Справа № 177/2025/17
Провадження № 2/177/272/18
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

15 січня 2018 року

Криворізький районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Строгової Г. Г.

за участі: секретаря Курашової О. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кривому Розі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Лозуватської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області про визнання права власності на житловий будинок з надвірними і господарчими спорудами в поряду спадкування за законом,

В С Т А Н О В И В:

Представник позивача звернувся до суду з позовною заявою, в обґрунтування якої зазначив, що ІНФОРМАЦІЯ_3 помер батько позивача - ОСОБА_2.

Після смерті ОСОБА_2 відкрилась спадщина, яка складається з нерухомого майна, а саме житлового будинку з надвірними і господарськими спорудами, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1.

Позивач, будучи донькою спадкодавця ОСОБА_2 та єдиною спадкоємицею прийняла спадщину після батька, звернулась до державного нотаріуса Шостої Криворізької державної нотаріальної контори Деркач Я.В. з заявою про видачу свідоцтва про спадщину, однак нотаріусом було винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, у зв'язку з тим, що спадкоємцем не надано документів, які підтверджують право власності на спадкове майно.

Позивачем не надано нотаріусу правовстановлюючого документу на домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1, в зв'язку з тим, що спадкодавцем ОСОБА_2 не оформлено право власності на вказане майно у визначеному законом порядку.

У зв'язку з вищезазначеними обставинами та неможливістю оформлення належним чином своїх спадкових прав та отримання свідоцтва про право на спадщину після смерті батька позивач змушена звернутись до суду.

Просить суд визнати за позивачем право власності в порядку спадкування за законом після смерті батька - ОСОБА_2, померлого ІНФОРМАЦІЯ_3, на житловий будинок з надвірними і господарськими спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1, який складається з: А-1 - житлового будинку 1986 року побудови загальною площею приміщення 45,7 кв.м., житловою площею 29,2 кв.м.; Б - літньої кухні, 1987 року побудови; В - сараю, 1987 року побудови; Г - вбиральні, 1987 року побудови; Д - сараю, 1987 року побудови, І - бассейну; ІІ - замощення; № 1 - огорожі; № 2 - воріт з хвірткою; № 3,6 - огорожі; № 4,7 - огорожі; № 5 - хвіртки.

Позивач та її представник - ОСОБА_4 в судове засідання не з'явилися, від представника надійшла заява, в якій вона просила справу розглянути за її відсутності та відсутності позивача, позовні вимоги підтримали в повному обсязі та наполягали на їх задоволені (а.с. 74).

Представники відповідача - Лозуватської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області в судове засідання не з'явилися, від них на адресу суду надійшла заява про розгляд справи за відсутності представника сільської ради (а.с. 75).

В зв'язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Дослідивши письмові матеріали справи, давши оцінку доказам, наданим позивачем в обґрунтування своїх вимог, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних законних підстав.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_3 помер ОСОБА_2, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 від 23.09.2013 року, виданого виконавчим комітетом Лозуватської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області (а.с. 33).

Відповідно до ч. 1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлої.

Після смерті ОСОБА_2 відкрилась спадщина, яка складається з нерухомого майна, а саме житлового будинку з надвірними і господарськими спорудами, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1.

Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

За життя ОСОБА_2 розпорядження з приводу вказаного спадкового майна не здійснив, що підтверджується Інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 50003397 від 23.11.2017 (а.с. 67).

Згідно з ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який пережив його, та батьки.

Спадкоємцем за законом першої черги після смерті ОСОБА_2, померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 є його донька ОСОБА_1 - позивач по справі, що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_3, виданого виконкомом Лозуватської сільської ради народних депутатів Криворізького району Дніпропетровської області 11.05.1995 року (а.с. 35).

Згідно інформації наданої завідувачем П'ятої криворізької ДНК в.о. державного нотаріуса Криворізької філії Державного нотаріального архіву Оксамитною Н.В. № 824/01-17 від 01.12.2017 (а.с. 66), після смерті ОСОБА_2, померлого ІНФОРМАЦІЯ_3, 29.10.2013 року з заявою про прийняття спадщини звернулася донька померлого ОСОБА_1 - позивач по справі, на підставі її заяви заведено спадкову справу.

При зверненні позивача до Шостої криворізької державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_2, померлого ІНФОРМАЦІЯ_3, їй постановою від 31 жовтня 2016 року відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, у зв'язку з тим, що спадкоємцем не надано документів, які підтверджують право власності на спадкове майно (а.с. 38).

