Справа № 584/1342/18
Провадження № 2/584/669/18
РІШЕННЯ

Іменем України

25.10.2018 Путивльський районний суд Сумської області

у складі: головуючого - судді Данік Я.І.

за участю: секретаря - Худайкулової О.М.

розглянувши у відкритому підготовчому засіданні в залі суду м.Путивль у порядку загального позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

встановив:

Позивач звернулася до суду з позовом, який обґрунтувала тим, що має у приватній власності будинок АДРЕСА_1, який належить їй на підставі свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя від 03.02.1987 та договору купівлі-продажу від 24.03.1995.

У цьому будинку зареєстрований ОСОБА_2, проте не проживає з 2007 року, і ця обставина перешкоджає вільному володінню, користуванню та розпорядженню позивачем її власністю, в зв'язку з чим просить визнати ОСОБА_2, який є її сином, таким, що втратив право користування житловим приміщенням, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, а судові витрати покласти на неї.

Позивач в судове засідання не з'явилася, надала суду письмову заяву в якому позов підтримала, просила справу розглядати за її відсутності (а.с.26).

Відповідач в судове засідання не з'явився, надав суду письмову заяву про визнання позову, просив справу розглянути за його відсутності (а.с.24).

У зв'язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Суд, дослідивши докази, наявні у матеріалах справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.4 ст.200 ЦПК України ухвалення у підготовчому судовому засіданні рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 ЦПК України.

Згідно з ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Встановлено, що на підставі свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя від 03.02.1987, зареєстрованого в реєстрі за №133 та договору купівлі-продажу від 24.03.1995, зареєстрованого в реєстрі за №911, позивач є власником житлового будинку АДРЕСА_1 (а.с.5,6-7,10-13).

ОСОБА_2 є сином ОСОБА_1, що підтверджується відповідними довідками (а.с.8,9).

В силу ч.1 ст.383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сімї та інших осіб.

Копією будинкової книги підтверджено те, що у вказаному будинку зареєстрований, окрім інших осіб, ОСОБА_2 (а.с.14-15).

Комісійним актом від 01.08.2018, засвідченим депутатом Путивльської міської ради, зафіксовано той факт, що у зазначеному будинку з 2007 року по теперішній час ОСОБА_2 не проживає (а.с.16).

Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Статтею 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що судове рішення про позбавлення права користування житловим приміщенням є підставою для зняття з реєстрації місця проживання особи.

У постанові від 16.01.2012 у справі № 6-57цс11 Верховний Суд України дійшов правового висновку про те, що вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст.ст.71, 72, 116, 156 ЖК України; ст.405 ЦК України).

Статтею 55 Конституції України передбачено право кожного на захист своїх прав і свобод від порушень і протиправних посягань будь-якими не забороненими законом засобами.

Згідно зі ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Таким чином, оскільки як член сім'ї власника будинку відповідач понад десять років у вказаному будинку не проживає, докази поважності причин його відсутності у справі відсутні, тому його слід визнати таким, що втратив право користування цим житлом.

Виходячи з наведеного, керуючись ст.ст. 15, 16, 383, 391, 405 ЦК України, ст.ст. 12,89,141,263-265 ЦПК України, суд

вирішив:

Позов ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 (місце проживання: АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, задовольнити повністю.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3 (місце реєстрації: АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_2), таким, що втратив право користування будинком АДРЕСА_1.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Сумської області через Путивльський районний суд Сумської області шляхом подачі протягом тридцяти днів з дня його проголошення апеляційної скарги. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: підпис

З оригіналом згідно:

Суддя

Путивльського районного суду Я.І.Данік