Справа № 308/3470/18
П О С Т А Н О В А

Іменем України

17 вересня 2018 року м. Ужгород

Апеляційний суд Закарпатської області в складі:

головуючого судді: Джуги С.Д.

суддів: Кондора Р.Ю., Мацунича М.В.

при секретарі: Пилип Ю.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Родовід Банк" на ухвалу Ужгородського міськрайонного суду від 10 травня 2018 року, яку постановлено суддею Малюк В.М., у справі за скаргою Публічного акціонерного товариства "Родовід Банк" на дії старшого державного виконавця Ужгородського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області ОСОБА_1 при винесенні постанови про повернення виконавчого документу стягувачу від 29.06.2017 року у виконавчому провадженні №52486938, зацікавлена особа: ОСОБА_2,-

в с т а н о в и в:

У квітні 2018 року Публічне акціонерне товариство "Родовід Банк" (надалі ПАТ "Родовід Банк") звернулося до Ужгородського міськрайонного суду із скаргою на дії старшого державного виконавця Ужгородського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області ОСОБА_1, зацікавлена особа: ОСОБА_2

Скаргу мотивовано тим, що 22.03.2018 року ПАТ "Родовід Банк" отримало постанову старшого державного виконавця Ужгородського МВ ДВС ГТУЮ у Закарпатській області ОСОБА_1 про повернення виконавчого документа стягувачеві від 29.06.2017 року за виконавчим провадженням №52486938 про стягнення заборгованості з ОСОБА_2 за кредитним договором у сумі 35039,00 грн. та суми судового бору у розмірі 346,92 грн. Підставою для повернення виконавчого документа стягувачу є п.2 ч.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження», а саме вжиті заходи здійснені державним виконавцем щодо розшуку майна належного боржникові виявилися безрезультатними. Заявник вважає, що постанова від 29.06.2017 року державним виконавцем винесена з порушенням норм матеріального права, а тому така має бути скасована. Державним виконавцем боржник не був повідомлений належним чином про початок примусового виконання рішення. До того ж, державним виконавцем всупереч вимогам ч.1 ст.31 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції Закону України «Про виконавче провадження» станом на 27.09.2016 на дату подання заяви про відкриття виконавчого провадження) не було направлено на адресу стягувача ПАТ "Родовід Банк" постанови про відкриття виконавчого провадження, тому ОСОБА_3 не має доступу до Автоматизованої системи виконавчого провадження, оскільки Ідентифікатор доступу до Автоматизованої системи виконавчого провадження зазначається у постанові про відкриття виконавчого провадження, яку скаржником не було отримано від державного виконавця, чим порушено право щодо доступу учасників виконавчого провадження та про хід виконання рішення. Окрім того, старшим державним виконавцем Ярешко Д.В., по виконавчому провадженню №52486938 не здійснені всі можливі заходи щодо розшуку майна боржника та самого боржника. При цьому, звертає увагу на те, що в змісті оскаржуваної постанови від 29.06.2017 року державним виконавцем не зазначено жодних дій та заходів, які останнім вчинено/вжито в процесі виконавчого провадження за даним виконавчим документом, невідома інформація щодо вжитих заходів для розшуку самого боржника, не застосовано привід, у разі якщо боржник без поважних причин не зявився за викликом виконавця, оскільки виконавець має право звернутися до суду щодо застосування до нього приводу із залученням в установленому порядку понятих, працівників поліції, інших осіб, що передбачено п.15 ч.2 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження». Державним виконавцем в порядку п. 19 ч. 2 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» не було подано заяву до суду за встановленням тимчасового обмеження праві виїзду боржника - фізичної особи за межі України до виконання зобовязань за рішенням, не було надіслано запитів до відповідного Управління державної міграційної служби про місце реєстрації боржника за зазначеною адресою та щодо наявності у боржника закордонних паспортів для виїзду за межі України. Крім того, державним виконавцем не подавалось подання до суду про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної або іншої особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб. Державним виконавцем, зокрема, не було вжито належних заходів по розшуку майна боржника шляхом направлення запитів до відповідного відділу РАЦС щодо надання інформації про перебування боржника у шлюбі, до Інспекції державного технічного нагляду у Київській області про наявність у боржника чи його жінки автомототранспортних засобів, тракторів, дорожньо-будівельної та сільськогосподарської техніки, до ДПС шодо підтвердження інформації про реєстрацію боржника приватним підприємцем, до Головного управління статистики відповідної області про надання інформації щодо реєстрації боржника як засновника будь-якої установи, підприємства, організації, до Відділу виконавчої дирекції ФСС НВВ ПЗ про надання інформації щодо отримання страхових виплат, до ПАТ «Національний депозитарій України» щодо наявності цінних паперів, депозитарної діяльності тощо, до Державної комісії цінних паперів та фондового ринку, до відповідного підрозділу міграційної служби України з приводу надання відомостей про місце реєстрації боржника і на разі відсутності таких не було вжито заходів по розшуку боржника, до Державної нотаріальної контори для отримання Витягу з Спадкового реєстру щодо отримання боржником спадку або внесення її у реєстр як спадкоємця, до відповідного Відділу архітектури щодо виявлення майна боржника (павільйонів, кіосків), до відповідного управління (відділу) житлового господарства (сільської ради) про надання довідки Форми №3 (про зареєстрованих та мешкаючих осіб), безпосередньо до самого боржника про наявність майна чи коштів, що належить йому, та яке знаходиться у інших осіб (дебіторська заборгованість), до Територіального центру зайнятості щодо перебування боржника на обліку, до Державної авіаційної служби України про наявність зареєстрованих за боржником чи його дружиною цивільних повітряних суден.

За вказаних обставин заявник просив: визнати незаконними дії старшого державного виконавця Ужгородського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області ОСОБА_1 при винесенні постанови про повернення виконавчого документа стягувану від 29.06.2017 року по виконавчому провадженню №52486938; скасувати постанову старшого державного виконавця Ужгородського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області ОСОБА_1 про повернення виконавчого документа стягувачу від 29.06.2017 року по виконавчому провадженню №52486938; зобовязати старшого державного виконавця Ужгородського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального правління юстиції у Закарпатській області ОСОБА_1 відновити виконавче провадження №52486938.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду від 10 травня 2018 року у задоволенні скарги ПАТ "Родовід Банк" відмовлено.

В апеляційній скарзі ПАТ "Родовід Банк" ставить питання про скасування ухвали, як такої, що постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права та постановлення нової ухвали про задоволення скарги. Зокрема, вказує на те, що всупереч основному принципу ефективного та своєчасного виконання рішення суду, державним виконавцем не здійснено всі необхідні дії, які передбачені Законом України "Про виконавче провадження".

У відзиві на апеляційну скаргу, старший державний виконавець Ярешко Д.В. просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції залишити без змін, посилаючись на її законність та обґрунтованість.

Апеляційний суд, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні скарги, суд першої інстанції виходив з того, що оскаржувана постанова винесена державним виконавцем у відповідності до вимог п.2 ч.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

З такими висновками апеляційний суд погодитись не може виходячи з наступного.

Відповідно до п.9 ч.2 ст.129 Конституції України однією з основних засад судочинства є обовязковість судового рішення.

Судові рішення, що набрали законної сили, обовязкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України (ст.18 ЦПК України).

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 447 чинного ЦПК України, ч.4ст.82 Закону України "Про виконавче провадження" сторони виконавчого провадження, якщо вважають, що порушено їх права чи свободи, мають право на оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до ЦПК України.

Встановлено, що 05 березня 2013 року Ужгородським міськрайонним судом був виданий виконавчий лист №712/11271/12 відповідно до якого на користь ПАТ «Родовід Банк» стягнуто з ОСОБА_4 заборгованість за кредитним договором №2/АК-098.07.2 від 24.04.2007 року в розмірі 32863,08 грн., з яких: 24934,28 грн. - по тілу кредиту; 3141,61 грн. - по відсотках; 3888,27 грн. пені; 898,91 грн. - три проценти річних. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ПАТ «Родовід Банк» заборгованість за кредитним договором №2/AK-098.07.2 від 24.04.2007 року в розмірі 1829 грн., яка складається: 1564,88 грн. - боргу за платою за проведення розрахунків; 44,08 грн. 3%річних; 103,28 грн. - інфляційних втрат; 166,74 грн. - пені за платою за проведення розрахунків та 346,92 грн. судових витрат.

03 жовтня 2016 року вказаний виконавчий лист №712/11271/12 від 05.03.2013 року стягувачем, ПАТ «ОСОБА_3, був повторно предявлений на виконання до Ужгородського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області. Згідно заяви про прийняття виконавчого листа до виконання вих..№25-11-б.б./4725 від 27.09.2016 року стягувач просив стягнути з боржника ОСОБА_2 залишок суми заборгованості у розмірі 6146,05 грн., оскільки в результаті продажі на електронних торгах заставного майна на рахунок ПАТ «ОСОБА_3 зараховано 28892,95 грн.

Постановою державного виконавця Ужгородського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області від 03.10.2016 року в порядку ст.ст. 17, 19, 20, 25, Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, що діяла на момент подання заяви) винесено постанову про відкриття виконавчого провадження.

24.10.2016 року державним виконавцем винесено постанову про арешт майна (коштів) боржника ОСОБА_2 та оголошено заборону на його відчуження (а.с.47).

29.06.2017 року старшим державним виконавцем Ужгородського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції Закарпатської області ОСОБА_1 було винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п.2 ч.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження», у звязку з тим, що у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Згідно ч.1 ст.11 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції до 05.10.2016 року, що діяла на момент відкриття виконавчого провадження, державний виконавець зобовязаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Аналогічні положення містяться і в ст.18 Закону України "Про виконавче провадження" в редакції після 05.10.2016 року, відповідно до вимог якої виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до ст. 32 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції до 05.10.2016 року, а також ст. 10 чинного Закону України «Про виконавче провадження» в редакції після 05.10.2016 року заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об'єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов'язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Положеннями пункту 2 частини 1 статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавчий документ повертається стягувачу, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені протягом року виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Європейський суд з прав людини зауважив, що «право на судовий розгляд, гарантоване статтею 6 Конвенції, також захищає і виконання остаточних та обов'язкових судових рішень, які у країні, яка поважає верховенство права, не можуть залишатися невиконаними, завдаючи шкоди одній із сторін» (Жовнер проти України, рішення ЄСПЛ, від 29 червня 2004 року).

