Постанова

Іменем України

10 жовтня 2018 року

м. Київ

справа № 399/174/17

провадження № 61-32550св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Лесько А. О., Пророка В. В., Сімоненко В. М., Фаловської І. М.

(суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1,

відповідач - ОСОБА_2,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Апеляційного суду Кіровоградської області від 27 вересня 2017 року у складі колегії суддів: Суровицької Л. В., Авраменко Т. М., Чельник О. І.,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У березні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування вартості майна.

Позовна заява мотивована тим, що рішенням Онуфріївського районного суду Кіровоградської області від 06 квітня 2015 року, яке набрало законної сили, встановлено факт проживання сторін однією сім'єю в період з 11 листопада 2012 року до 12 грудня 2014 року та поділено набуте ними спільне сумісне майно, а саме: ОСОБА_1 виділено 1 тонну кукурудзи у качанах, 12 курей сріблястих, 153,571 кг картоплі, бензотрімер «Дніпро-М», всього на суму 3 737,50 грн; а ОСОБА_2 виділено 5 курей сріблястих, 146,429 кг картоплі, мопед Viper, бензопилу Craft-tecвсього на суму

3 737,50 грн. Відповідач відмовляється передати майно, належне позивачу на підставі рішення суду. Заочним рішенням Онуфріївського районного суду Кіровоградської області від 21 липня 2016 року ОСОБА_2 зобов'язано повернути майно ОСОБА_1 натурі.Указане рішення суду не виконано, державним виконавцем повернено виконавчий лист у зв'язку з тим, що

у боржника відсутнє майно, яке підлягає передачі стягувачу в натурі.

У задоволенні заяви позивача про зміну способу і порядку виконання цього рішення відмовлено.

На підставі викладеного ОСОБА_1 просив стягнути з ОСОБА_2 на його користь вартість спірного майна у розмірі 3 737,50 грн.

Рішенням Онуфріївського районного суду Кіровоградської області від 31 травня 2017 року (в складі судді Шуліки О. О.) позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 вартість майна, набутого згідно з рішенням Онуфріївського районного суду Кіровоградської області від 06 квітня 2015 року, а саме: 1 тонни кукурудзи у качанах у розмірі 2 000 грн, 12 курей сріблястих загальною вартістю 300 грн, 153,571 кг картоплі вартістю 537,50 грн, бензотрімер «Дніпро-М» вартістю 900 грн, а всього - на загальну суму 3 737,50 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що спірне майно, яке було спільною сумісною власністю подружжя, знаходилося у відповідача, проте на час вирішення справи воно відсутнє. ОСОБА_2 не передала ОСОБА_1 належну йому частину спільного сумісного майна в натурі, тому він має право на відшкодування вартості цього майна, яка визначена рішенням суду.

Рішенням Апеляційного суду Кіровоградської області від 27 вересня 2017 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Рішення апеляційного суду мотивоване тим, що позивачем не подані докази щодо неможливості виконання рішення суду про поділ майна подружжя та щодо оскарження дій або бездіяльності державного виконавця при примусовому виконанні вказаного рішення. Позивач не правильно обрав спосіб захисту свого порушеного права.

У касаційній скарзі, яка у жовтні 2017 року подана до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_1, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що рішення суду про поділ спільного сумісного майна подружжя не виконано державним виконавцем з тих підстав, що це майно відсутнє у відповідача в натурі, отже, вона відчужила його не в інтересах сім'ї, тому позивач має право на компенсацію належної йому частки у спільному майні. Апеляційний суд дійшов помилкового висновку, що позивач не правильно обрав спосіб захисту свого порушеного права.

У грудні 2017 року ОСОБА_2 подала відзив на касаційну скаргу, вказуючи на те, що вона передала позивачу належну йому частку у спірному майні. Разом з тим бензотрімер «Дніпро-М» не належав сторонам на праві спільної сумісної власності подружжя, тому не може бути предметом спору. Апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку, що позивач не правильно обрав спосіб захисту порушеного права.

31 травня 2018 року справу передано до Верховного Суду.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частиною другою статті 389 ЦПК України встановлено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 402 ЦПК України визначено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Відповідно до частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Суди встановили, що рішенням Онуфріївського районного суду Кіровоградської області від 06 квітня 2015 року, яке набрало законної сили, встановлено факт проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 однією сім'єю у період з 11 листопада 2012 року до 12 грудня 2014 року. У порядку поділу спільного сумісного майна визнано право власності ОСОБА_1 на 1 тонну кукурудзи у качанах, 12 курей сріблястих, 153,571 кг картоплі, бензотрімер «Дніпро-М», всього на загальну суму 3 737,50 грн. У порядку поділу майна визнано право власності за ОСОБА_2 на 5 курей сріблястих, 146,429 кг картоплі, мопед Viper, бензопилу Craft- tec, всього на загальну суму 3 737,50 грн.

Заочним рішенням Онуфріївського районного суду Кіровоградської області від 21 липня 2016 року, яке набрало законної сили, витребувано у ОСОБА_2 та зобов'язано передати ОСОБА_1 1 тонну кукурудзи у качанах, 12 курей сріблястих, 153,571 кг картоплі, бензотрімер «Дніпро-М», всього на суму 3 737,50 грн.

Постановою державного виконавця Онуфріївського районного відділу Державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області виконавчий документ про примусове виконання рішення суду від 21 липня 2016 року про витребування у ОСОБА_2 та зобов'язання передати ОСОБА_1 майно на загальну суму 3 737,50 грн повернено стягувачу у зв'язку з відсутністю зазначеного у виконавчому документі майна.

У листопаді 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про зміну способу та порядку виконання рішення Онуфріївського районного суду Кіровоградської області від 21 липня 2016 року і просив стягнути з ОСОБА_2 вартість майна у розмірі 3 737,50 грн.

Ухвалою Онуфріївського районного суду Кіровоградської області від 21 лютого 2017 року у задоволенні заяви про зміну способу та порядку виконання рішення суду відмовлено.

Частиною першою статті 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди (частина третя статті 386 ЦК України).

Відповідно до роз'яснень, викладених у пункті 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», судам слід мати на увазі, що судовий захист права приватної власності громадян здійснюється шляхом розгляду справ, зокрема, за позовами про визнання права власності на майно, про витребування майна з чужого незаконного володіння (а в передбачених законом випадках і від добросовісного набувача) чи відшкодування його вартості, про усунення інших порушень прав власника.

Встановлено, що відповідач розпорядилася майном, виділеним позивачу рішенням суду, яке набрало законної сили, без згоди його власника (ОСОБА_1.).

Відновлення порушеного права позивача як власника майна, яке внаслідок неправомірних дій відповідача відсутнє в натурі, що встановлено постановою державного виконавця, здійснюється шляхом відшкодування його вартості.

Отже, місцевий суд дійшов правильного висновку про те, що на користь ОСОБА_1 з ОСОБА_2 підлягає стягненню грошова компенсація вартості спірного майна, обґрунтований розрахунок якої міститься в матеріалах справи.

Апеляційний суд всупереч нормам процесуального права помилково залишив поза увагою встановлені судом першої інстанції обставини, не навів вмотивованих обґрунтувань на спростування встановлених судом першої інстанції обставин та досліджених доказів, а тому помилково скасував рішення місцевого суду.

При розгляді цієї справи суд першої інстанції встановив і всебічно з'ясував причини й умови, що призвели до порушення прав ОСОБА_1, дослідив докази, що підтверджують розмір суми, що підлягає стягненню, та перевірив її розрахунок.

Відповідно до частини першої статті 413 ЦПК України суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.

Рішення суду першої інстанції ухвалено відповідно до норм матеріального права з дотриманням норм процесуального права та на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин справи, а тому вказане рішення необхідно залишити в силі, а рішення апеляційного суду - скасувати.

Відповідно до вимог статті 141 ЦПК України на користь позивача підлягає стягненню з відповідача 768 гривень судового збору, який позивач сплатив при зверненні з касаційною скаргою до суду.

Керуючись статтями 402, 409, 413, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1задовольнити.

Рішення Апеляційного суду Кіровоградської області від 27 вересня 2017 року скасувати, рішення Онуфріївського районного суду Кіровоградської області від 31 травня 2017 року залишити в силі.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 768 гривень судового збору за розгляд справи в суді касаційної інстанції.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. С. Висоцька

Судді А. О. Лесько

В. В.Пророк

В. М.Сімоненко

І.М. Фаловська