ПОСТАНОВА

Іменем України

19 вересня 2018 року м. Кропивницький

справа № 404/5909/17

провадження № 22-ц/781/1426/18

Апеляційний суд Кіровоградської області в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючої судді Суровицької Л.В.,

суддів Авраменко Т.М., Черненка В.В.

секретар Бодопрост М.М.,

учасники справи :

позивач - ОСОБА_1,

представник позивача за довіреністю - ОСОБА_2,

відповідач - Приватне акціонерне товариство «Страхова група «ТАС»,

третя особа - ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 18 травня 2018 року у складі судді Панфілової А.В. у справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС», третя особа - ОСОБА_4 про стягнення матеріальних збитків внаслідок ДТП,

В С Т А Н О В И В :

У вересні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС», третя особа - ОСОБА_4 про стягнення матеріальних збитків внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Зазначав, що 04 червня 2016 року на перехресті вул. Покровська та вул. Червоногвардійська в м. Кропивницькому сталася ДТП за участю водія ОСОБА_4, який керував автомобілем марки ЗАЗ-110308, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 та водія ОСОБА_5, який керував належним позивачу автомобілем марки CHEVROLET AVEO, державний реєстраційний номер НОМЕР_2. Відразу після ДТП він звернувся у відділення ПАТ «СГ «ТАС», де застрахована цивільно-правова відповідальність третьої особи, повідомив про ДТП, надав необхідні документи і заяву про відшкодування шкоди. «СГ«ТАС» здійснило виплату страхового відшкодування в розмірі 25335 грн. 73 коп.. Проте, враховуючи механічні пошкодження автомобіля, не погоджується із такою сумою страхового відшкодування, вважає, що така сума є заниженою і згідно результатів проведенного за його замовленням дослідження експертом товарознавцем ОСОБА_6 визначено вартість матеріального збитку, що складає 48273 грн. 95 коп., тобто різниця між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою складає 22938 грн. 22 коп.. Оскільки згідно п.4 полісу обов'язкового страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів ПАТ «СГ «ТАС», страхова сума (ліміт відповідальності) на одного потерпілого за шкоду заподіяну майну складає 50 000 грн., тому вважає, що вказана страхова група має відшкодувати на його користь різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою, з урахуванням ліміту страхового відшкодування. Тому просив суд стягнути з відповідача 22 938,22 грн., як відшкодування матеріальної шкоди, різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою, а також 1500 грн. витрат на проведення незалежної експертної оцінки автотранспортного засобу (а.с. 1-4).

Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 18 травня 2018 року в задоволенні позову відмовлено. Рішення суду мотивовано тим, що відповідач виплатив страхове відшкодування у розмірі оціненої шкоди, визначеної в установленому законом порядку. Наданий позивачем звіт від 14 червня 2018 року, складений суб?єктом оціночної діяльності ФОП ОСОБА_6 не свідчить про неправильність визначення страховою компанією розміру страхового відшкодування. У зв'язку з необґрунтованістю і недоведеністю позову суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову (а.с. 108-112).

В апеляційній скарзі позивач просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов в повному обсязі. Посилається на те, що коштів, які виплатила СК було недостатньо для відновлення автомобіля. Судом не досліджено наданий ним звіт про незалежну оцінку транспортного засобу, який свідчить про неправильність оцінки , проведеної на замовлення відповідача. Суд не повідомив його про відмінності звітів експертів і необхідність рецензування розрахунків. Відповідачем було оглянуто транспортний засіб поверхнево,без відкривання капоту, дверей та багажника, не оглянуті всі пошкоджені деталі, що на його думку призвело до заниженої оцінки вартості відновлювального ремонту (а.с. 132-135).

Відповідач та третя особа ОСОБА_4 відзив на апеляційну скаргу не надали.

Відповідно до положень частини 3 статті 3 ЦПК України, в редакції Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» № 2147-VIІІ від 03.10.2017 року який набрав чинності з 15.12.2017 року, провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Статтеюі 388 ЦПК України передбачено, що судом апеляційної інстанції у цивільних справах є апеляційний суд у межах апеляційного округу якого (території, на яку поширюються повноваження відповідного апеляційного суду) знаходиться місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Згідно з підпунктом 8 пункту 1 розділу 13 Перехідних положень ЦПК України в редакції Закону № 2147-VІІІ до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Позивачу поновлено строк на апеляційне оскарження рішення суду, апеляційне провадження відкрито 28 серпня 2018 року та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи на 19 вересня 2018 року (а.с.136, 142).

Позивач, який подав апеляційну скаргу, в судове засідання апеляційної інстанції не прибув. Надав письмову заяву про розгляд справи в його відсутність.

Належним чином під розписку повідомлені про дату, час і місце розгляду справи представник відповідача та третя особа ОСОБА_4 не прибули, про причини неявки суд не повідомили (а.с. 148,151,152).

Відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України їх неявка не перешкоджає розгляду справи.

Колегія суддів, відповідно до ст.367 ЦПК України, перевіривши законність і обгрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, вважає що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Судом встановлено і підтверджується матеріалами справи, що 4 червня 2016 року на перехресті вулиць Покровська та Червоногвардійська в м. Кропивницькому сталася дорожньо-транспортна пригода з вини водія ОСОБА_4, який керував автомобілем марки ЗАЗ-110308, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 та водія ОСОБА_5, який керував належним позивачу автомобілем марки CHEVROLET AVEO, державний реєстраційний номер НОМЕР_2. Внаслідок ДТП було пошкоджено автомобіль, належний позивачу.

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_4 затрахована АТ «СГ «ТАС» (приватне) згідно Полісу обов?язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АЕ 8583284 від 17 березня 2016 року.

Позивач повідомив Страхову компанію «ТАС» про дорожньо-транспортну пригоду, надав заяву про відшкодування матеріальної шкоди.

Відповідно до замовлення АТ «Страхова група «ТАС

(приватне), експертною установою ТОВ «Експертум-АВЕ» визначено розмір матеріального збитку, завданого позивачу, як власнику автомобіля, внаслідок пошкодження транспортного засобу.

Згідно Звіту 49- /21/3 від 29 червня 2016 року, вартість відновлювального ремонту автомобіля CHEVROLET AVEO, внаслідок його пошкодження, визначена за витратним підходом і складає 46 259,76 грн. з урахуванням ПДВ. Ринкова вартість автомобіля визначена за порівняльним підходом і складає 139490,0 грн. За висновком оцінювача вартість матеріального збитку без врахування втрати товарної вартості, заподіяного власнику автомобіля НОМЕР_3 станом на 29 червня 2016 року складає 31 014,87 грн. з урахуванням ПДВ (а.с.53-63).

На підставі вказаного Звіту СК «ТАС» складено страховий акт від 20 липня 2017 року , здійснено розрахунок суми страхового відшкодування.

З урахуванням вартості робіт, вартості матеріалів, необхідних для ремонту, вартості складових, що підлягають заміні під час ремонту, з урахуванням коефіцієнту зносу замінених складових, визначено розмір матеріального збитку в сумі 25845,73 грн. та з урахуванням франшизи - 510 грн., визначено розмір страхового відшкодування, що підлягає виплаті ОСОБА_1, а саме - 25 335,73 грн. (а.с.64).

27 липня 2017 року страховою компанією здійснено виплату ОСОБА_1 страхового відшкодування в сумі 25 335,73 грн. шляхом перерахування коштів на його рахунок в банку (а.с.40).

Відомості про здійснення відшкодування ОСОБА_4, як особою винною у скоєнні ДТП та щодо проведення відновлювальних робіт та їх вартості, позивач Страховій компанії не надавав.

Не погоджуючись з розміром страхового відшкодування, позивач замовив експертну оцінку належного йому транспортного засобу суб?єкту оціночної діяльності - ФОП ОСОБА_6.

Згідно Звіту № 148 від 14 червня 2016 року вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля НОМЕР_3 становить 48 273,95 грн. без врахування ПДВ (а.с.11-34).

В обгрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що саме цей Звіт № 148 від 14 червня 2016 року мав би прийняти відповідач для розрахунку розміру страхової виплати.

Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України).

Разом з тим правила регулювання деліктних зобов'язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов'язок.