Як вбачається з матеріалів справи, державний виконавець вживав певні заходи, спрямовані на зясування майнового стану боржника, а саме, державним виконавцем направлено запити до ДФС України та Пенсійного фонду України, Територіального сервісного центру № НОМЕР_1 України в Закарпатській області, відділу в Ужгородському районі ГУ Держгеокадастру у Закарпатській області.

За результатами надходження відповідей з'ясувалося, що за боржником ОСОБА_2 транспортні засоби зареєстрованими не значаться, зареєстрованих земельних ділянок у власності не має, також встановлено, що фізична особа платник податків з таким податковим номером на обліку в органах ДПІ не перебуває, не отримує доходів, заробітної плати та пенсій, у боржника відсутні відкриті рахунки у банківських установах.

Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно №88308163 від 29.05.2017 року, за боржником ОСОБА_2 на праві спільної сумісної власності зареєстровано нерухоме майно, а саме: квартира за адресою м. Ужгород, вул. Гвардійська, 25/32.

Державним виконавцем у відзиві на скаргу та відзиві на апеляційну скаргу зазначено, що ним здійснювався виїзд за місцем проживання боржника, а саме: м.Ужгород, вул. Гвардійська, 25/32 і встановлено відсутність майна, на яке можливо звернути стягнення, про що складено відповідний акт від 15.06.2017 р. (а.с.43).

Однак, слід зауважити, що, виходячи із змісту складеного акту від 15.06.2017 р., відсутність майна у боржника ОСОБА_2 за місцем його проживання, державний виконавець встановив одноособово, навіть у відсутності самого боржника ОСОБА_2, та не заходячи до його помешкання, про що ствердив державний виконавець в суді апеляційної інстанції.

Дані обставини дають суду підстави для висновку, що державний виконавець належним чином не перевірив майновий стан боржника та наявність у нього рухомого майна для можливості здійснення звернення стягнення на нього.

Відповідно до ч.8 ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець проводить перевірку майнового стану боржника у 10-денний строк з дня відкриття виконавчого провадження. У подальшому така перевірка проводиться виконавцем не рідше ніж один раз на два тижні щодо виявлення рахунків боржника, не рідше ніж один раз на три місяці щодо виявлення нерухомого та рухомого майна боржника та його майнових прав, отримання інформації про доходи боржника.

Державним виконавцем у даному виконавчому провадженні такі дії не вчиненні і не виконані вказані приписи закону.

З матеріалів справи вбачається, що старшим державним виконавцем з дня відкриття виконавчого провадження належним чином не було перевірено майновий стан боржника.

Також, державний виконавець не ініціював і питання про примусове проникнення до житла чи іншого володіння особи з метою виявлення майна, на яке можна звернути стягнення. Відтак, оскільки відповідні дії виконавцем не вчинялися, то не вирішувалися й питання, які пов'язуються із наслідками ухилення боржника від виконання рішення та відповідальністю за його невиконання.

Таким чином, державний виконавець не вжив всіх можливих передбачених законом і необхідних заходів, які б забезпечували можливість виконання повністю або частково рішення.

Фактичне припинення виконання рішення суду за відсутності доказів обєктивної неможливості такого виконання беззаперечно порушує законні майнові права стягувача.

За наведених обставин, повернення постановою державного виконавця Ярешко Д.В. від 29.06.2017р. виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених п.2 ч.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження», є неправомірним.

Суд першої інстанції не врахував вище наведені фактичні обставини справи та вимоги закону та дійшов хибного висновку щодо правомірності дій державного виконавця та винесення ним постанови про повернення виконавчого документу стягувачу.

Відповідно до приписів п.4 ст.376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, а ухвала Ужгородського міськрайонного суду від 10 травня 2018 року - скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволення скарги з вищенаведених підстав.

На підставі викладеного та керуючись статтями 374, 376, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в:

апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Родовід Банк" задовольнити.

Ухвалу Ужгородського міськрайонного суду від 10 травня 2018 року скасувати.

Скаргу Публічного акціонерного товариства "Родовід Банк" задовольнити.

Визнати незаконними дії старшого державного виконавця Ужгородського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області ОСОБА_1 при винесенні постанови про повернення виконавчого документа стягувачу від 29.06.2017 року по виконавчому провадженню №52486938.

Скасувати постанову старшого державного виконавця Ужгородського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області ОСОБА_1 про повернення виконавчого документа стягувачу від 29.06.2017 року по виконавчому провадженню №52486938.

Зобовязати старшого державного виконавця Ужгородського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області ОСОБА_1 відновити виконавче провадження №52486938.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена до Верховного Суду

Повний текст судового рішення складено 19 вересня 2018 року.

Головуючий:

Судді: