ліцензію державного комітету України з земельних ресурсів, серія

АГ № 579263, договір від 17 серпня 2015 року, укладений між позивачем та інженером-геодезистом ОСОБА_8 та результати топографо-геодезичної зйомки самовільно захопленої ОСОБА_6 земельної ділянки, де було встановлено, що, перенісши паркан на територію дороги загального користування, остання фактично встановила паркан з бетонним фундаментом над лініями електропередачі. В оскаржуваному рішенні суд апеляційної інстанції зазначеним вище доводам не надав належної правової оцінки.

Також ГО «СТ «Масив Оленівка» посилалась на те, що воно є тією особою, основним завданням якої є вирішення загальних питань з благоустрою територій, організації водопостачання, електрифікації, будівництва під'їзних доріг, а також вирішення всіх інших питань товариства. Відповідно до генерального плану садового товариства «Масив Оленівка» земельні ділянки, щодо яких поставлене питання про знесення паркану та споруд знаходяться на території саме ГО «СТ «Масив Оленівка». Таким чином, самовільне захоплення ОСОБА_6 земельної ділянки - дороги загального користування, порушує права заявників та щодо можливості вільного та безперешкодного користування такою дорогою.

У серпні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ надійшло заперечення від ОСОБА_6 в особі представника - ОСОБА_7, в якому зазначено про те, що касаційні скарги ГО «СТ «Масив Оленівка» та ОСОБА_1 є необґрунтованими, а посилання на порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального є безпідставними.

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У квітні 2018 року справа передана до Верховного Суду.

Касаційні скарги підлягають задоволенню.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Проте вказаним вимогам рішення апеляційного суду не відповідає.

Судом встановлено, що ГО «СТ «Масив Оленівка» є особою, що здійснює розпорядження земельними ділянками, що знаходяться на її території, вирішує питання організації охорони території, здійснює контроль за правилами внутрішнього розпорядку, здійснює контроль за дотриманням правил забудови такої території.

Пунктом 10 Статуту СТ «Масив Оленівка» передбачено, що основним завданням садового товариства є вирішення загальних питань з благоустрою територій, організації водопостачання, електрифікації, будівництву під'їзних доріг, а також вирішення всіх інших питань товариства.

Згідно із частиною четвертою статті 35 ЗК України до земель загального користування садівницького товариства належать земельні ділянки, зайняті захисними смугами, дорогами, проїздами, будівлями і спорудами загального користування.

У пункті 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року №7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» роз'яснено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його права, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою.

Відповідно до державного акта на право приватної власності на землю ОСОБА_6 є власником земельної ділянки, площею 0,1199 га, розташованої на території Малютянської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, садове товариство «Оленівка».

ОСОБА_1 є членом ГО «СТ «Масив Оленівка» та власником двох земельних ділянок за № НОМЕР_4, що підтверджується копією рішення Агропромислового комітету Київської області від 10 квітня 1989 року за № 31-26-222; копією рішення виконавчого комітету Київської обласної ради народних депутатів

від 18 квітня 1989 року № 70; копією списку підприємств, установ і організацій, яким надаються земельні ділянки в постійне користування для розміщення колективних садів; копією рішення виконавчого комітету Малютянської селищної ради Києво-Святошинського району Київської області від 29 квітня 1998 року за № 8/1-89.

Відповідно до зведеного плану земельних ділянок, топографо-геодезичної зйомки земельної ділянки садового товариства «Оленівка» в межах Малютянської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, схеми накладки земельної ділянки ОСОБА_6 на межі проїзду садового товариства «Оленівка», що складений ТОВ «Гео-Сервіс Україна», власником земельної ділянки ОСОБА_6 встановлено паркан за межами земельної ділянки, визначеної державним актом. Площа самовільно захопленої відповідачкою земельної ділянки - дороги загального користування, складає

66 кв. м.