Так, відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов'язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров'я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов'язкове страхування). До відносин, що випливають з обов'язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

До сфери обов'язкового страхування належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України від 1 липня 2004 року № 1961-IV «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961-IV).

Метою здійснення обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності Закон № 1961-IV (стаття 3) визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об'єктом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов'язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров'ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону № 1961-IV).

За змістом Закону № 1961-IV (статті 9, 22-31, 35, 36) настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок ДТП життю, здоров'ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов'язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на його отримання, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинне відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

З огляду на зазначене сторонами договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння ДТП за участю забезпеченого транспортного засобу.

У зв'язку з настанням страхового випадку у позивача виникло право вимагати у страховика сплати страхового відшкодування на умовах визначених договором та законом, а у страховика виник відповідний обов'язок перед потерпілим.

Дії страховика після отримання інформації про дорожньо-транспортну пригоду, яка може бути підставою для здійснення регламентної виплати передбачено ст. 34 Закону № 1961-VI, зокрема для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків страховиком залучаються їх працівники. Страховиком та потерпілими також можуть залучатися аварійні комісари, експерти або юридичні особи, у штаті яких є аварійні комісари чи експерти.

Відповідач виконав вимоги ст. 34 Закону № 1961-VI оскільки за його дорученням 29 червня 2016 року пошкоджений транспортний засіб позивача було оглянуто суб'єктом оціночної діяльності, оцінювачем складено звіт про оцінку автомобіля та визначено розмір матеріального збитку та вартість відновлювального ремонту (а.с. 53-56).

Як свідчать матеріали справи відповідач, за відсутності інших даних, керувався оцінкою здійсненою суб'єктом оціночної діяльності, який має кваліфікаційне свідоцтво оцінювача.

Оцінку проведено суб'єктом, який відповідає вимогам статей 4 - 6, 17, 18 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» а також статей 30, 34 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Згідно Звіту 49-D/21/3 від 29 червня 2016 року оцінка проведена оцінювачем на підставі Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фондом державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092, Національного стандарту № 1 «Загальні принципи оцінки майна та майнових прав», затвердженого постановою Кабінету міністрів України від 10 вересня 2003 року № 1440.

Таким чином відповідач виплатив страхове відшкодування у розмірі оціненої шкоди, визначеної відповідно до положень Закону № 1961-VI.

Позивач має право не погоджуватися з оцінкою завданого йому матеріального збитку та доводити її неправильність.

Проте наданий позивачем звіт від 14 червня 2018 року( а.с. 12-35), складений суб'єктом оціночної діяльності ФОП ОСОБА_6, не свідчить про неправильність Звіту № 49-D/21/3 від 29 червня 2016 року щодо вартості матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу, оскільки оцінювачами застосовано однакові підходи: порівняльний та витратний для оцінки пошкодженого транспортного засобу. Експертами-оцінювачами оглянуто автомобіль позивача, обсяг і види відновлювальних робіт, необхідних для цього запасних частин і матеріалів проводились на підставі протоколу огляду КТЗ від 11 червня 2016 року.

Доводи апеляційної скарги позивача про те, що його автомобіль було оглянуто поверхнево, без відкривання капоту, дверей та багажника, не оглянуті всі пошкоджені деталі, спростовуються фото таблицею до Звіту № 49-D/21/3 від 29 червня 2016 року, ремонтною калькуляцією.

Зміст Звітів оцінювачів свідчить, що різниця в розмірі матеріального збитку, визначеного у Звітах, обумовлена, зокрема тим , що у Звіті № 148 від 14 червня 2018 року в розрахунок включені додаткові витрати, які не конкретизовані експертом, збільшений базис часу на виконання робіт (замість 140 годин, як у Звіті № 49-D/21/3 від 29 червня 2016 року, взято за розрахунок 168 годин), взято менший розрахунковий коефіцієнт фізичного зносу деталей 0,4990 проти визначеного у Звіті № 49-D/21/3 - 0,509, що є допустимим згідно Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів. Також експертами відповідно до Методики оцінки визначено ринкову вартість транспортного засобу саме на дату огляду з урахуванням відповідного терміну експлуатації, відповідно станом на 14 червня 2016 року та на 29 червня 2016 року.