Як зазначила в позові позивач, свідоцтво про право на спадщину після батька ОСОБА_2, на житловий будинок з надвірними і господарськими спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1, не видавалось.

З листа КП ДОР «Криворізьке БТІ» №2071 від 21 грудня 2017 року видно, що станом на 31.12.2012 року право власності на нерухоме майно за адресою АДРЕСА_1 не зареєстровано в КП ДОР «Криворізьке БТІ» (а.с. 71).

Відповідно до ст. 1216 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно зі ст. 1218 Цивільного кодексу України до складу спадщини входять всі права та обов'язки, належні спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинені внаслідок його смерті.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України визначено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. Також, відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 Цивільного кодексу України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 Цивільного кодексу України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Згідно з ст. 328 ЦК України, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

У відповідності до положень листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року №24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», вбачається, що при вирішенні спорів про визнання права власності на спадкове майно судам слід керуватися законодавством, яке регулювало виникнення права власності у самих спадкодавців на момент закінчення будівництва будинків, зокрема положеннями ЦК УРСР 1963 року, Законом України "Про власність", Законом України від 7 грудня 1990 року № 533-XII "Про місцеві Ради народних депутатів та місцеве і регіональне самоврядування", Законом України від 25 грудня 1974 року "Про державний нотаріат", постановою Ради Міністрів Української РСР від 11 березня 1985 року № 105 "Про порядок обліку житлового фонду в Українській РСР", Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 13 квітня 1979 року за № 112/5, Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 12 травня 1985 року № 5-24-26, Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР від 31 січня 1966 року, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженою наказом Міністра юстиції Української РСР від 31 жовтня 1975 року № 45/5, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих, затвердженою наказом Міністра юстиції УРСР від 19 січня 1976 року № 1/5, та іншими нормативними актами.

За змістом зазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права.

До компетенції виконкомів місцевих Рад відносилось також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих Рад.

Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. В погосподарських книгах при визначенні року побудування зазначається рік введення в експлуатацію будинку.

На виконання постанови Ради Міністрів УРСР від 11 березня 1985 року № 105 у 1985 - 1988 роках сільськими, селищними, районними Радами народних депутатів ухвалювалось рішення щодо оформлення права власності та реєстрації будинків у бюро технічної інвентаризації за даними погосподарських книг сільських, селищних Рад із додатками списків громадян, яким ці будинки належали.

Проте, незважаючи на внесення записів у погосподарські книги, більшість громадян своє право власності в БТІ не зареєстрували (не оформили).

Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності.»

Так, у відповідності до Рішення виконкому Лозуватської сільської ради народних депутатів Криворізького району Дніпропетровської області № 38 від 13.04.1987 р. було погоджено наказ дирекції Лозуватської птахофабрики № 86 від 09.08.1986 р., про виділ гр. ОСОБА_2 земельної ділянки площею 0,15 га в АДРЕСА_1, для будівництва індивідуального житлового будинку (а.с. 39).

Рішенням виконкому Лозуватської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області № 192 від 07.12.2011 р., домоволодінню ОСОБА_2 було присвоєно поштову адресу: АДРЕСА_1 (а.с. 40).

Відповідно до положень п. 3.2. розділу 3 Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна, затвердженої Наказом Держбуду України 24.05.2001 № 127 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 10.07.2001 № 582/5773, не належать до самочинного будівництва (індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі та споруди, прибудови до них побудовані до 05.08.1992 року.

Згідно технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок, розташований в АДРЕСА_1, вбачається, що домоволодіння за вказаною адресою складається з наступних об'єктів: А-1 - житловий будинок, 1986 року побудови;Б - літня кухня, 1987 року побудови; В - сарай, 1987 року побудови;Г - вбиральня, 1987 року побудови; Д - сарай, 1987 року побудови;І - басейну; ІІ - замощення; № 1 - огорожі; № 2 - воріт з хвірткою; № 3,6 - огорожі;№ 4,7 - огорожі; № 5 - хвіртки (а.с. 27-31). Отже з технічного паспорта вбачається, що будівництво спадкодавцем зазначеного житлового будинку завершене в 1986 - 1987 роках, а тому воно не є самочинним будівництвом.

Згідно положень ст.ст. 100, 101 ЦК УРСР (які діяли на час будівництва спадкового будинку) в редакції 1963 року, громадяни могли мати у власності житловий будинок, при цьому глава 10 «Особиста власність» цього ж Кодексу не пов'язувала наявність такого права з його обов'язковою державною реєстрацією.