Згідно листа управління з питань функціонування та реформування електроенергетичного сектора від 11 серпня 2015 року № 32-03/01-1611 будівництво електричних мереж товариства здійснено в 1997 року відповідно до проекту розробленого кооперативом «Земля» при науково-дослідному інституті «Київземпроект». Проектом передбачено живлення усіх садових будинків членів товариства повітряними лініями напругою 0,4 кВ з улаштуванням повітряних уводів до будинків. Власник земельних ділянок №№ НОМЕР_1 побудував металевий паркан в охоронній зоні електричних мереж та здійснив винесення його в бік вулиці на відстань 1,7 м. Внаслідок чого зазначена КЛ-0,4 кВ збірна шафа з електролічильником опинилась за парканом та на території, що відгороджена ОСОБА_6

Відповідно до пункту 2.3 постанови Національної комісії з питань регулювання електроенергетики України від 31 липня 1996 року № 28 «Про затвердження Правил користування електричною енергією» засоби обліку мають бути встановлені таким чином, щоб для контролю за обсягом споживання електричної енергії забезпечити технічну можливість безперешкодного доступу до засобів обліку.

Пунктом 10.1. Правил користування електричною енергією передбачено, що споживачі електричної енергії мають право на доступ до встановлених поза межами об'єкта споживача розрахункових засобів обліку та інформації.

Згідно з вимогами пункту 11.2 державних будівельних норм В.2.5-23:2010 «Проектування електрообладнання об'єктів цивільного призначення», затвердженими наказом Міністерства регіонального розвитку та будівництва України від 15 лютого 2010 року № 64, розрахункові засоби обліку електричної енергії мають бути встановлені так, щоб для контролю за рівнем споживання електричної енергії забезпечити технічну та фізичну можливості безперешкодного доступу до них відповідальних працівників постачальника електричної енергії та споживача.

Відповідно до вимог пункту 5 Правил охорони електричних мереж, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 04 березня 1997 року № 209, охоронні зони електричних мереж встановлюються уздовж підземних кабельних ліній електропередачі - у вигляді земельної ділянки, обмеженої вертикальними площинами, що віддалені по обидві сторони лінії від крайніх кабелів на відстань 1 метра.

Статтею 10 ЦПК України 2004 року передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до вимог статті 60 ЦПК України 2004 року кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Згідно із статтею 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що знаходиться під особливою охороною держави. Право на землю набувається і реалізується громадянами і суб'єктами господарської діяльності виключно відповідно до закону.

Відповідно до частини першої статті 35, пункту б частини першої статті 81 ЗК України громадяни України із земель державної і комунальної власності мають право набувати безоплатно у власність або на умовах оренди земельної ділянки для ведення індивідуального або колективного садівництва. Громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності.

Згідно зі статтями 316, 319 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

За змістом частини першої та другої статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до частини першої статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно із частиною першою статті 78 ЗК України право власності на землю це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками.

Відповідно до пунктів «г» та «е» частини першої статті 91 ЗК України власники земельних ділянок повинні дотримуватися правил добросусідства та не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів.

За змістом частини третьої статті 152 ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав;

б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування;

ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом способів.

Статтею 126 ЗК України встановлено, що право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

У пункті 33 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», застосовуючи положення статті 391 ЦК України, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов'язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого. Відповідно до положень статей 391, 396 ЦК України позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.

Задовольняючи позови ГО «СТ «Масив Оленівка» та ОСОБА_1, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що ГО «СТ «Масив Оленівка», як особа, що здійснює контроль за правилами внутрішнього розпорядку, та ОСОБА_1, як власник вищезазначених земельних ділянок, можуть вимагати усунення будь-яких порушень їхніх прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав (частина друга, пункт б частини третьої статті 152 ЗК України).

Таким чином, встановлено, що дії ОСОБА_6 щодо встановлення паркану з бетонним фундаментом на дорозі загального користування, безпосередньо над кабелями електропередачі, обмежує вільний доступу до траси кабельних ліній, шафи з електролічильником та будівництва каналізаційного колодязя в межах охоронної зони кабельних ліній є порушенням Правил користування електричною енергією, затверджених постановою НКРЕ від 31 липня 1996 року № 28 (зі змінами), Правил охорони електричних мереж, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 4 березня 1997 року № 209, Правил улаштування електроустановок, правил технічної експлуатації електроустановок споживачів, затверджених наказом Міністерства палива та енергетики України від 25 липня 2006 року № 258 (зі змінами), та прав ОСОБА_1 щодо безперешкодного користування землями загального користування (дорогою) та доступу до електролічильника споживання ним електричної енергії у його будинковолодінні.

Про зазначені порушення указано в листі управління з питань функціонування та реформування електроенергетичного сектора Міністерства енергетики та вугільної промисловості України від 11 серпня 2015 року № 03/01-1611, у відповідь на звернення ОСОБА_1 (а.с. 47-50).

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції, скасовуючи рішення суду першої інстанції про задоволення позовів ГО «СТ «Масив Оленівка» та ОСОБА_1 та відмовляючи у їх задоволенні з підстав недоведеності позовних вимог, порушивши вказані норми матеріального права, не звернув увагу на те, що заявниками було доведено порушення їхніх прав з посиланням на вищевказані докази, яким суд апеляційної інстанції не надав належної оцінки та дійшов необґрунтованого висновку про те, що позивачами не надано доказів самовільного захвату земель загального користування (проїзду) й послався на те, що такі докази у матеріалах справи відсутні. При цьому не мотивував свого висновку з посиланням на докази, які б спростовували докази, досліджені судом першої інстанції і обґрунтовано покладені в основу судового рішення про усунення перешкод, які чинить ОСОБА_6, захвативши частину земель загального користування (дороги) шляхом будівництва паркану і таким чином обмежує доступ до електричних мереж ГО «СТ «Масив Оленівка», ОСОБА_1 до електролічильника, який залишився за збудованим останньою на дорозі загального користування земельній ділянці зазначеного паркану, та є перешкодою для законного користування землями загального користування (дорогою) усіма членами зазначеного товариства, яке відповідно до його статутних положень зобов'язано здійснювати за цим контроль та захищати законні права усіх членів цього об'єднаного товариства, у тому числі й в судовому порядку.

Не приймаючи до уваги надані позивачами докази як неналежні, апеляційний суд при цьому не прийняв до уваги положення статті 57 ЦПК України 2004 року, що діяла на час ухвалення рішення, про те, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

При цьому не звернув уваги на те, що долучені судом до справи заперечення ОСОБА_6 на зазначені позови не свідчать про те, що вона спростовує указані в них обставини щодо будівництва паркану на землях загального користування, а навпаки визнає цей факт, посилаючись на те, що знаходження лічильника ОСОБА_1 на її земельній ділянці порушує її права та інтереси, оскільки здійснення прав власності обмежено втручанням ОСОБА_1, що неприпустимо за законом, який регламентує здійснення власником прав включно за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (а.с. 164 - 175).

Отже, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню відповідно до статті 61 ЦПК України 2004 року, яким керувався суд при перегляді рішення районного суду в апеляційному порядку.

Даючи оцінку встановленим обставинам, апеляційний суд вдався до оцінки відповідності будівництва спірного каналізаційного колодязя будівельним, санітарним і іншим нормам, при тому, що ці обставини не були предметом спору, а позивачі посилались на те, що ця споруда побудована на землях загального користування (дорозі) і з порушенням Правил користування електричною енергією та Правил охорони електричних мереж, оскільки розміщена поблизу електричних мереж на відставні, що не відповідає зазначеним правилам. При цьому також вийшов за межі предмету спору, давши оцінку діям ОСОБА_1, пославшись на порушення останнім правил підключення струмоприймачів до лінії електропередач, що не було предметом дослідження у цьому судовому проваджені. У рішеннні не навів мотивів, яким чином ці зазначені обставини спростовують висновки районного суду та оцінені ним докази про порушення права ОСОБА_1, як і інших членів товариства, на користування землями загального користування (дорогою) та на доступ до електролічильника, який знаходився на землях загального користування, та який був обмежений для нього саме діями ОСОБА_6 після будівництва нею паркану на землях загального користування.

Безпідставними є посилання суду апеляційної інстанції на те, що позивач не просив залучити до участі у справі інших позивачів, оскільки це не відповідає принципам диспозитивності у цивільному процесі, а цивільне процесуальне законодавство у редакції, що діяла на час перегляду апеляційним судом рішення суду першої інстанції передбачало лише заміну у встановленому законом порядку належним відповідача у справі чи залучення співвідповідачами належних відповідачів.

Відповідно до статті 303 ЦПК України 2004 року, що діяла на час перегляду в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції, на суд апеляції інстанції було покладено обов'язок перевірити законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, досліджувати докази, як суд першої інстанції, тобто усунути недоліки, допущені цим судом та діяти як суд першої інстанції, а, отже, перевірити належними та допустимими доказами доводи і заперечення сторін щодо зазначених у позові порушень прав сторін, за відновленням яких звернулись позивачі, або про їх відмову на підставі належних та допустимих доказів, які дають підстави для висновку про необґрунтованість заявлених вимог.

Не взявши до уваги докази, якими суд першої інстанції обґрунтовував свої висновки, апеляційний суд не послався на докази, які б спростовували такі висновки, не сприяв у встановленні обставин справи відповідно до статті 10 ЦПК України 2004 року, не роз'яснив сторонам наслідки вчинення чи не вчинення певних процесуальних дій, зокрема щодо перевірки обставин, на які посилались сторони в обґрунтування своїх доводів про будівництво відповідачкою споруд поза межами її ділянки, яка визначена у її державному акті та на землях загального користування (дорозі) шляхом залучення відповідних спеціалістів чи проведення експертиз, якщо вважав надані сторонами докази недостатніми для висновків про порушення прав землекористування членами зазначеного товариства й позивача ОСОБА_1, чи на спростування таких доводів.

Безпідставним є посилання апеляційного суду на те, що у ГО «СТ «Масив Оленівка», яка відповідно до свідоцтва про його реєстрацію є юридичною особою, що об'єднує п'ять зазначених вище первинних товариств, у тому числі садове товариство «Оленівка-2», яке входить в його структуру відповідно до Статуту, членами якого є як позивач ОСОБА_1, так і ОСОБА_9, про те, що у позивача відсутнє право на звернення з таким позовом з посиланням на пункт 23 Статуту ГО «СТ «Масив Оленівка», затверджений та зареєстрований у жовтні 1991 року, який містить положення про збереження повної організаційної і господарської самостійності, прав юридичних осіб і всякі рішення, які стосуються прав членів масиву і можуть прийматися лише при їх згоді, оскільки ці статутні положення стосуються вирішення цих питань та прийняття рішень у межах цього об'єднання та не є перешкодою для захисту конституційних прав користування землями загального користування у суді, відповідно до пункту 25 нової редакції Статуту цього товариства, затвердженого загальними зборами масиву садового товариства «Оленівка» 11 травня 2003 року та зареєстрованого Малютинською сільською радою народних депутатів Києво-Святошинського району Київської області 23 рудня 2003 року на час видання цій громадській організації свідоцтва про реєстрацію юридичної особи від 23 грудня 2003 року. Відповідно до зазначеного пункту 25 Статуту ГО «СТ «Масив Оленівка», що містить заходи щодо членів масиву, які порушують Статут, де у числі інших заходів, передбачено й порядок вирішення цивільно-правових спорів, що виникають між членами садових товариств, крім розгляду їх правлінням, а у разі неможливості їх вирішення, - у судовому порядку. Спори між колективними членами масиву та масивом вирішуються судом. Взаємовідносини садового товариства «Оленівка - 2», відповідно до підпункту 2.2 пункту 2 Статуту садового товариства «Оленівка - 2» з масивом, тобто з ГО «СТ «Масив Оленівка», в структуру якого входить останнє (самостійно вирішуються усі питання щодо ведення господарської діяльності), окрім вирішення обов'язкових загальних питань масиву (а.с. 220-225, 227-230).

Згідно зі статтею 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право;

4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення;

8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди;

9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п'ятої статті 13 цього Кодексу.

Відповідно до положень статті 1 Протоколу 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка відповідно до частини першої статті 9 Конституції України, пункту 1 статті 17 Закону України «Про міжнародні договори України» є частиною національного законодавства, та статті 41 Конституції України,

статей 321, 328 ЦК України, кожна фізична особа має право мирно володіти своїм майном, право власності набувається із підстав не заборонених законом, зокрема правочинів. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений в його здійсненні крім у випадках і в порядку, встановлених законом.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач ГО «СТ «Масив Оленівка» є юридичною особою, що здійснює розпорядження земельними ділянками, що знаходяться на її території, вирішує питання організації охорони території, здійснює контроль за правилами внутрішнього розпорядку, здійснює контроль за дотриманням правил забудови такої території в інтересах членів товариства, і ці висновки обґрунтовані судом з посиланням на пункт 10 Статуту ГО «СТ «Масив Оленівка», яким передбачено, що основним завданням садового товариства є вирішення загальних питань з благоустрою територій, організації водопостачання, електрифікації, будівництву під'їзних доріг, а також вирішення всіх інших питань товариства.

Отже, висновки суду апеляційної інстанції про те, що у ГО «СТ «Масив Оленівка», як юридичної особи, яка об'єднує у своїй структурі і садове товариство «Оленівка-2», членами якого є ОСОБА_1 та ОСОБА_6, відсутнє право на звернення до суду із вказаним позовом, й про те, що товариство не надало будь-яких доказів самовільного захвату земель загального користування

ОСОБА_6 є по своїй суті суперечливими й безпідставними, оскільки таке право на звернення до суду з зазначеним позовом доведено ним статутними положеннями, наданими суду, а посилання суду на недоведеність його вимог є свідченням визнання апеляційним судом його належним позивачем у справі, оскільки посиланням на ненадання останнім доказів на підтвердження своїх позовних вимог може стосуватись лише позивача, тобто особи, скаргу якої апеляційним судом прийнято і відкрито провадження у справі.

Натомість суд першої інстанції, додержуючись норм матеріального та процесуального права, зробив законний і обґрунтований висновок по суті спору під час ухвалення рішення у справі, належним чином давши оцінку наданим сторонами доказам, які є належними та достатніми для вирішення зазначеного спору.

Висновки суду першої інстанції про те, ОСОБА_6 було неправомірно, самовільно, безпідставно змінено межі земельної ділянки за рахунок частини дороги загального користування, у зв'язку із перенесенням частини паркану на початок земельної ділянки з кадастровим номером НОМЕР_2 та було незаконно встановлено металевий паркан з бетонним фундаментом й побудовано колодязь на землях загального користування є обґрунтованими.

Отже, суд першої інстанції встановив всі обставини справи, надав їм належну правову оцінку та ухвалив законне рішення.

Відповідно до статті 413 ЦПК України суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.

Керуючись статтями 400, 402, 409, 413, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційніскарги громадської організації «Садове товариство «Масив Оленівка» та ОСОБА_1, подану представником - ОСОБА_3, задовольнити.

Рішення Апеляційного суду Київської області від 08 червня 2017 року скасувати, рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 28 вересня 2016 року залишити в силі.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий С. Ф. Хопта

Судді: О. В. Білоконь

Б.І. Гулько

Є.В. Синельников

Ю.В. Черняк