Провадження №2/389/357/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 жовтня 2018 року Знам'янський міськрайонний суд Кіровоградської області у складі:

головуючого судді Тьор Є.М.,

при секретарі Пахуті Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом адвоката ОСОБА_1, який діє в інтересах позивача ОСОБА_2 до Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області про визнання незаконним рішення та зобов'язання передати у власність земельну ділянку, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про визнання незаконною відмови Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області від 06.03.2018р. №К-2157/0-1727/0/17-18 щодо затвердження проекту землеустрою про відведення земельної ділянки та зобовязати відповідача затвердити проект землеустрою, та передати їй у приватну власність земельну ділянку площею 2,0000 га з кадастровим номером :02:000:5330, яка знаходиться на території Іванковецької сільської ради Знамянського району Кіровоградської області за межами населеного пункту.

Вимоги обгрунтовано тим, що 06.08.2016р. позивач звернувся до відповідача із заявою про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, загальною площею 2,0 га для ведення особистого селянського господарства, яка знаходиться на території Іванковецької сільської ради Знамянського району Кіровоградської області. За результатами розгляду клопотання Головним управлінням Держгеокадастру в Кіровоградській області виданий наказ від 30.11.2016р. № 11-11932/14-16-СГ, відповідно до якого ОСОБА_2 надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення йому у власність земельної ділянки. На виконання вказаного наказу ним було замовлено та виготовлено відповідний проект землеустрою, який був погоджений у відповідності до ст.186-1 ЗК, підтвердженням чого є висновок експерта державної експертизи від 15.09.2017р. №16375/82-17.

Після чого, 17.10.2017р. на підставі погодженого проекту землеустрою, проведено державну реєстрацію земельної ділянки з присвоєнням кадастрового номеру :02:000:5330. В подальшому, він звернувся до Головного управління Держгеокадастру з заявою про затвердження проекту землеустрою, на що отримав відмову. Після усунення недоліків, ще двічі звертався із заявами про затвердження проекту землеустрою, на що листом від 06.03.2018р. №К-2157/0-1727/0/17-18 у затвердженні проекту землеустрою йому відмовлено у звязку з тим, що за результатами перевірки поданих матеріалів встановлено, що проект землеустрою, нібито, не відповідає вимогам законів та прийнятих на підставі них нормативно-правових актів.

За таких обставин, вважає, відмову відповідача у затвердженні проекту землеустрою, викладену у листі №К-2157/0-1727/0/17-18 від 06.03.2018р. незаконною, тому вимушений звернутися до суду з вказаним позовом.

Представник позивача в судове засідання не зявився, надав до суду заяву, зареєстровану за вх.№13645/18 від 09.10.2018р., в якій позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив суд розглянути справу у його та відсутність позивача.

Представник відповідача в судове засідання не зявився, надав до суду відзив на позовну заяву, зареєстрований за вх.№7346/18 від 05.06.2018р., в якому зазначив, що позовні вимоги є безпідставними та необгрунтованими. Таким чином, вважають відмову в затвердженні проекту землеустрою законною, обгрунтованою та такою, що не підлягає скасуванню. Просив суд, відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

На підставі ст.ст.12,13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позивачем вимог та зазначених і доведених сторонами обставин.

Доказами, відповідно до ст. 76 ЦПК України, є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Докази мають бути належними (ст.77 ЦПК України) та допустимими (ст.78 ЦПК України).

Відповідно до вимог ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч.2 ст.77 ЦПК України).

Судом встановлено, що наказом Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області від 30.11.2016р. №11-11-11932/14-16-СГ ОСОБА_2 надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки загальною орієнтованою площею 2,0000 га за рахунок земель сільськогосподарського призначення, які перебувають у запасі Іванковецької сільської ради Знам'янського району Кіровоградської області для ведення особистого селянського господарства (а.с.16).

В подальшому розроблений проект землеустрою погоджений експертом державної експертизи та на підставі вказаного проекту землеустрою 17.10.2017р. проведено державну реєстрацію земельної ділянки з присвоєнням кадастрового номеру - :02:000:5330, про що свідчить висновок експерта державної експертизи про розгляд проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки №16375/82-17 від 15.09.2017р. та витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку №НВ-017(а.с.36-37).

Погоджений проект землеустрою позивачем був поданий відповідачу на затвердження та передачу земельної ділянки у власність, однак листом від 06.03.2018р. за вих№К-2157/0-1727/0/17-18 відповідач відмовив у затвердженні проекту землеустрою з тих підстав, що проект не відповідає вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, а саме: матеріали встановлення межових знаків привести у відповідність до Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, затвердженої наказом Держкомзему від 18.05.2010р. №376 (а.с.40).

Вирішуючи спір, суд відзначає, що відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч.2 ст.14 Конституції України право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

У відповідності до ст.116 Земельного кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Частинами 6, 7 ст.118 Земельного кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) передбачено, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до ОСОБА_3 міністрів Автономної Республіки Крим. ОСОБА_3 Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян суб'єктами господарювання, що є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, у строки, що обумовлюються угодою сторін.