Так, згідно зі статтею 1 Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року кожен громадянин і кожна громадянка мали право купити або збудувати для себе на праві особистої власності жилий будинок на один або два поверхи з числом кімнат від однієї до п'яти включно як у місті, так і поза містом.

Пункт 2 Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року визначав, що земельні ділянки для будівництва індивідуальних жилих будинків відводяться за рахунок земель міст, селищ, держземфонду і земель держлісфонду у безстрокове користування, а збудовані на цих ділянках будинки є особистою власністю забудовника.

Отже, за законодавством, чинним на час виникнення спірних правовідносин, підставою виникнення у громадянина права власності на жилий будинок був сам факт збудування його із додержанням встановлених вимог, а набуття права власності не повязувалось із реєстрацією вказаної нерухомості.

Окрім того, в листі від 16.05.2013 року №24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ зазначив, що : «Найпоширенішою причиною звернення особи до суду в справах про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування є неможливість спадкоємцями, які прийняли спадщину, оформити своє право на спадщину в нотаріальній конторі з причин відсутності правовстановлюючих документів на спадкове майно на ім'я спадкодавця та/або відсутності державної реєстрації нерухомого майна спадкодавцем.

Такі випадки характерні для сільської місцевості, де право власності на житловий будинок за спадкодавцем підтверджується лише записом в погосподарській книзі сільської ради та тривалим фактом володіння цим майном особою, яка померла.

Перші власники не оформляли документи на належне їм нерухоме майно та не реєстрували його в органах БТІ, а тому спадкоємець не може отримати у нотаріуса свідоцтво про право на спадщину і його право має бути визнано в судовому порядку.

Таким чином, домоволодіння збудовано на земельній ділянці, яка відведена для його будівництва відповідно до Рішення виконкому Лозуватської сільської ради народних депутатів Криворізького району Дніпропетровської області № 38 від 13.04.1987 року, на даний час домоволодіння є завершеним будівництвом, що підтверджується технічним паспортом (а.с. 41-46).

У відповідності до Витягу з погосподарської книги 8/2 Лозуватської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області за період з 2011 по 2015 рр. вбачається, що власником домоволодіння за адресою АДРЕСА_1 є гр. ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, про смерть якого внесено актовий запис № 88 від 23.09.2013 року, що в свою чергу відповідає інформації з свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 від 23.09.2013 року ОСОБА_2 (а.с. 47).

За таких обставин вбачається, що право приватної власності ОСОБА_2 на житловий будинок та господарські споруди було зареєстровано у встановленому на той час порядку шляхом внесення відповідного запису до погосподарської книги Лозуватської сільської ради Криворізького району, тому позивач має право на успадкування спірного житлового будинку та господарських споруд, оскільки останні належали спадкодавцю.

Отже, оскільки позивач є спадкоємцем першої черги за законом після смерті ОСОБА_2, померлого ІНФОРМАЦІЯ_3, але іншим шляхом окрім як в судовому порядку не може реалізувати своє право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_2, так як на сьогоднішній день право власності на спірне нерухоме майно не зареєстровано в державних органах реєстрації права власності на нерухоме майно за спадкодавцем, у зв'язку з чим відсутні правовстановлюючі документи на спірне майно, суд вважає за можливе позовні вимоги задовольнити та визнати за позивачем право власності на спірний житловий будинок з надвірними та господарськими спорудами.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 259, 263, 264, 265, 293 ЦПК України, ст. ст. 16, 328, 1216, 1217, 1218, 1261, 1268, 1269 ЦК України, ,

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Лозуватської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області про визнання права власності на житловий будинок з надвірними і господарчими спорудами в поряду спадкування за законом - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, що зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1, право власності в порядку спадкування за законом після смерті батька - ОСОБА_2, померлого ІНФОРМАЦІЯ_3, на житловий будинок з надвірними і господарськими спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1, який складається з: А-1 - житлового будинку 1986 року побудови загальною площею приміщення 45,7 кв.м., житловою площею 29,2 кв.м.; Б - літньої кухні, 1987 року побудови; В - сараю, 1987 року побудови; Г - вбиральні, 1987 року побудови; Д - сараю, 1987 року побудови, І - бассейну; ІІ - замощення; № 1 - огорожі; № 2 - воріт з хвірткою; № 3,6 - огорожі; № 4,7 - огорожі; № 5 - хвіртки.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя: