ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 жовтня 2018 року

м. Харків

справа № 644/7319/17

провадження № 22-ц/818/270/18

Харківський апеляційний суду складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого: Коваленко І.П.,

суддів: Овсяннікової А.І., Сащенко І.С.,

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1,

відповідач: Приватне акціонерне товариство «Новий стиль»,

відповідач: ОСОБА_2,

відповідач: ОСОБА_3,

розглянув в порядку спрощеного провадження за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Новий стиль», ОСОБА_2, ОСОБА_3 про звільнення нерухомого майна з-під арешту за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Новий стиль» на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 30 травня 2018 року (в складі судді Бабенко Ю.П.),

встановив:

У листопаді 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Новий стиль», ОСОБА_2, ОСОБА_3 про звільнення нерухомого майна з-під арешту, в якому просив звільнити з-під арешту квартиру АДРЕСА_1, який було накладено відповідно до ухвали Апеляційного суду Харківської області від 25.12.2012 року.

В обґрунтування позову вказував, що він є власником вказаної квартири відповідно до договору купівлі-продажу від 19.09.2012 року та придбав вказану квартиру у ОСОБА_2 Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 25.12.2012 року в порядку забезпечення позову було накладено арешт на вказану квартиру в рамках цивільної справи № 2/644/521/13 за позовом АТ «Новий стиль» до ОСОБА_3, ОСОБА_2 про стягнення суми позики. Вказаний арешт був накладений на квартиру в той час, коли він вже став власником вказаної квартири. Крім того, представник позивача зазначав, що необхідність в арешті вже відпала, оскільки вказана справа вже розглянута судом по суті.

Позивач в судове засідання суду першої інстанції не з'явився, надав суду заяву, в якій просив розглядати справу у його відсутність, позовні вимоги підтримав.

Представник відповідача ПАТ «Новий стиль» проти позову заперечував, у відзиві на позов посилався на те, що 24.04.2012 року між ПАТ «Новий Стиль» та ОСОБА_3 було укладено договір позики. ОСОБА_3 умови договору позики належним чином не виконував, у зв'язку з чим у останнього виникла заборгованість перед ПАТ «Новий Стиль» у розмірі 238 500 грн. Дружиною відповідача - ОСОБА_2 була надана ПАТ «Новий Стиль» розписка від 15.08.2012 року, відповідно до якої остання зобов'язувалась здійснити продаж квартири АДРЕСА_1 задля повернення грошових коштів ПАТ «Новий Стиль». Грошові кошти ОСОБА_3 не повернув, що і стало підставою для звернення ПАТ «Новий Стиль» до суду із позовною заявою про стягнення заборгованості за договором позики. Під час розгляду судом вказаної позовної заяви, в порядку забезпечення позову за заявою АТ «Новий Стиль» від 24.04.2012 року, судом було накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 12.03.2013 року позов АТ «Новий Стиль» задоволено в частині стягнення з ОСОБА_3 грошових коштів в рахунок погашення заборгованості за договором позики в розмірі 238 500 грн. На сьогоднішній день рішення суду ОСОБА_3 не виконане, відкрито виконавче провадження з примусового виконання рішення суду. З поданням позову ОСОБА_1, ПАТ «Новий Стиль» стало відомо, що квартира АДРЕСА_1 була продана ОСОБА_2 19.09.2012 року, однак кошти повернуті не були, тобто було порушено зобов'язання щодо продажу вказаного майна (а.с.33-41).

Відповідач ОСОБА_3 надав суду заперечення до відзиву на позов, у яких просив суд позов ОСОБА_1 задовольнити та зазначав, що на момент винесення ухвали Апеляційного суду м. Харкова від 25.12.2012 року щодо забезпечення позову, квартира АДРЕСА_1 вже не належала ОСОБА_2, договір купівлі-продажу цієї квартири було укладено у вересні 2012 року, тобто належним власником квартири був позивач ОСОБА_1 Крім того відповідач, вказував на те, що в задоволенні позову по відношенню до ОСОБА_2 судом було відмовлено. Зазначав, що арешт на квартиру є безпідставним та необхідність в ньому відпала (а.с.56-58).

Відповідач ОСОБА_3 в суді просила позов задовольнити та пояснила, що на момент продажу нею квартири АДРЕСА_1, вона під арештом не перебувала, що позивач є законним власником квартири.

Представником позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_4 суду надані заперечення на відзив відповідача ПАТ «Новий Стиль», у яких представник позивача зазначає, що заперечення на позов є необґрунтованими та не законними, посилається на обставини, які викладені у позові, та просив суд позов задовольнити (а.с.67-69).

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 30 травня 2018 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено повністю.

Звільнено з-під арешту квартиру АДРЕСА_1, який було накладено в порядку забезпечення позову ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 25.12.2012 року по цивільній справі №2029/962/2012 за позовом Акціонерного товариства «Новий Стиль» до ОСОБА_3, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики.

Не погодившись із вказаним вище рішенням суду першої інстанції, ПАТ «Новий стиль» звернулось на це рішення з апеляційною скаргою, в якій, з посиланнями на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить вказане рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову у повному обсязі.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, апелянт зазначив, що в даному випадку судом першої інстанції застосовано матеріальну норму, яка не повинна бути застосована.

Також, апелянт вказує, що судом першої інстанції неповно з'ясовано обставини справи, не взято до уваги доводи відповідача щодо невиконання рішення суду відповідачем ОСОБА_3, що у свою чергу унеможливлює зняття арешту, що безпосередньо вплинуло на таку важливу вимогу до рішення суду, як його обґрунтованість, що полягає у повному, всебічному з'ясуванні обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні у судовому засіданні.

Згідно з підпунктом 3 пункту 3 Розділу ХП «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. Такі апеляційні суди у відповідних апеляційних округах мають бути утворені та розпочати здійснювати правосуддя не пізніше трьох років з дня набрання чинності цим законом.

Указом Президента України від 29 грудня 2017 року № 452/2017 «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» Апеляційний суд Харківської області ліквідовано та утворено Харківський апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Харківську область, з місцезнаходженням у місті Харкові.

02 жовтня 2018 року вказану апеляційну скаргу передано до Харківського апеляційного суду.

Згідно з даними протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08 жовтня 2018 року визначено колегію судів: суддя-доповідач - Коваленко І.П., судді - Овсяннікова А.І., Сащенко І.С.

Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 12 жовтня 2018 року розгляд справи призначено в порядку письмового провадження.

Дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, позовні вимоги є доведеними та обґрунтованими.

З таким висновком суду першої інстанції судова колегія погоджується виходячи з наступного.

Судом встановлено, що відповідно до матеріалів цивільної справи № 2029/9621/12 за позовом АТ «Новий Стиль» до ОСОБА_3, ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів за договором позики, рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 12.03.2013 року позов задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_3 на користь АТ «Новий Стиль» 238 500 грн. в рахунок погашення заборгованості за договором позики та 2390 грн. судових витрат, а в позові АТ «Новий Стиль» до ОСОБА_2 відмовлено (справ №2029/9621/12 а.с. 76-77, 93, 100).

Судом також досліджено виділені матеріали з цивільної справи №2029/9621/12 (провадження № 2/2029/2333/12) та встановлено, що Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 25.12.2012 року в порядку забезпечення зазначеного вище позову накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 (а.с.33-34). 11.01.2013 року інформацію про вказане обтяження внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що підтверджується відповідним витягом.

Крім того, судом встановлено, що відповідно до договору купівлі-продажу від 19.09.2012 року, який було посвідчено приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Хаславською К.В. за реєстровим № 2659, ОСОБА_2 передала у власність ОСОБА_1 квартиру АДРЕСА_1 (а.с.6-7). 26.09.2012 року право власності ОСОБА_1 на вказану квартиру зареєстровано в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно, що підтверджується відповідним витягом (а.с.8).

Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17.07.1997р. «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2,4,7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до частини 1 статті 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до вимог частини 1 статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно частини 1 статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до договору купівлі-продажу від 19 вересня 2012 року ОСОБА_2 передала у власність ОСОБА_1 на умовах купівлі-продажу, а ОСОБА_1 прийняв у власність квартиру АДРЕСА_1 та сплатив за неї обумовлену цим договором грошову суму.

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відлучення об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна, ОСОБА_1 належить право власності на квартиру АДРЕСА_1 від 26 вересня 2012 року.

Отже, квартира АДРЕСА_1, на яку в порядку забезпечення позову було накладено арешт ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 25.12.2012 року, на момент постановлення ухвали про накладення арешту, належала на праві власності позивачу ОСОБА_1 Крім того, рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 12.03.2013 року відмовлено в задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості з колишньої власниці квартири ОСОБА_2, рішення суду не оскаржувалось та набрало законної сили. Суду не надано доказів недійсності правочину щодо відчуження вказаної квартири.

Відповідно до статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно частини 2 статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Посилання апелянта на те, що невиконання рішення суду відповідачем ОСОБА_3, що у свою чергу унеможливлює зняття арешту, колегія суддів не приймає, оскільки спірна квартира з 19 вересня 2012 року належить на праві власності позивачу ОСОБА_1

За таких обставин колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, постановлено з дотриманням вимог матеріального і процесуального права, підстав для його скасування не вбачається.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись статтями 365, 366, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Новий стиль» - залишити без задоволення.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 30 травня 2018 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 30 жовтня 2018 року.

Головуючий - І.П. Коваленко

Судді - А.І. Овсяннікова

І.С. Сащенко