ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/0430/587/18 Справа № 175/1137/16 Суддя у 1-й інстанції - Шабанова А.М. Суддя у 2-й інстанції - Демченко Е. Л.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 жовтня 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді Демченко Е.Л.

суддів - Куценко Т.Р., Макарова М.О.

при секретарі - Кругман А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 26 вересня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину, -

в с т а н о в и л а:

У березні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину, мотивуючи його тим, що між позивачем та відповідачем був укладений у березні 2013 року договір оренди автотранспортного засобу з правом викупу, а саме: транспортного засобу марки напівпричіп - бортовий - Е, марки ROBUSTE, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_2, реєстраційний номер НОМЕР_1, який належить йому на праві власності. Оскільки сторони домовилися про всі істотні умови договору та обставини, позивач передав відповідачу зазначений транспортний засіб. При цьому сторонами не було дотримано вимог чинного законодавства України щодо нотаріального посвідчення договору, як це передбачено ст.799 ЦК України.

Зазначав, що на ім'я ОСОБА_2 також було оформлено тимчасовий реєстраційний талон, відповідач з моменту підписання договору оренди автотранспортного засобу користується майном та отримує від цього матеріальну вигоду, тому ОСОБА_1, з урахуванням уточнень, просив зобов'язати ОСОБА_2 сплатити йому в рахунок вартості транспортного засобу ROBUSTE, реєстраційний номер НОМЕР_1, кошти у розмірі 148.463 грн.33 коп.; витрати на експерта у розмірі 300 грн.; покласти на відповідача відшкодування судових витрат, пов'язаних з розглядом справи, а також додатково судові витрати у вигляді витрат на правову допомогу в розмірі 4.000 грн.

Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 26 вересня 2017 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 26 вересня 2017 року та ухвалити нове рішення, яким його позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд не навів оцінку всіх доказів, суд послався на докази, які є недопустимими, відповідачем не було спростовано факт передачі йому транспортного засобу ROBUSTE, реєстраційний номер НОМЕР_1.

Розглянувши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів не находить підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду.

Статтями 12,81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи, виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.

Встановлено судом і це підтверджується матеріалами справи, що 19 березня 2013 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено договір оренди транспортного засобу з правом викупу №1 у простій письмовій формі (а.с.8-9).

Предметом договору був транспортний засіб марки напівпричіп - бортовий - Е, марки ROBUSTE, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_2, реєстраційний номер НОМЕР_1, який належить на праві власності позивачу ОСОБА_1, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу на ім'я ОСОБА_1 (а.с.6).

Згідно даних Єдиного реєстру довіреностей (а.с.7) ОСОБА_1 19 березня 2013 року видав ОСОБА_2 довіреність на користування напівпричіпом - бортовий - Е, марки ROBUSTE, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_2, реєстраційний номер НОМЕР_1, строк дії якої припинено 19 березня 2016 року (а.с.7).

Згідно відповіді ГУМВС України в Дніпропетровській області Управління Державтоінспекції від 10 липня 2015 року (а.с.13) на ім'я ОСОБА_2 був виданий тимчасовий реєстраційний талон на право керування транспортним засобом - причіпом реєстраційний номер НОМЕР_1.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 суд першої інстанції виходив з того, що договір найму транспортного засобу, незалежно від строку, має бути укладений в письмовій формі та нотаріально посвідчений, у випадку якщо одна із сторін є фізичною особою, відсутні докази передачі транспортного засобу.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, виходячи з наступного.

За договором найму (оренди) здійснюється передача майна наймачеві у користування.

Правовідносини з найму (оренди) транспортних засобів врегульовано параграфом 5 глави 58 ЦК України.

За загальним правилом, передбаченим частиною першою статті 799 ЦК України, договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі.

Якщо стороною у цьому договорі виступає фізична особа, то за правилами частини другої статті 799 ЦК України договір підлягає обов'язковому нотаріальному посвідченню.

Згідно зі статтею 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимог закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Нікчемний договір не породжує тих прав і обов'язків, настання яких бажали сторони, і визнання такого договору недійсним судом не вимагається.