Відповідно до ч.8 ст.118 ЗК України (в редакції, що діяла при поданні позивачем проекту землеустрою на погодження) проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому статтею 186-1 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 186-1 ЗК України, проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок усіх категорій та форм власності (крім земельних ділянок зони відчуження та зони безумовного (обов'язкового) відселення території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи) підлягає обов'язковому погодженню з територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.

Як встановлено судом відповідний проект землеустрою пройшов процедуру погодження у порядку встановленому на той час законом. Згідно висновку про розгляд проекту землеустрою експерта державної експертизи від 15.09.2017р. № 16375/82-17, такий висновок є дійсним на необмежений строк. 17.10.2017р. на підставі погодженого проекту землеустрою, проведено державну реєстрацію земельної ділянки з присвоєнням кадастрового номеру :02:000:5330.

Частиною 9 ст.118 Земельного кодексу України (в редакції на час звернення позивача до Головного управління Держгеокадастру в Кіровоградській області з питання затвердження проекту землеустрою) встановлено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов'язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

Водночас, нормами чинного законодавства не передбачено підстав для відмови у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок.

Разом з тим, згідно ст.25 Закону України «Про землеустрій» документація із землеустрою розробляється у вигляді схеми, проекту, робочого проекту або технічної документації, в тому числі у вигляді проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок.

Статтею 30 Закону України «Про землеустрій» передбачено, що погодження і затвердження документації із землеустрою проводиться в порядку, встановленому Земельним кодексом України, цим Законом.

Судом встановлено, що позивачем при зверненні до ГУ Держгеокадастру у Кіровоградській області надавався проект землеустрою, однак, відповідачем за результатами розгляду заяви позивача та проекту землеустрою у встановлений законом строк не було прийнято рішення про затвердження цього проекту.

Правовий статус Головного управління Держгеокадастру в області визначено відповідним Положенням, яке затверджене Наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України від 29.09.2016 № 333 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 25.10.2016 за № 1391/29521).

У пункті 8 цього Положення передбачено, що Головне управління у межах своїх повноважень видає накази організаційно-розпорядчого характеру. Відповідно до пункту 10 начальник Головного управління підписує накази Головного управління.

Відповідно до Порядку подання нормативно-правових актів на державну реєстрацію до Міністерства юстиції України та проведення їх державної реєстрації, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 12.04.2005 № 34/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України 15.05.2013 № 883/5), зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 12.04.2005 за № 381/10661, наказ, розпорядження, постанова, рішення (далі - розпорядчий документ) - акт організаційно-розпорядчого характеру чи нормативно-правового змісту, що видається суб'єктом нормотворення у процесі здійснення ним виконавчо-розпорядчої діяльності з метою виконання покладених на нього завдань та здійснення функцій відповідно до наданої компетенції з основної діяльності, адміністративно-господарських або кадрових питань, прийнятий (виданий) на основі Конституції та інших актів законодавства України, міжнародних договорів України, згода на обов'язковість яких надана Верховною ОСОБА_3 України, та спрямований на їх реалізацію, спрямування регулювання суспільних відносин у сферах державного управління, віднесених до його відання.

Таким чином, рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення та надання у власність земельної ділянки оформляється розпорядчим індивідуальним правовим актом - наказом Головного управління Держгеокадастру в області. Відповідно, такі рішення не можуть оформлятися листами у відповідь на клопотання заявника.

Виходячи з аналізу вищенаведених правових норм, у разі подання відповідному органу виконавчої влади необхідної землевпорядної документації, тобто, проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, яка погоджена у встановленому порядку, такий орган фактично зобов'язаний затвердити поданий йому проект землеустрою.

При цьому, орган виконавчої влади не наділений повноваженнями щодо оцінки змісту поданої йому на затвердження документації, а зобов'язаний діяти у відповідності до нормативного припису, визначеного ч. 9 ст. 118 Земельного кодексу України.

Позивачем подавався відповідачу на затвердження вже погоджений проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки, тобто проект землеустрою пройшов стадію погодження, а отже відповідач повинен був затвердити такий проект у двотижневий строк і на даному етапі не мав право повертати проект землеустрою для його фактичного доопрацювання.

Відповідачем не спростовано того, що проект землеустрою позивача було погоджено при дотриманні встановленої процедури, про що було складено відповідний висновок.

З урахуванням того, що позивач неодноразово звертався до Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області з одного і того ж питання щодо затвердження проекту землеустрою, однак, отримував формальні відмови в його затвердженні, при цьому, посилання відповідача на невідповідність положень проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою може бути лише підставою для відмови у його погодженні, а не для відмови у його затвердженні.

З огляду на встановлені у справі фактичні обставини та досліджені докази, суд вважає, що відповідач, відмовляючи позивачу у затвердженні проекту землеустрою, діяв не на підставі та не у спосіб, що передбачені Земельним кодексом України, Законом України «Про землеустрій», а тому наявні підстави для визнання вказаної відмови протиправною.

