Постанова

Іменем України

14 листопада 2018 року

м. Київ

справа № 755/5559/17

провадження № 61-29717св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є. (суддя - доповідач)

суддів: Антоненко Н. О., Журавель В. І., Коротуна В. М., Курило В. П.,

учасники справи:

позивач - Лівобережне об'єднане управління Пенсійного фонду України в м. Києві,

представник позивача - Дудича ІванДмитрович,

відповідач - ОСОБА_2,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Апеляційного суду м. Києва у складі колегії суддів: Лапчевської О. Ф., Кравець В. А., Мазурик О. Ф. від 09 жовтня 2017 року,

ВСТАНОВИВ:

Підпунктом 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У квітні 2017 року Лівобережне об'єднане управління Пенсійного фонду України в м. Києві (далі - Лівобережне об'єднане УПФ України в м. Києві) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2про стягнення боргу.

Позовна заява мотивована тим, що ОСОБА_2 перебуває на обліку в Лівобережному об'єднаному УПФ України в м. Києві як тимчасово переміщена особа та отримує пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» як непрацюючий пенсіонер. За період з 31 березня по 31 грудня 2015 року відповідачу було надмірно нарахована переплата пенсії в сумі 1951,73 грн, яка виникла у зв'язку з розрахунковою помилкою при автоматизованому способі обробки пенсійної документації, тому підлягає поверненню на підставі статті 1215 ЦК України.

Оскільки відповідач у добровільному порядку відмовляється повернути суму зайво виплаченої пенсії, позивач просив стягнути зазначену суму у судовому порядку.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 18 травня 2017 року в задоволенні позову відмовлено.

Судове рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позивачем не доведено наявність підстав для стягнення з відповідача безпідставно одержаних коштів. За відсутності обставин, які б свідчили про недобросовісність набуття відповідачем коштів у розмірі 1951,73 грн, тому з урахуванням положень статті 1215 ЦК України проведена відповідачу виплати призначеної пенсії, за вказаний позивачем період, поверненню не підлягає.

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 09 жовтня 2017 року апеляційну скаргу представника Лівобережного об'єднаного УПФ України в м. Києві задоволено. Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 18 травня 2017 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким стягнуто з ОСОБА_2 на користь Лівобережного об'єднаного УПФ України в м. Києві на рахунок Головного УПФ України в м. Києві 1951,73 грн.

Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що позивачем доведено рахункову помилку у переплаті пенсії та не повідомлення відповідачем при постановці на облік статусу фізичної особи-підприємця.

У жовтні 2017 року ОСОБА_2 подала касаційну скаргу до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, у якій просить скасувати судове рішення апеляційного суду, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційний суд не врахував, що відповідач своєчасно повідомила позивача в квітні 2015 року про те, що зареєстрована як фізична особа-підприємець, але з 31 березня 2015 року не працювала, підприємницьку діяльність не вела і доходів не мала, у зв'язку з чим просила здійснити їй перерахунок пенсії як непрацюючому пенсіонеру. Наявність розрахункової помилки при автоматизованому способі обробки пенсійної документації позивачем не доведено.

Відзив на касаційну скаргу не надходив.

Статтею 388 ЦПК України передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

До Верховного Суду надійшла вказана справа.

Касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Суд установив, що ОСОБА_2 перебуває на обліку в Лівобережному об'єднаному УПФ України в м. Києві та отримує пенсію за віком як непрацюючий пенсіонер.

Відповідно до довідки № 22 про розрахунок переплати пенсійної виплати, яка виникла у зв'язку із перерахунком розміру пенсії ОСОБА_2, за період з 01 березня по 31 грудня 2015 року сума переплати склала 1951,73 грн.

Звертаючись до суду з указаним позовом, позивач посилався на те, що з метою доцільного та ефективного використання бюджетних коштів було проведено перевірку даних про заробітну плату, використаних для призначення (перерахунку) пенсій з даними реєстру зареєстрованих осіб та індивідуальними відомостями про застраховану особу. В результаті перевірки встановлено, що відповідач не працює з 31 березня 2015 року згідно копії трудової книжки, але відповідно до відомостей Єдиного державного реєстру юридичних та фізичних осіб-підприємців з 03 листопада 2004 року зареєстрована як фізична особа-підприємець. Тому управлінням було переведено відповідача в категорію працюючих осіб, внаслідок чого виникла переплата пенсії за період з 31 березня по 31 грудня 2015 року в сумі 1951,73 грн. Управління зазначало, що така переплата пенсії у зазначеному розмірі виникла внаслідок рахункової помилки при автоматизованому способі обробки пенсійної документації.

У статті 1215 ЦК України, на яку посилається позивач як на підставу позову, передбачено загальне правило, коли набуте особою без достатньої правової підстави майно за рахунок іншої особи не підлягає поверненню. Так, не підлягає поверненню безпідставно набуті: заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача; інше майно, якщо це встановлено законом.

Її тлумачення свідчить, що законодавцем передбачені два виключення із цього правила: по-перше, якщо виплата відповідних грошових сум є результатом рахункової помилки зі сторони особи, яка проводила таку виплату; по-друге, у разі недобросовісності зі сторони набувача виплати.

При цьому правильність здійснених розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються, і відповідно тягар доказування наявності рахункової помилки та недобросовісності набувача покладається на платника відповідних грошових сум.

Аналогічний висновок зробив і Верховний Суд України в постанові від 02 липня 2014 року у справі № 6-91цс14.

За відсутності встановленого та доведеного факту наявності рахункової помилки, недобросовісності набуття ОСОБА_2 отриманих грошових коштів, які є пенсійною виплатою, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для стягнення з неї виплачених коштів.

Висновки апеляційного суду про доведеність позивачем обставин, якими обґрунтовував позов, не узгоджуються з матеріалами справи.

Оскільки під час дослідження доказів та встановлення фактів у справі, судом першої інстанції не були порушені норми процесуального права, правильно застосовані норми матеріального закону, тому рішення суду є законним і обґрунтованим.

Установивши, що апеляційним судом скасовано судове рішення, яке відповідає закону, суд касаційної інстанції скасовує судове рішення суду апеляційної інстанції і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції відповідно до статті 413 ЦПК України.

Керуючись статтями 409, 413, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Апеляційного суду м. Києва від 09 жовтня 2017 року скасувати та залишити в силі рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 18 травня 2017 року.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення.

З моменту прийняття постанови судом касаційної інстанції скасоване рішення апеляційного суду втрачає законну силу.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ. Є. Червинська
Судді:Н. О. Антоненко
В. І. Журавель
В. М. Коротун
В. П. Курило