Суд першої інстанції на підставі встановлених обставин та належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, дійшов правильного висновку, що договір оренди автотранспортного засобу від 19 березня 2013 року укладений у простій письмовій формі і нотаріально не посвідчений, як того вимагають вищевказані норми матеріального права, тому відповідно до вимог частини першої статті 220 ЦК України цей договір є нікчемним і не створює правових наслідків для сторін.

Правове регулювання відносин, пов'язаних з купівлею-продажем транспортних засобів, здійснюється на підставі положень ЦК України з урахуванням загальних положень про договір та спеціальних правил, закріплених у відповідних положеннях Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07 вересня 1998 року №1388 (далі - Порядок), який діяв на час виникнення спірних правовідносин та який визначає певні особливості укладення, виконання та правові наслідки невиконання відповідних договорів.

Згідно п.8 Порядку Державна реєстрація (перереєстрація) транспортних засобів проводиться на підставі заяв власників, поданих особисто або уповноваженим представником, і документів, що посвідчують їх особу, підтверджують повноваження представника (для фізичних осіб- нотаріально посвідчена довіреність), а також правомірність придбання, отримання, ввезення, митного оформлення (далі - правомірність придбання) транспортних засобів, відповідність конструкції транспортних засобів установленим вимогам безпеки дорожнього руху, а також вимогам, які є підставою для внесення змін до реєстраційних документів.

Документами, що підтверджують правомірність придбання транспортних засобів, їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, є засвідчені підписом відповідної посадової особи, що скріплений печаткою,зокрема,довідка-рахунок за формою згідно з додатком 1, видана суб'єктом господарювання, діяльність якого пов'язана з реалізацією транспортних засобів та їх складових частин,що мають ідентифікаційні номери;договори та угоди, укладені на товарних біржах на зареєстрованих у Департаменті Державтоінспекції бланках, договори купівлі-продажу транспортних засобів, оформлені в Державтоінспекції, інші засвідчені в установленому порядку документи,що встановлюють право власності на транспортні засоби.

Для державної реєстрації транспортних засобів,що перебували в експлуатації і зняті з обліку в підрозділах Державтоінспекції,крім зазначених у цьому пункті документів,що підтверджують правомірність їх придбання,подається свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт) та копія реєстраційної картки, що додається до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу на пластиковій основі, з відміткою підрозділу Державтоінспекції про зняття транспортного засобу з обліку.

В результаті дослідження у судовому засіданні письмових доказів, пояснень осіб, що беруть участь у справі, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку, що жодного належного та допустимого доказу передачі транспортного засобу позивачем відповідачу за договором позивачем надано не було, тому відсутні підстави для задоволення позову.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що в матеріалах справи відсутній акт приймання-передачі спірного транспортного засобу від позивача відповідачу.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що згідно відповіді ГУМВС України в Дніпропетровській області Управління Державтоінспекції від 10 липня 2015 року на ім'я ОСОБА_2 був виданий тимчасовий реєстраційний талон на право керування спірним транспортним засобом, не свідчать про те, що напівпричіп - бортовий - Е, марки ROBUSTE, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_2, реєстраційний номер НОМЕР_1, перебуває у власності ОСОБА_2, оскільки видача тимчасового талону була здійснена на підставі довіреності на період з 19 березня 2013 року по 19 березня 2016 року. Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу власником напівпричіпу - бортовий - Е, марки ROBUSTE, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_2, реєстраційний номер НОМЕР_1, є позивач ОСОБА_1

Інші доводи, викладені в апеляційній скарзі, не можуть бути взяті до уваги колегією суддів, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте відповідно до вимог ст.89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.

Крім цього, зазначене також узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, відповідно до якої пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року).

Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов'язки сторін, обставини по справі, перевірив доводи і дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджені письмовими матеріалами справи та поясненнями учасників процесу.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення має бути залишено без змін.

Керуючись ст.ст.367,374,375,381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 26 вересня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий: Демченко Е.Л.

Судді: Куценко Т.Р.

Макаров М.О.