Таким чином, позовна вимога про визнання незаконною відмови у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Стосовно позовних вимог про зобов'язання відповідача затвердити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки та передати позивачу зазначену ділянку у власність, слід відзначити наступне.

Як вбачається з положень Рекомендації Комітету ОСОБА_4 Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом ОСОБА_4 11.03.1980, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Суд не може підміняти державний орган рішення якого оскаржується, приймати замість рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб'єкта владних повноважень, оскільки такі дії виходять за межі визначених йому повноважень законодавцем.

Таким чином, дискреція - це елемент управлінської діяльності. Вона пов'язана з владними повноваженнями і їх носіями - органами державної влади та місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами. Дискрецію не можна ототожнювати тільки з формалізованими повноваженнями - вона характеризується відсутністю однозначного нормативного регулювання дій суб'єкта. Він не може ухилятися від реалізації своєї компетенції, але і не має права виходити за її межі. Тобто дискреційні повноваження - це законодавчо встановлена компетенція владних суб'єктів, яка визначає ступінь самостійності її реалізації з урахуванням принципу верховенства права. Ці повноваження полягають в застосуванні суб'єктами адміністративного розсуду при здійсненні дій і прийнятті рішень.

Дискреційні повноваження в більш звуженому розумінні це можливість діяти за власним розсудом, в межах закону, можливість застосувати норми закону та вчинити конкретні дії (або дію) серед інших, кожні з яких окремо є відносно правильними (законними). Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного Суду України від 21.05.2013р. №21-87а13.

Разом з цим, спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення (Постанова Верховного Суду України від 16 вересня 2015 року у справі 826/4418/14, Постанова Вищого Адміністративного Суду України від 19 травня 2016 року у справі № К/800/32729/15).

Відтак, позивач неодноразово звертався до Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області з одного і того ж питання щодо затвердження проекту землеустрою, однак, отримував формальні відмови в його затвердженні.

В даному випадку задоволення позовних вимог щодо зобов'язання відповідача затвердити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки та передати позивачу зазначену ділянку у власність є дотриманням судом гарантій на те, що спір між сторонами буде остаточно вирішений.

При цьому, суд не вважає, що вирішення спору подібним чином буде втручанням у дискреційні повноваження відповідача, враховуючи те, що у відповідача відсутнє законодавчо закріплене право адміністративного розсуду при прийнятті рішення щодо затвердження проекту землеустрою у разі подання йому необхідної землевпорядної документації, тобто, проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, який вже погоджено у встановленому порядку, та враховуючи встановлення судом факту протиправної поведінки відповідача. Такого висновку дійшов і Апеляційний суд Кіровоградської області у своїй постанові від 25.09.2018р. у справі №389/656/18 (провадження №22-ц/781/1415/18).

Відтак, зобов'язання судом відповідача прийняти рішення конкретного змісту є найбільш ефективним та направленим на недопущення свавілля в органах влади способом захисту порушеного права.

Судові витрати, а саме судовий збір, що сплачений позивачем при зверненні до суду з даним позовом та витрати на правничу допомогу підлягають стягненню на користь останнього з відповідача на підставі ст.141 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 76-78, 81, 141, 263-265, 354 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву адвоката ОСОБА_1, який діє в інтересах позивача ОСОБА_2 до Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області про визнання незаконним рішення та зобов'язання передати у власність земельну ділянку - задовольнити.

Визнати незаконною відмову Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення та надання у власність ОСОБА_2 земельної ділянку для ведення особистого селянського господарства, загальною площею 2,00 га на території Іванковецької сільської ради Знамянського району Кіровоградської області, викладену у листі № К-2157/0-1727/0/17-18 від 06 березня 2018 року.

Зобовязати Головне управління Держгеокадастру у Кіровоградській області затвердити проект землеустрою та передати ОСОБА_2 у приватну власність земельну ділянку площею 2,0000 га з кадастровим номером :02:000:5330, яка знаходиться на території Іванковецької сільської ради Знамянського району Кіровоградської області за межами населеного пункту.

Стягнути з Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області на користь ОСОБА_2 сплачений судовий збір у розмірі 704 (сімсот чотири) грн. 80 коп. та витрати на правову допомогу в розмірі 5000 (пять тисяч) гривень, всього стягнути з Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області на користь ОСОБА_2 5704 (пять тисяч сімсот чотири) грн. 80 коп..

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Кропивницького апеляційного суду в тридцятиденний строк з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

У відповідності до п.15 п.п.15.5 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Позивач: ОСОБА_2, місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1.

Відповідач: Головне управління Держгеокадастру у Кіровоградській області, місце знаходження: вул.Академіка Корольова,26, м.Кропивницький, 25006, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 39767636.

Повний текст рішення складено 22 жовтня 2018 року.

Суддя Знамянського міськрайонного суду

Кіровоградської області ОСОБА_5