1Справа № 335/6051/18 2/335/1773/2018
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 вересня 2018 року м. Запоріжжя

Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя у складі: головуючого судді Калюжної В.В., за участю секретаря судового засідання Ведмедьової В.В., розглянувши у судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Запоріжжяобленерго» про стягнення нарахованої але не виплаченої заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про стягнення нарахованої але не виплаченої заробітної плати, стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, мотивуючи свої вимоги наступним.

Позивач перебував у трудових відносинах з ПАТ «Запоріжжяобленерго», однак протягом останнього півріччя не отримував заробітну плату, у звязку з чим позивач розірвав трудовий договір з власної ініціативи відповідно до ч. 3 ст. 38 КЗпП України, але в день звільнення заборгованість з заробітної плати, розрахункові та належні компенсації сплачені не були. Заборгованість по нарахованій, але не виплаченій заробітній платі складає 404 095,89 гривень, яку позивач на підставі ст.ст. 115, 116, 117 КЗпП України просить стягнути з відповідача у судовому порядку.

Ухвалою судді від 05.06.2018 року прийнято до розгляду позовну заяву ОСОБА_1, розгляд справи визначено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, якою витребувано у ПАТ «Запоріжжяобленерго» довідку-розрахунок нарахованої, але не виплаченої заробітної плати ОСОБА_1

22.06.2018 року від позивача надійшла уточнена позовна заява, відповідно до якої позивач просив суд стягнути з відповідача суму заборгованості по нарахованій, але не виплаченій заробітній платі у розмірі 404 095,89 гривень та середній заробіток за весь час затримки розрахунку, виходячи з середньоденного доходу, який становить 2381,01 гривень.

Ухвалою суду від 05.07.2018 року у звязку із надходженням уточненого позову від позивача розгляд справи було відкладено для надання відповідачем відзиву на уточнений позов.

Згідно відзиву на позовну заяву, відповідач просить відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі, зазначив, що відповідно до довідки ПАТ «Запоріжжяобленерго» розмір заборгованості із заробітної плати позивача станом на 21.06.2018 року за період з вересня 2017 року по травень 2018 року становить 389 407,94 гривень.

Представником відповідача на адресу суду направлено клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін.

Відповідно до ч. 6 ст.279 ЦПК України, суд може відмовити в задоволенні клопотання сторони про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін за одночасного існування таких умов: предметом позову є стягнення грошової суми, розмір якої не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи.

Виходячи із вищевикладеного та враховуючи, що розмір грошової суми не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, і характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи, суд вважає клопотання представника відповідача про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню.

У звязку з чим, вважаю за можливе розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши зібрані та досліджені докази в їх сукупності, суд приходить до наступного висновку.

Згідно зі ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства.

Згідно з ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

У відповідності зі ст. ст. 12,13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, у межах заявлених позовних вимог на підставі доказів, поданих учасниками справи.

Відповідно до ст. 43 Конституції України держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб.

Згідно із ст. 7 Міжнародного пакту про економічні, соціальні і культурні права, ратифікованого Указом Президії Верховної Ради Української РСР № 2148-VIII від 19.10.1973, держави, які беруть участь у цьому Пакті, визнають право кожного на справедливі і сприятливі умови праці.

Відповідно до ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Статтею 233 КЗпП України встановлено, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Судом встановлено, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, перебував у трудових відносинах з ПАТ «Запоріжжяобленерго», 18.05.2018 року був звільнений на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України (наказ №2091-к від 17.05.2018 року), що підтверджується матеріалами справи.

Відповідно до наданої відповідачем до суду довідки про нараховану, але не виплачену заробітну плату, з вересня 2017 року по травень 2018 року позивач не отримував у строки визначені ст. 115 КЗпП України заробітну плату.

Зазначені обставини визнані відповідачем та, оскільки суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин і добровільності їх визнання, ці обставини в силу положень ст. 82 ЦПК не підлягають доказуванню.

Таким чином, відповідачем порушено трудові права позивача, які підлягають захисту шляхом стягнення заборгованості по заробітній платі.

Згідно довідки ПАТ «Запоріжжяобленерго», наданої відповідачем, станом на 21.06.2018 року розмір заборгованості відповідача перед ОСОБА_1 по нарахованій, але не виплаченій заробітній платі за період з вересня 2017 року по травень 2018 року, у рахуванням часткових виплат, складає 389 407, 94 гривень.

Таким чином, у звязку із частковим добровільним погашенням відповідачем заборгованості по невиплаченій заробітній платі під час судового розгляду, позовні вимоги позивача в цій частині підлягають частковому задоволенню, а стягненню підлягає нарахована, але фактично не виплачена заробітна плата у розмірі 389 407, 94 гривень.

Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

В розумінні Європейського Суду з прав людини мирне володіння своїм майном включає не тільки «класичне» право власності, яке розглядається в Україні, а й, до прикладу, виплати за трудовим договором та інші виплати.

Отже, відсутність коштів у роботодавця жодним чином не може слугувати поважною причиною невиплати працівникові всіх належних йому сум, а невиплата заробітної плати розцінюється Європейським судом з прав людини як порушення права на мирне володіння своїм майном.

З огляду на наведене, доводи відповідача про скрутне фінансове становище та залежність виплати заробітної плати від стану виконання зобовязань споживачами послуг товариства, як підстава для відмови у задоволенні позову, є неспроможними.

Обчислюючи розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, який підлягає стягненню, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При цьому, суд не знаходить підстав для звільнення відповідача від сплати середнього заробітку за час затримки розрахунку, оскільки відповідач не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження відсутності його вини у невиплаті належних позивачу сум в день звільнення. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

Відповідно до п. 21 постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» №13 від 24.12.1999 р. при визначенні середньої заробітної плати слід виходити з того, що в усіх випадках, коли за чинним законодавством вона зберігається за працівником, це слід робити відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ №100 від 08.02.1995 р.

Відповідно до абзацу 3 пункту 2 Порядку №100, середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарних місяці роботи, що передують події, з якої повязана відповідна виплата.

Відповідно до п. 8 Порядку, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Згідно довідки № 987 від 14.06.2018 року середньоденний дохід позивача на день звільнення становить 2 381,01 гривень.

Отже, розмір середнього заробітку позивача за час затримки розрахунку становить 21 429,09 гривень з розрахунку: 9 робочих днів (з 19.05.2018 року по 31.05.2018 року) х 2 381,01 гривень (середньоденна заробітна плата позивача на день звільнення), що підтверджується матеріалами справи, та відповідачем не спростований, який підлягає стягненню з відповідача.

На підставі п. 1.ч. 1ст. 5 ЗУ «Про судовий збір» позивача звільнено від сплати судового збору за звернення до суду з позовним вимогами про стягнення заробітної плати, а тому суд вважає необхідним в порядку, передбаченому ст. 141 ЦПК України, стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 704,80 гривень.

Керуючись ст.ст.2, 3,10-12,13,81,82,141,263-265 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Запоріжжяобленерго» (м. Запоріжжя, вул. Сталеварів, 14, ) на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1, який мешкає за адресою: АДРЕСА_1, нараховану, але не виплачену заробітну плату у розмірі 389 407 (триста вісімдесят девять тисяч чотириста сім) гривень 94 копійки без урахування прибуткового податку з громадян й інших обовязкових платежів, середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні за період з 19.05.2018 року по 31.05.2018 року у розмірі 21 429 (двадцять одна тисяча чотириста двадцять девять) гривень 09 копійок, а всього стягнути 410 837 (чотириста десять тисяч вісімсот тридцять сім) гривень 03 копійки.

Допустити негайне виконання рішення суду у межах суми платежу за один місяць.

В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Запоріжжяобленерго» (м. Запоріжжя, вул. Сталеварів, 14, ) на користь держави судовий збір у розмірі 704 (сімсот чотири) гривні 80 копійок.

Повне судове рішення складено 24 вересня 2018 року.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Запорізької області шляхом подачі у 30-денний строк з дня складення повного судового рішення, апеляційної скарги.

Суддя: В.В.Калюжна