Справа № 500/2752/16-ц
Провадження № 2/500/395/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 жовтня 2018 року Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області

в складі: головуючого судді Грубіян Л.І.

при секретарі Івановій Л.П.,

за участю представника позивача за первісним позовом ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Ізмаїл цивільну справу за позовом Ізмаїльської міської Ради Одеської області до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 про виселення та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до Ізмаїльської міської Ради Одеської області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 про визнання права власності ,-

ВСТАНОВИВ:

У травні 2016 року Ізмаїльська міська Рада Одеської області звернулась до суду з позовом, посилаючись на те, що квартира № 3 в будинку по проспекту Суворова, 59 знаходиться у комунальній власності, що підтверджується довідкою КП «Ізмаїльське МБТІ» № 342 від 09.03.2016 року. В ході перевірки паспортного режиму 15.02.2016 року було встановлено, що в квартирі АДРЕСА_1 проживають ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8. Також, було встановлено, що ордер на вказану квартиру відповідачам не видавався, з чого випливає, що квартира зайнята самоправно. Таким чином, незаконне вселення зазначених осіб до вищевказаного жилого приміщення є порушенням прав Ізмаїльської міської ради, як власника даного приміщення та перешкоджає наданню цього приміщення особам, які потребують поліпшення житлових умов.

21.08.2018 року відповідач за первісним позовом ОСОБА_3 звернувся до суду з зустрічним позовом Ізмаїльської міської Ради Одеської області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 про визнання права власності, посилаючись на те, що він є власником 7/16 частки житлового будинку з надвірними та господарчими спорудами, розташованого в м. Ізмаїл Одеської області по проспекту Суворова, 59, що документально підтверджено договором дарування № 1-1630 від 07.07.1987 року, зареєстрованого Ізмаїльським МБТІ в книгу реєстру за № 7-16, договором дарування № 2-5244 від 12.08.1986 року, зареєстрованого Ізмаїльським МБТІ в книгу за № 7-16, свідоцтвом право на спадщину № 2/822 від 19.03.1986 року, зареєстрованого Ізмаїльським МБТІ в книгу реєстру за № 7-16, разом із цим протягом всього часу з моменту вселення в житловий будинок позивач за зустрічним позовом на правах власника користується і 3/16 частками належними, як вважає відповідач за зустрічним позовом міській громаді, про які протягом сімдесяти років відповідач за зустрічним позовом не згадував. З самого початку вселення в будинок, призначення кімнат було іншим і лише протягом всього життя, так званні колишні кімнати для коней, які ніяк не могли використовуватися, як житло, згодом позивачем за зустрічним позовом реконструювались. Сімя позивача за зустрічним позовом поселилася в вказаному будинку та зареєструвалася в ньому з 1957 року, протягом всього часу сімя збільшувалася. В житловому будинку прописано (зареєстровано): ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 (власник житла зареєстрований з 1961 року), ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 (дружина власник житла зареєстрована з 1967 року), ОСОБА_5 (син власника) ІНФОРМАЦІЯ_2, зареєстрований із 1988 року та його сімя ОСОБА_6 (дружина), зареєстрована з 1996 року, ОСОБА_7 (донька), зареєстрована з 2014 року та ОСОБА_8 (син). Вищеперераховані члени сімї позивача за зустрічним позовом проживають в ІНФОРМАЦІЯ_3 по сьогоднішній день, іншого житла не мають. З урахуванням наведеного, стає очевидним факт, що самовільно будинок 59 по проспекту Суворова у місті Ізмаїл Одеської області позивач за зустрічним позовом разом зі членами своєї сімї не займав, а заселилися на законних підставах відповідно до вимого житлового законодавства України та постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.04.1985 року «Про деякі питання, що виникали в практиці застосування судами ЖК України», коли у встановленому законом порядку буде проведено розподіл будинку на квартири також позивачу за зустрічним позовом доведено не було, з самого початку набуття права власності на будинок, відповідно правовстановлюючих документів виданих на імя позивача та третіх осіб за зустрічним позовом, вбачається, що весь будинок було передано позивачу та третім особам за зустрічним позовом у власність, а вже згодом здійснювалося перепланування та облаштування непридатних раніше для проживання кімнат.

Ухвалою від 19.10.2018 року зустрічну позовну ОСОБА_3 до Ізмаїльської міської Ради Одеської області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 про визнання права власності прийнято та обєднано в одне провадження з первісним позовом Ізмаїльської міської Ради до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 про виселення.

Представник позивача за первісним позовом ОСОБА_1 у судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила їх задовольнити, у задоволенні зустрічної позовної заяви просила відмовити.

Представник позивача за зустрічним позовом ОСОБА_2 та позивач за зустрічним позовом ОСОБА_3 зустрічну позовну заяву підтримали у повному обсязі, просили її задовольнити у повному обсязі, проти задоволення первісного позову заперечували, просили відмовити у його задоволенні.

Треті особи за зустрічним позовом у судове засідання не зявилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, причини неявки суду не відомі.

Заслухавши думку сторін, вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку, виходячи з такого.

Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини , які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У відповідності до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ч. 1 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмету доказування.

Як зазначено у ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Судом встановлено, що квартира № 3 в будинку по проспекту Суворова, 59 знаходиться у комунальній власності, що підтверджується довідкою КП «Ізмаїльське МБТІ» № 342 від 09.03.2016 року.(а.с 3)

Ордер на вказану квартиру відповідачам за первісним позовом не видавався, з чого випливає, що квартира зайнята самоправно.

Із зустрічної позовної заяви від 21.08.2018 року вбачається, що ОСОБА_3 є власником 7/16 частки житлового будинку з надвірними та господарськими спорудами, розташованого в м. Ізмаїл Одеської області по проспекту Суворова, 59, що документально підтверджено договором дарування № 1-1630 від 07.07.1987 року, зареєстрованого Ізмаїльським МБТІ в книгу реєстру за № 7-16, договором дарування № 2-5244 від 12.08.1986 року, зареєстрованого Ізмаїльським МБТІ в книгу за № 7-16, свідоцтвом право на спадщину № 2/822 від 19.03.1986 року, зареєстрованого Ізмаїльським МБТІ в книгу реєстру за № 7-16, разом із цим протягом всього часу з моменту вселення в житловий будинок позивач за зустрічним позовом на правах власника користується і 3/16 частками належними міській громаді.

В житловому будинку прописано (зареєстровано): ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 (власник житла зареєстрований з 1961 року), ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 (дружина власник житла зареєстрована з 1967 року), ОСОБА_5 (син власника) ІНФОРМАЦІЯ_2, зареєстрований із 1988 року та його сімя ОСОБА_6 (дружина), зареєстрована з 1996 року, ОСОБА_7 (донька), зареєстрована з 2014 року та ОСОБА_8 (син).

Відповідно до ст. 58 Житлового кодексу України, єдиною підставою на вселення до жилого приміщення є ордер, який видається на підставі рішення виконкому міської ради.

Згідно з ч. 3 ст. 116 Житлового кодексу України осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення.

Відповідно до приписів ст. 344 ЦК України, передбачено, що якщо особа не могла знати про відсутність у неї підстав для володіння майном, і якщо володіння є відкритим, безперервним, протягом строку набувальної давності (нерухомим майном) протягом 10 років, то вона набуває право власності на це майно (за набувальною давністю).

Згідно ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

Враховуючи положення статей 335, 344 ЦК, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду (стаття 214 ЦПК).

Крім того, на протязі семи десяти років користування будинком та прибудинковою територією сімя позивача за зустрічним позовом для створення належних побутових умов для проживання провела капітальний ремонт спірного будинку, вартість вкладених коштів, перевищує первісну вартість будинку, оцінка якого проводилася Ізмаїльським БТІ. До будинку проведено та підключено електро та газопостачання, згідно розробленої проектно технічної документації. Проведено місцевий водопровід, встановлено та відремонтовано огорожу двору, Щомісячно сплачуються комунальні платежі. Тобто, увесь тягар утримання майна, приходиться нести позивачу за зустрічним позовом по теперішній час.

