Постанова

Іменем України

19 вересня 2018 року

м. Київ

справа №755/8416/15

провадження № 61-21952св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у складі:

головуючого - Висоцької В. С. (суддя - доповідач),

суддів: Лесько А. О., Мартєва С. Ю., Пророка В. В., Фаловської І. М.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк»,

представники позивача: Агабалаєва ЯнаВалеріївна, Суворова Світлана Іванівна, Островерхов Костянтин Миколайович,

відповідач - ОСОБА_4,

представник відповідача - ОСОБА_5,

відповідач - ОСОБА_6,

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» на рішення Апеляційного суду м. Києва від 16 лютого 2017 року у складі суддів: Заришняк Г. М., Андрієнко А. М., Мараєвої Н. Є.,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2015 року публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» (далі - ПАТ «УкрСиббанк», банк) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_6, в якому просило стягнути з відповідачів в солідарному порядку кредитну заборгованість і заборгованість по процентах у розмірі 50 309,92 доларів США та пеню за прострочення сплати кредиту і процентів в сумі 20 924,94 грн.

Позовна заява мотивована тим, що за умовами договору про надання споживчого кредиту від 02 листопада 2006 року, укладеного між

АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», та ОСОБА_4, останній отримав кредитні кошти в розмірі 71 250 доларів США на умовах, визначених договром, з кінцевим строком повернення не пізніше 02 листопада 2027 року.

15 лютого 2009 року та 01 квітня 2009 року між сторонами були укладені додаткові угоди, якими було змінено порядок погашення нарахованих процентів, а також складено нові графіки погашення кредиту.

На забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором

02 листопада 2006 року між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», та ОСОБА_6 укладено договір поруки, за умовами якого поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і позичальник.

У порушення взятих на себе зобов'язань, ОСОБА_4 з липня 2014 року не здійснював платежів для погашення суми заборгованості по кредиту у встановлені договором строки та розміри, що призвело до утворення кредитної заборгованості та заборгованості по процентам, яку банк просить стягнути з відповідачів в судовому порядку.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 18 жовтня 2016 року у складі судді Бартащук Л. П. позов задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_4, ОСОБА_6 на користь ПАТ «УкрСиббанк» суму боргу за договором про надання споживчого кредиту від 02 листопада 2006 року в розмірі 50 309, 92 доларів США, 20 924,94 грн - пені та 3 654, 00 грн судового збору.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позичальник порушив умови кредитного договору, у зв'язку із чим утворилась заборгованість. Правові підстави для визнання поруки припиненою відсутні. Датою відправлення вимоги поручителю є 25 лютого 2015 року, позивач звернувся до суду з позовом в межах передбаченого частиною четвертою статті 559 ЦК України строку, водночас, на час звернення з позовом до суду термін повернення кредиту настав (датою звернення до суду є 15 квітня 2015 року). Тобто, звернення банка до суду з позовною вимогою мало місце після спливу 41 календарного дня, передбаченого умовами кредитного договору.

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 16 лютого 2017 року рішення суду першої інстанції в частині солідарного стягнення заборгованості з боржника і поручителя скасовано з ухваленням у цій частині нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог банку до ОСОБА_6 В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Рішення апеляційного суду мотивовано тим, що ОСОБА_4 припинив здійснювати платежі по кредитному договору з 25 червня 2014 року.

23 лютого 2015 року на адресу відповідачів банком була направлена досудова вимога, в якій банк вимагав дострокового виконання зобов'язань за кредитним договором в повному обсязі на протязі 31 календарного дня з дати одержання цього повідомлення. Вказана письмова вимога не була отримана поручителем і повернулась за закінченням терміну зберігання рекомендованого листа на поштовому відділенні.

Разом з тим, протягом шести місяців від дня виникнення заборгованості у позичальника, тобто з 26 червня 2014 року,позивач з вимогою до поручителя не звертався, а лише 21 квітня 2015 року ПАТ «УкрСиббанк» звернувся з даним позовом.

Оскільки позивачем пропущено вказаний строк на звернення до суду з позовом до поручителя, то порука ОСОБА_6 у відповідності з вимогами статті 559 ЦК України є припиненою, й підстав для солідарного стягнення з неї, як з поручителя, на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованості за кредитним договором немає.

У касаційній скарзі, поданій у березні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ПАТ «Укрсиббанк», посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права в частині відмови у задоволенні позовних вимог до поручителя та розподілу судових витрат, просить скасувати ухвалене ним із залишенням в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що положеннями розділу 11 кредитного договору сторони передбачили, що зобов'язання позичальника щодо дострокового виконання боргових зобов'язань в цілому настає з дати відправлення банком на адресу позичальника відповідної вимоги та повинно бути проведено позичальником протягом 31 календарного дня з дати одержання ним відповідної вимоги від Банку, а у випадку відсутності підтвердження отримання вимоги протягом 40 календарних днів з дати відправлення позичальнику повідомлення (вимоги) про дострокове повернення кредиту.

Перебіг шестимісячного строку для припинення поруки розпочинається з настанням строку виконання основного зобов'язання у повному обсязі або у разі застосування кредитором права на дострокове повернення кредитних коштів.

23 лютого 2015 року банком було направлено відповідачам письмові вимоги про необхідність погашення простроченої заборгованості у наведеному розмірі протягом 31 календарного дня з дати одержання повідомлення (вимоги), та повідомлено про наслідки неусунення останніми порушень, зокрема, про можливість звернення банку з вимогою про дострокове повернення кредиту.

Повернення листа на зворотну адресу за закінченням терміну зберігання свідчить не про неналежне виконання позивачем умов кредитного договору чи пропуск ним строку для звернення з вимогою в розумінні частини четвертої статті 559 ЦК України, а про ухилення самого поручителя від отримання будь-якого повідомлення.

З позовом про солідарне стягнення заборгованості на підставі частини другої статті 1050 ЦК України позивач звернувся до суду 21 квітня

2015 року, отже в межах визначеного частиною четвертою статті 559 ЦК України шестимісячного строку, у зв'язку з чим підстави для визнання поруки припиненою відсутні.

Інші учасники судового процесу не скористалися своїм правом на подання до суду відзиву на касаційну скаргу, своїх заперечень щодо її вимог і змісту не подали.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 квітня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі, справу витребувано з суду першої інстанції.

15 грудня 2017 року набув чинності Закон України від 3 жовтня 2017 року

№ 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального

кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів».

Відповідно до підпункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення

змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно із статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

05 травня 2018 року дану справу передано до Верховного Суду.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з частиною 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Відповідно до частин першої, другої та п'ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону судове рішення апеляційного суду не відповідає.

Суд установив, що 02 листопада 2006 року між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», та ОСОБА_4 було укладено договір про надання споживчого кредиту, згідно умов якого останній отримав кредит у розмірі 71 250 доларів США, що еквівалентно 359 812,50 грн, зі строком повернення до 02 листопада 2027 року та відсотками за користування кредитом у розмірі 10,3% річних.

Згідно пункту 1.2 кредитного договору, надання кредиту (грошових коштів) здійснюється у наступний термін: з 02 листопада 2006 року. Позичальник у будь-якому випадку зобов'язаний повернути кредит у повному обсязі в терміни, встановлені Графіком погашення кредиту (додаток №1 до кредитного договору), але в будь-якому випадку не пізніше 02 листопада 2027 року, якщо тільки не застосовується інший термін повернення кредиту, встановлений на підставі додаткової угоди сторін або до вказаного банком терміну (достроково) відповідно умов розділу 11 договору на підставі будь-якого з пунктів 2.3, 4.9, 5.3, 5.5, 5.6, 5.8, 5.10, 7.4, 9.2, 9.14 договору.

У подальшому, сторони уклали додаткову угоду №1 від 15 березня

2009 року до вказаного кредитного договору, якою змінили строки сплати процентів за кредитним договором з 01 по 10 число (включно) кожного місяця, визначили порядок та строки сплати позичальником неустойки у вигляді пені, а також визначили черговість погашення заборгованості позичальника.

01 квітня 2009 року між сторонами укладено додаткову угоду №1 до кредитного договору, відповідно до умов якої сторони змінили термін сплати процентів, а саме з 01 по 25 число (включно) кожного місяця, виклавши додаток №1 в новій редакції.

Виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором забезпечено порукою ОСОБА_6, згідно укладеного 02 листопада 2006 року між нею та банком договору поруки.

З липня 2014 року ОСОБА_4 припинив здійснювати оплату платежів за кредитом та процентами в установлені кредитним договором строки та розмірах.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому.

Статтею 546 ЦК України встановлено, що виконання зобов'язання може забезпечуватися, зокрема, порукою.

За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку.

Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (стаття 526 цього Кодексу).

Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником (частина перша статті 553 ЦК України).

У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що й боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частини перша, друга статті 554 ЦК України).

Припинення поруки пов'язане, зокрема, із закінченням строку її чинності.

За змістом частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

У постанові від 13 червня 2018 року у справі № 408/8040/12 (провадження №14-145цс18) Велика Палата Верховного Суду вказала наступне.

З огляду на положення другого речення частини четвертої статті 559 ЦК України можна зробити висновок про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов'язання за договором повинно бути пред'явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов'язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами). У разі пред'явлення банком вимог до поручителя більш ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов'язання в силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобов'язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку.

Отже строк пред'явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначено періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу за основним зобов'язанням.

Суд установив, що станом на 11 лютого 2015 року прострочена заборгованість за кредитним договором складала: 2 261, 92 доларів США - прострочена заборгованість за кредитом; 3 267, 71 доларів США - прострочена заборгованість по процентам.

23 лютого 2015 року банк направив на адресу ОСОБА_4 письмову вимогу про необхідність погашення простроченої заборгованості у наведеному вище розмірі протягом 31 календарного дня з дати одержання повідомлення (вимоги), та повідомлено про наслідки не усунення останнім порушень, зокрема, про можливість звернення банку з вимогою про дострокове повернення кредиту.

Тобто, у наведеній вимозі кредитор не ставив питання про дострокове виконання зобов'язання та не змінював строк виконання основного зобовязання.

Аналогічна вимога направлена 25 лютого 2015 року ОСОБА_6, як солідарному перед банком боржнику.

Вказана вимога не була отримана ОСОБА_6 та повернулася за зворотною адресою за закінченням строку зберігання рекомендованого листа на поштовому відділенні.

З наведеного слідує, що апеляційний суд прийшов передчасного висновку про припинення поруки відповідно до частини четвертої статті 559 ЦК України.

Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відповідно до пункту 1 частини третьої та четвертої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази.

Справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.

Оскільки суд касаційної інстанції позбавлений процесуальної можливості встановлювати нові обставини, які не були встановлені судами попередніх інстанції, тому справу необхідно передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 400, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» задовольнити частково.

Рішення Апеляційного суду м. Києва від 16 лютого 2017 року скасувати.

Справу в передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. С. Висоцька

Судді А. О. Лесько

С.Ю. Мартєв

В. В. Пророк

І. М. Фаловська