Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02.11.2018 Справа №607/15950/18

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі головуючого судді Позняка В.М.,

з участю секретаря судового засідання Осів І.В., представника позивача ОСОБА_1, представника відповідачів ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу за позовом Відкритого акціонерного товариства «Тернопільобленерго» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про відшкодування шкоди завданої внаслідок ДТП,-

ВСТАНОВИВ:

Відкрите акціонерне товариство «Тернопільобленерго» звернулося в суд із позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_5, про стягнення з відповідачів 41 218,34 грн. матеріальної шкоди на рахунок № 46 філії Тернопільського обласного управління АТ «Ощадбанк».

ОСОБА_6 мотивовано тим, що внаслідок ДТП, яке мало місце 09 листопада 2017 року з вини ОСОБА_3, який керував транспортним засобом Renault Master, було пошкоджено автомобіль ГАЗ 3307, належний Заліщицькому району електричних мереж, що є структурним підрозділом позивача без права юридичної особи. Вироком Заліщицького районного суду Тернопільської області від 07 червня 2018 року ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України. Автомобіль Renault Master, водієм якого був ОСОБА_3, та за допомогою якого останній вчинив ДТП, на праві власності належить ОСОБА_4 Вказує, що автомобіль ГАЗ 3307 має пошкодження, для усунення яких потрібний відновлювальний ремонт, вартість якого згідно висновку експерта, становить 110 892,34 грн., а з урахуванням експлуатаційного зносу деталей, що підлягають заміні станом на 09 листопада 2017 року 45 335,05 грн. Окрім того, згідно висновку експерта, ринкова вартість пошкодженого при ДТП досліджуваного транспортного засобу станом на 09 листопада 2017 року складає 41218,34 грн. Оскільки вартість відновлювального ремонту автомобіля ГАЗ 3307 більша, ніж ринкова вартість придбання аналогічного транспортного засобу, тому позивач просить стягнути шкоду, завдану внаслідок ДТП, в розмірі 41 218,34 грн.

Відповідачі не скористалися своїм правом на надання відзиву на позов.

Ухвалою судді від 17 серпня 2018 року відкрито провадження у вказаній цивільній справі та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримала з підстав, викладених у позовній заяві та просила його задовольнити.

Представник відповідачів ОСОБА_2 проти позову заперечив, суду пояснив, що оскільки цивільно-правова відповідальність відповідачів була застрахована, тому саме до страховика потрібно предявляти вимогу про відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП, посилаючись при цьому на відповідну правову позицію, висловлену Великою Палатою Верховного Суду.

Судом встановлено наступні обставини.

Заліщицький район електричних мереж є власником автомобіля НОМЕР_1, 1992 року випуску, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії ТЕІ № 068102 від 12 березня 1999 року.

З ОСОБА_2 з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань встановлено, що Заліщицький район електричних мереж є структурним підрозділом Відкритого акціонерного товариства «Тернопільобленерго».

Відповідач ОСОБА_7 є власником автомобіля НОМЕР_2, що підтверджується інформацією з Територіального сервісного центру 6145 Регіонального сервісного центру в Тернопільській області МВС України за № 31/19/5/695 від 19 вересня 2018 року.

Вироком Заліщицького районного суду Тернопільської області від 07 червня 2018 року у справі № 597/321/18 ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

Відповідно до вказаного вироку встановлено, що 09 листопада 2017 року близько 15 год. 50 хв. водій ОСОБА_3 без пасажирів та вантажу керуючи технічно справним автомобілем НОМЕР_2, рухався автодорогою Доманово-Ковель-Чернівці-Тереблече зі сторони м.Заліщики в бік м.Чортків Тернопільської області. Під час руху водій ОСОБА_3 не був достатньо уважним та не стежив належно за дорожньою обстановкою, щоб в разі її зміни своєчасно відреагувати та не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху, чим порушив вимоги пунктів: 1.5 ч.1, 1.10, (в частині визначення понять: дорожні умови, дорожня обстановка, і виконання їх вимог), 2.3 (б,д) ПДРУкраїни. Під час руху на 438 км. + 200 м. вказаної атодороги, що неподалік с.Дзвиняч Заліщицького району Тернопільської області, водій ОСОБА_3 рухався у напрямку м.Чортків прямою ділянкою автодороги під час чого змінив напрямок свого руху ліворуч та в подальшому виїхав на зустрічну смугу руху, при цьому не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, чим грубо порушив вимоги пунктів 10.1, 11.3 Правил дорожнього руху України. В цей час у бік м.Заліщики в межах своєї смуги рухався технічно справний до ДТП автомобіль НОМЕР_1, НОМЕР_3 під керуванням ОСОБА_3 на зустрічну смугу, він створив своїми діями аварійну обстановку в якій позбавив інших учасників дорожнього руху, зокрема водія автомобіля НОМЕР_1 ОСОБА_8 запобігти зіткненню. Автомобілі зіткнулись на смузі руху до м. Заліщики, тобто на смузі, якою рухався автомобіль НОМЕР_1 та зустрічній відносно руху автомобіля НОМЕР_4 під керуванням ОСОБА_3 Внаслідок зіткнення транспортних засобів водій автомобіля НОМЕР_1 ОСОБА_8 отримав тілесні ушкодження, від яких помер на місці події, а пасажири вказаного транспортного засобу отримали тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості.

Згідно вказаного вироку суду, цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлявся.

Відповідно до висновку експерта Тернопільського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України № 4-290/17 від 23 листопада 2017 року, складеного внаслідок проведення в рамках кримінального провадження № 0000310 від 09 листопада 2017 року експертизи, встановлено, що сума матеріальної шкоди, завданої власнику автомобіля НОМЕР_5, внаслідок пошкодження КТЗ при ДТП станом на 09 листопада 2017 року може складати: 41 218,34 грн.; вартість відновлювального ремонту досліджуваного транспортного засобу без урахування коефіцієнту фізичного зносу деталей КТЗ може становити: 110 892,34 грн.; з урахуванням експлуатаційного зносу деталей, що підлягають заміні, станом на 09 листопада2017 року може складати: 45 335,05 грн.; ринкова вартість пошкодженого при ДТП досліджуваного транспортного засобу станом на 09 листопада 2017 року може становити 41 218,34 грн.

Згідно поліса № АК № 3980485, цивільно-правова відповідальність власника автомобіля НОМЕР_6 станом на 09 листопада 2017 року була застрахована в Страховій компанії «ОМЕГА» (поліс дійсний до 25 квітня 2018 року).

Аналізуючи в сукупності викладені обставини і визначені відповідно до них правовідносини сторін, положення закону, якими вони регулюються, дослідивши зібрані у справі докази, суд приходить до наступних висновків.

Частиною 2 ст. 16 ЦК України встановлено способи захисту цивільних прав та інтересів. До них належить, зокрема, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Згідно ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у звязку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, повязана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим обєктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, згідно ч. 1 ст. 1188 ЦК України, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Відповідно до п. 8 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» № 4 від 01 березня 2013 року шкода, завдана кількома особами, відшкодовується кожною з них у частці, завданій нею (у порядку часткової відповідальності). Особи, які спільно завдали шкоди, тобто завдали неподільної шкоди взаємоповязаними, сукупними діями, або діями з єдністю наміру, несуть солідарну відповідальність перед потерпілими (статті 543, 1190 ЦК). У такому самому порядку відповідають особи, які здійснюють діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, за шкоду, завдану внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки іншим особам. Спір про відшкодування шкоди, завданої при цьому самим джерелам підвищеної небезпеки кожним із їх володільців перед іншим із них, вирішується за правилами статті 1188 ЦК, а саме: шкода, завдана одному з володільців із вини іншого, відшкодовується винним; не відшкодовується шкода, завдана володільцю лише з його вини; за наявності вини всіх володільців розмір відшкодування визначається судом у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення (тобто залежно від ступеня вини кожного); у разі відсутності вини володільців у взаємному завданні шкоди жоден із них не має права на відшкодування.

Як було встановлено судом, внаслідок ДТП, яке сталося 09 листопада 2017 року близько 15 год. 50 хв. на автодорозі Доманово-Ковель-Чернівці-Тереблече зі сторони м. Заліщики в бік м. Чортків Тернопільської області, між транспортним засобом «Renault Master», д.н.з. НОМЕР_7, під керуванням ОСОБА_3, та автомобілем НОМЕР_5, НОМЕР_8.

Відповідно до вироку суду Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 07 червня 2018 року у справі № 597/321/18 встановлено вину відповідача ОСОБА_3 у вказаній дорожньо транспортній пригоді, а саме встановлено що він 09 листопада 2017 року близько 15 год. 50 хв., керуючи автомобілем НОМЕР_9, та рухаючись автодорогою «Доманово-Ковель-Чернівці-Тереблече», на 438 км + 200 м, що поблизу с. Двиняче Заліщицького району, виїхав на зустрічну смугу руху, на якій зіткнувся з автомобілем НОМЕР_5, який рухався в зустрічному напрямку під керуванням ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, жителя ІНФОРМАЦІЯ_2. Внаслідок ДТП водій ОСОБА_8 загинув, а водій ОСОБА_3 та 4 пасажири автомобіля «ГАЗ» отримали тілесні ушкодження різних ступенів тяжкості.

В силу частини шостої ст. 82 ЦПК України, вказаний вирок є обовязковим для суду, що розглядає правові наслідки дій особи в питанні чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»:

страхувальники - юридичні особи та дієздатні громадяни, що уклали із страховиками договори обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю, майну третіх осіб під час експлуатації наземного транспортного засобу (п. 1.1);

страховики - страхові організації, що мають право на здійснення обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів відповідно до вимог, встановлених цим Законом та Законом України «Про страхування» (п. 1.2);

потерпілі - юридичні та фізичні особи, життю, здоров'ю та/або майну яких заподіяна шкода внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з використанням транспортного засобу (п. 1.3);

особи, відповідальність яких застрахована, - страхувальник та інші особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом. Володіння забезпеченим транспортним засобом вважається правомірним, якщо інше не встановлено законом або рішенням суду (п. 1.4).

Судом встановлено, що відповідно до страхового полісу серії АК № 3980485 страховиком, яким на момент вчинення ДТП було застраховано цивільно-правову відповідальність за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю, майну третіх осіб під час експлуатації наземного транспортного засобу Renault Master, д.н.з. НОМЕР_7, є АСК «Омега».

Особами, відповідальність яких застрахована, є відповідачі ОСОБА_4 (страхувальник), та ОСОБА_3, який в момент ДТП керував транспортним засобом, так як неправомірність володіння останнім забезпеченим транспортним засобом Renault Master, д.н.з. НОМЕР_7, не встановлено.

Потерпілим є ВАТ «Тернопільобленерго», майну якого заподіяно шкоду внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з використанням вказаного транспортного засобу.

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, завдану внаслідок ДТП майну третьої особи.

Відповідно до статті 9 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов'язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. Розмір страхової суми за шкоду, завдану майну потерпілих, становить 50 000 грн. на одного потерпілого. Страхові виплати за договорами обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності обмежуються страховими сумами, які діяли на дату укладення договору та зазначені у договорі страхування.

За загальним правилом, викладеним у пункті 5 частини першої статті 991 ЦК України, страховик має право відмовитися від здійснення страхової виплати у разі несвоєчасного повідомлення страхувальником без поважних на те причин про настання страхового випадку або створення страховикові перешкод у визначенні обставин, характеру та розміру збитків.

Закон України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачає спеціальні правила щодо наслідків невиконання страхувальником обов'язку перед страховиком, зокрема з надання своєчасного повідомлення про настання страхового випадку.

Так, підпункт 33.1.4 пункту 33.1 статті 33 вказаного Закону в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, передбачав, що у разі настання ДТП, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування, водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов'язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання ДТП, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, повідомлення про ДТП встановленого зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов'язок, він має підтвердити це документально.

У випадку невиконання чи неналежного виконання страхувальником вказаного обов'язку страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника (підпункт 38.1.1 («ґ») пункту 38.1 статті 38 зазначеного Закону).

З огляду на це необґрунтованими є доводи представника позивача про те, що шкода має бути відшкодована її заподіювачем та власником транспортного засобу, яким керував винуватець ДТП, оскільки вони не виконали обов'язку щодо надання письмового повідомлення про ДТП струховику.

Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов'язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Покладання обов'язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Уклавши договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов'язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов'язку страхувальника, який завдав шкоди (див. пункт 35 цієї постанови).

Такі висновки щодо правильного застосування норм права при стягненні матеріальної шкоди з особи, яка застрахувала свою відповідальність було викладено Великою Палатою Верховного Суду в Постанові від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц, відступивши від попередніх висновків, сформульованих Верховним Судом України.

Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Позивачем не було надано доказів на підтвердження того, що він звертався до страховика відповідача та отримав його відмову у виплаті страхового відшкодування, або що наявні обставини, передбачені ст. 37 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», за яких у страховика не виникло обов'язку з виплати страхового відшкодування.

При цьому, встановлено, що розмір завданої шкоди, яку позивач просить відшкодувати за рахунок відповідачів, а саме 41 218,34 грн., не перевищує ліміт відповідальності страховика, який відповідно до ст. 9 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» становить 50 000 грн.

Від-так, судом не встановлено наявність підстав для відшкодування шкоди особами, відповідальність яких застрахована за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, а саме - ОСОБА_4 та ОСОБА_3 Тому, враховуючи те, що цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу «Renault Master», д.н.з ВО 9559 ВА, була застрахована, обов'язок з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування покладається на страховика.

Окрім того, із змісту статті 30 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» вбачається, що транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з аварійним сертифікатом (рапортом), звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо транспортної пригоди. В такому випадку, якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди.

Враховуючи приписи вищевказаної норми Закону, автомобіль НОМЕР_5 вважається фізично знищеним, оскільки відповідно до висновку експерта, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу складають 110892,34 грн. (а з урахуванням експлуатаційного зносу деталей, що підлягають заміні, станом на 09 листопада 2017 року 45 335,05 грн.), що перевищує вартість транспортного засобу до дорожньо транспортної пригоди, яка згідно цього ж висновку експерта становить 41 218,34 грн.

Тому, в такому випадку, відповідно до норм закону власнику транспортного засобу відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати з евакуації транспортного засобу з місця цієї пригоди.

Разом з тим, всупереч вимогам статті 30 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» позивач не звертався із вимогою про відшкодування різниці між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, та доказів вартості транспортного засобу після пошкодження суду не надано.

Враховуючи вищенаведені вимоги закону та встановлені обставини справи, суд приходить до переконання, що вимоги позивача про відшкодування шкоди в розмірі, що становить ринкову вартість транспортного засобу, який було пошкоджено внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, станом на день її настання до задоволення не підлягають, оскільки позивачем не вибрано вірний спосіб захисту, встановлений законом, та предявлено позов до неналежних відповідачів.

Враховуючи те, що в задоволенні позову відмовлено, а позивач звільнений від сплати судового збору, у відповідності до ст. 141 ЦПК України, судові витрати компенсуються за рахунок держави.

Керуючись ст.ст. 13, 81, 141, 258, 259, 263, 265, 351-355 ЦПК України, ст.ст. 16, 22, 543, 991, 1188, 1190, 1194, 1166, 1167 ЦК України, ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», суд,-

УХВАЛИВ:

В задоволенні позову Відкритого акціонерного товариства «Тернопільобленерго» (46010, місто Тернопіль, вулиця Енергетична будинок 2, ) до ОСОБА_3 (48561, Тернопільська область, Чортківський район, село Залісся, ІПН НОМЕР_10), ОСОБА_4 (48561, Тернопільська область, Чорківський район, с.Залісся, ІПН НОМЕР_11) про відшкодування шкоди завданої внаслідок ДТП відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Тернопільського апеляційного суду через суд першої інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складено 05 листопада 2018 року.

Головуючий суддяОСОБА_6