Позивачем не надано доказів неправильності Звіту № 49-D/21/3 від 29 червня 2016 року, тому відповідач правомірно прийняв вказаний звіт до розрахунку розміру страхового відшкодування.

Не надані такі докази і в суді першої та апеляційної інстанції.

Доводи позивача про те, що суд допустив порушення норм процесуального права та не роз?яснив право рецензування експертних висновків або призначення експертизи, є безпідставними.

Як свідчать матеріали справи, позивач мав представника за довіреністю (а.с.105). Особисто в судові засідання не з?являвся, представник позивача подав суду заяву про розгляд справи без його участі (а.с.104).

За таких обставин суд позбавлений можливості сприяти учасникам процесу в реалізації ними прав, передбачених ЦПК України та розглянув справу на підставі доказів, наданих сторонами. Відповідно до ч.1 счт.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч.3 ст.12 ЦПК України).

Завдання потерпілому внаслідок ДТП шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, породжує деліктне зобов'язання, в якому право потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується з відповідним обов'язком боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас така ДТП слугує підставою для виникнення договірного зобов'язання згідно з договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника - в договірному зобов'язанні ним є страховик.

Разом з тим зазначені зобов'язання не виключають одне одного. Деліктне зобов'язання - первісне, основне зобов'язання, в якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди. Натомість страхове відшкодування - виплата, яка здійснюється страховиком відповідно до умов договору, виключно в межах страхової суми та в разі, якщо подія, внаслідок якої завдано шкоди, буде кваліфікована як страховий випадок.

Неодержання потерпілим страхового відшкодування за договором (або його одержання, якщо страхового відшкодування недостатньо для повного покриття шкоди) не обов'язково припиняє деліктне зобов'язання, й особа, яка завдала шкоди, залишається зобов'язаною.

Особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд (частина перша статті 12 ЦК України). Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї (частина друга статті 14 цього Кодексу).

Відповідно до статті 511 ЦК України зобов'язання не створює обов'язку для третьої особи. У випадках, встановлених договором, зобов'язання може породжувати для третьої особи права щодо боржника та (або) кредитора.

Згідно із частинами першою та четвертою статті 636 ЦК України договором на користь третьої особи є договір, в якому боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок на користь третьої особи, яка встановлена або не встановлена в договорі. Якщо третя особа відмовилася від права, наданого їй на підставі договору, сторона, яка уклала договір на користь третьої особи, може сама скористатися цим правом, якщо інше не випливає із суті договору.

З огляду на зазначене право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобов'язує одержувати його. При цьому відмова потерпілого від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє його права на відшкодування шкоди в деліктному зобов'язанні.

Таким чином, потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов'язань - деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права: а) шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди; б) шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування; в) шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1192 ЦК України підстав.

Потерпілий має право відмовитись від свого права вимоги до страховика та одержати повне відшкодування шкоди від особи, яка її завдала, в межах деліктного зобов'язання незалежно від того, чи застрахована цивільно-правова відповідальність особи, яка завдала шкоди. У такому випадку особа, яка завдала шкоди і цивільно-правова відповідальність якої застрахована, після задоволення вимоги потерпілого не позбавлена права захистити свій майновий інтерес за договором страхування та звернутися до свого страховика за договором з відповідною вимогою про відшкодування коштів, виплачених потерпілому, в розмірах та обсязі згідно з обов'язками страховика як сторони договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Отже, з метою реалізації свого абсолютного права на відшкодування шкоди, позивач не позбавлений права звернутись до винуватця ДТП щодо відшкодування завданої шкоди.

Суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про те, що позов є недоведеним , а тому задоволенню не підлягає.

Суд ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому відповідно до чст.375 ЦПК України апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду залишається без змін.

Керуючись ст.268, п.1 ч.1ст. 37 5 , ст.376, 381-383 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 Вікторовичазалишити без задоволення.

Рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 18 травня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови у випадку, передбаченому ст.389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 24 вересня 2018 року.

Головуюча суддя Л.В. Суровицька

Судді Т.М.Авраменко

В.В.Черненко