ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/0430/421/18 Справа № 204/4212/17 Суддя у 1-й інстанції - Дубіжанська Т.О. Суддя у 2-й інстанції - Демченко Е. Л.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 жовтня 2018 року м. Дніпро

колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справах Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді Демченко Е.Л.

суддів - Куценко Т.Р., Макарова М.О.

при секретарі - Кругман А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпро апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" на ухвалу Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 17 липня 2017 року про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк", треті особи - Чечелівський відділ державної виконавчої служби м.Дніпро Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар Ірина Михайлівна, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, -

в с т а н о в и л а:

У липні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" (далі - ПАТ КБ "Приватбанк") про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, одночасно подавши заяву про забезпечення свого позову.

Ухвалою Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 17 липня 2017 року заяву про забезпечення позову задоволено. Зупинено стягнення на підставі виконавчого напису №215739, зареєстрованого в реєстрі за №4150, вчиненого 11 травня 2017 року, приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М. про стягнення боргу з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» по виконавчому провадженню ВП №54042313.

В апеляційній скарзі відповідач ПАТ КБ "ПриватБанк" просить ухвалу Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 17 липня 2017 року скасувати і ухвалити постанову про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що позивачем не доведено того, що існує реальна загроза невиконання рішення, прийнятого за наслідками розгляду даної справи.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи клопотання про забезпечення позову суд першої інстанції виходив з тих обставин, що предмет спору є виконавчий напис, а тому невжиття заходів забезпечення позову у вигляді зупинення стягнення на підставі виконавчого напису може утруднити виконання рішення суду, у випадку прийняття його на користь позивача.

Законом України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03 жовтня 2017 року №2147-VIІІ внесено зміни до ЦПК України від 18 березня 2004 року, які набирали законної сили з 15 грудня 2017 року.

Відповідно до вимог частини 3 статті 3 ЦПК України, в редакції від 15 грудня 2017 року, встановлено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Процесуальне питання щодо забезпечення позову судом вирішувалося на підставі цивільно-процесуального законодавства, що діяло до 15 грудня 2017 року. Тому суд апеляційної інстанції до даних правовідносин застосовує норми ЦПК України в редакції цивільно-процесуального законодавства, що діяло на час вирішення судом першої інстанції питання про забезпечення позову.

Відповідно до ст.151 ЦПК України, суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити заходи забезпечення позову. У заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено: причини, у зв'язку з якими потрібно забезпечити позов, вид забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності, інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Згідно зі ст.152 ЦПК України позов забезпечується: накладенням арешту на майно або грошові кошти, забороною вчиняти певні дії, встановленням обов'язку вчинити певні дії, забороною іншим особам здійснювати платежі або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов'язання, зупиненням продажу описаного майна, зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку, передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам.

Відповідно до роз'яснень, що містяться в пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» №9 від 22 грудня 2006 року, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Пунктом 6 ч.1 ст.152 ЦПК України передбачено, що позов забезпечується зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ПАТ КБ "Приватбанк" про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

31 травня 2017 року Чечелівським ВДВС м.Дніпра ГТУЮ у Дніпропетровській області було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №54042313 на підставі вказаного виконавчого напису, а 06 червня 2017 року постанову про арешт майна боржника, яким все його рухоме та нерухоме майно було арештовано.

Виходячи із специфіки вказаного виду забезпечення позову, підставою для його застосування є оскарження боржником виконавчого документа, оскільки саме по собі оскарження виконавчого документа свідчить про існування реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення про задоволення позову.

Враховуючи предмет даного позову, колегія суддів вважає, що дійсно існують підстави для вжиття заходів забезпечення позову.

Згідно ч.3 ст.151 ЦПК України забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Крім того, аналогічні положення містяться в п.6 ч.1 ст.150 ЦПК України, чинного з 15 грудня 2017 року.

Колегія суддів відхиляє доводи апелянта стосовно неправомірності застосування саме такого виду забезпечення позову, оскільки зупинення стягнення на підставі виконавчого документу - виконавчого напису, відповідає змісту права, про захист якого позивач просить у суду та обраному ним способу захисту.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що ухвала суду від 17 липня 2017 року постановлена з додержанням норм матеріального та процесуального права, відтак підстав для її скасування за доводами апеляційної скарги немає.

Керуючись ст.ст.367,374,375,381-383 ЦПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" залишити без задоволення.

Ухвалу Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 17 липня 2017 року про забезпечення позову залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий: Демченко Е.Л.

Судді: Куценко Т.Р.

Макаров М.О.