Справа № 308/5516/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 листопада 2018 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в особі головуючої судді Дергачової Н.В., при секретарі судового засідання Меркуловій Ю.П., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Ужгород, цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приват Банк» до ОСОБА_1, про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач - Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приват Банк» (01001, м. Київ, вул. Грушевського, 1Д) звернувся до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області із позовом до ОСОБА_1 (88000, м. Ужгород, вул. Богомольця, 12/19), про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В позовній заяві позивач вказав, що 02 травня 2006 року між ПАТ КБ «Приват Банк» та ОСОБА_1 був укладений договір № DNH4KL29940299, відповідно до якого, остання отримала кредит у розмірі 12 483,60 грн. Умовами договору визначено, що банк, надає клієнту строковий кредит у сумі 12 483,60 грн., на строк з 02.05.2006 року по 02.11.2009 року, включно в обмін на зобовязання позичальника по поверненню кредиту, сплати процентів в обумовлені у Заяві та Умовах про надання споживчого кредиту фізичним особам строки. Виходячи з вищенаведеного, ПАТ КБ «Приват Банк» вважає за необхідне захистити свої права в судовому порядку та стягнути з боржника на користь Банку заборгованість по нарахованим на прострочену заборгованість по відсоткам за період відповідний збільшеному терміну позовної давності, встановленого п. 5.5 Умов, з 05.05.2013 року по 05.05.2018 року, що становить 40 563, 44 грн., та 1 762,00 гривень судового збору.

За ухвалою від 02.07.2018 року судом було прийняте рішення розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами та надано строк на надання письмових заяв сторонам. У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Відповідач був повідомлений про розгляд справи, у встановлений строк до суду відзив на позов не надав, про причини неподання суду відзиву не повідомив, а тому враховуючи ч. 8 ст. 178 ЦПК України, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до наступного висновку.

02.05.2006 року між позивачем та ОСОБА_1 був укладений договір № DNH4KL29940299, відповідно до якого ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 12 483,60 грн. на строк з 02.05.2006 року по 02.11.2009 року, включно в обмін на зобовязання позичальника по поверненню кредиту, сплати процентів в обумовлені у Заяві та Умовах про надання споживчого кредиту фізичним особам строки.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 18.01.2017 р., яке набуло законної сили, визнано виконавчий напис від 9 липня 2015 року, вчинений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_2, що зареєстрований в реєстрі за № 3275, про задоволення вимог публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» за рахунок стягнення 7 1478.68 грн. з ОСОБА_1 на погашення заборгованості за кредитним договором № DNH4KL29940299 від 2 травня 2006 року, а також стягнення витрат повязаних з вчиненням виконавчого напису в сумі 1700 грн., всього 73178.68 грн., таким, що не підлягає виконанню. Вказаний виконавчий напис був вчинений по кредитному договору № DNH4KL29940299 від 02.05.2006 року.

Пунктом 4 ст. 82 ЦПК України встановлено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до п. 5 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 та ч. 1 ст. 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту. Розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже припис абзацу 2 частини першої ст. 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред'явлення до позичальник вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється.

Відповідно до правової позиції ВСУ у справі за № 6-1457цс16, якщо виконання зобов'язання передбачалося частинами або у вигляді періодичних платежів і боржник вчинив дії, що свідчать про визнання лише певної частини (чи періодичного платежу) частин платежу суди повинні дослідити графік погашення кредитної заборгованості та встановити чи передбачають умови кредитного договору виконання зобов'язання частинами або у вигляді періодичних платежів, і у випадку вчинення боржником оплати чергового платежу, чи не свідчить така дія про визнання лише певної частини боргу, а відтак така не може бути підставою для переривання перебігу позовної даності стосовно інших (невизнаних) частин платежу.

Відповідно до умов укладеного між сторонами кредитного договору у межах строку кредитування, тобто до 02 листопада 2009 року, відповідач мав право повертати позивачу кредит і сплачувати проценти періодичними (щомісячними) платежами з 03 по 10 число кожного місяця. Починаючи з 02 листопада 2009 року відповідач мав обов'язок належно від пред'явлення вимоги позивачем повернути всю заборгованістю за договором, а не вносити її періодичними платежами, оскільки останні були розраховані у межах строку кредитування.

Вказана правова позиція зазначена і в рішенні ОСОБА_3 Палати ВС № 444/9519/12 від 28 березня 2018 року.

У вказаному рішенні, ОСОБА_3 Верховного Суду вважає, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняються після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред'явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч.2 ст. 625 ЦПК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов'язання.

З огляду на те, що зі спливом строку кредитування припинилося право позивача нараховувати проценти за кредитом, то після 02 листопада 2009 року позивач не міг такі проценти нараховувати.

Зважаючи на викладене суд відхиляє аргумент позивача про те, що він мав право нараховувати передбачені договором проценти до повного погашення заборгованості за кредитним договором.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Беручи до уваги наведений вище аналіз норм діючого законодавства, виходячи з встановлених судом фактичних обставин справи та встановленої практики, суд приходить до висновку, що є необґрунтованими та безпідставними позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1, про стягнення заборгованості по відсоткам за договором № DNH4KL29940299 від 02.05.2006 року, що нараховані на прострочену заборгованість по кредиту за період з 05.05.2013 р. по 04.05.2018 р. у розмірі 40 563,44 грн., а тому у задоволенні позову слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 256, 258, 267, 526, 530, 610-612, 1048, 1050, 1054 ЦК України ст.ст. 4, 5, 12, 13, 76, 89, 141, 258, 263-265, 273, 279, 354, 355 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

У задоволенні позову Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приват Банк» до ОСОБА_1, про стягнення заборгованості - відмовити.

Витрати зі сплати судового збору покласти на позивача.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до апеляційного суду Закарпатської області. Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду ОСОБА_4