Відповідно до вимог ст. ст. 30, 47 Конституції України гарантується недоторканність житла недопущення примусового позбавлення житла. Ст. 8 п. 1 «Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод» - гарантується право займати житло, не бути виселеним чи позбавленим житла. Такий захист поширюється, як на власників житла так і на наймачів. Ст. 9 ЖК України передбачено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням Приписами ч. 2 ст. 109 ЖК України, гарантується громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасне надання іншого постійного жилого приміщення.

Також, реєстрація місця проживання підтверджує право на користування житлом. Рішенням Конституційного суду України № 15-рп /2001 від 14.11.2001 року, підтверджено, що місце проживання особи, підтверджує прописка.

Ч. 1 ст. 405 ЦК України закріплено право членів сімї на користування житлом відповідно до закону. Ч. 2 ст. 3 СК України визначає, що сімю складають особи, які разом проживають, повязані спільним побутом, мають взаємні права та обовязки.

Ч.ч. 1,2 ст. 176 СК України передбачено права батьків та дітей на користування житлом, яке має забезпечити їх розвиток та виховання.

Ст. 18 ЗУ «Про охорону дитинства» № 2402-ІІ від 26.04.2001 року, прописує права дитини на житло, а саме держава забезпечує право дитини на проживання в таких санітарно гігієнічних та побутових умовах, що не завдають шкоди її фізичному та духовному розвитку. Діти наймача (члени сімї) мають право користуватися займаним житловим приміщенням. Державні органи здійснюють контроль за житловими правами дітей.

Правилами ст. 396 ЦК України зазначено, що особа, яка має речове право на чуже майно, має право на захист цього права, від власника майна, відповідно до глави 29 ЦК України (захист свого володіння).

Фактично володіння майном вважається правомірним незалежно від підстав виникнення, згідно правил ч. 3 ст. 397 ЦК України.

Ч. 1 ст.383 ЦК України передбачено, що власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сімї.

Можливість пред'явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15,16 ЦК, а також частини четвертої статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв'язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку щодо відмови у задоволенні первісного позову Ізмаїльської міської Ради до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 про виселення та задоволення зустрічного позову ОСОБА_3 до Ізмаїльської міської Ради Одеської області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 про визнання права власності.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 335, 344, 383, 396,397, 405 ЦК України, ст. ст. 3, 176 СК України, ст. ст. 12,13,81,89,141,263-265 ЦПК України

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог Ізмаїльської міської Ради до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 про виселення відмовити.

Зустрічний позов ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4 (РНОКПП НОМЕР_1, який зареєстрований та мешкає за адресою: Одеська область, м. Ізмаїл, проспект Суворова, 59) до Ізмаїльської міської Ради Одеської області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_5 (РНОКПП НОМЕР_2, яка зареєстрована та мешкає за адресою: Одеська область, м. Ізмаїл, проспект Суворова, 59), ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_6 (РНОКПП НОМЕР_3, який зареєстрований та мешкає за адресою: Одеська область, м. Ізмаїл, проспект Суворова, 59), ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_7 (РНОКПП НОМЕР_4, яка зареєстрована та мешкає за адресою: Одеська область, м. Ізмаїл, проспект Суворова, 59), ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_8 (РНОКПП НОМЕР_5, яка зареєстрована та мешкає за адресою: Одеська область, м. Ізмаїл, проспект Суворова, 59), ОСОБА_8 про визнання права власності - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4 (паспорт серії КЕ 331132, виданий Ізмаїльським МВ УМВС України Одеської області 21.11.1996 року, який зареєстрований та мешкає за адресою: Одеська область, м. Ізмаїл, проспект Суворова, 59) право власності на 3/16 частки житлового будинку з надвірними та господарчими спорудами, розташованого по проспекту Суворова, № 59 в м. Ізмаїл Одеської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга подається апеляційному суду через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п'ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя: ОСОБА_9