У Х В А Л А

"07" вересня 2018 р. суддя Дніпровського районного суду м. Києва Катющенко В.П. розглянувши заяву позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно та грошові кошти, подану в межах поданої позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування збитків, заподіяних внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, -

В С Т А Н О В И В:

03 вересня 2018 року до Дніпровського районного суду м. Києва надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування збитків, заподіяних внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та 04 вересня 2018 року була передана в провадження судді Катющенко В.П. у відповідності до протоколу автоматизованого розподілу судово справи між суддями.

До поданої позовної заяви позивачем було додано заяву про забезпечення позову, відповідно до якої позивач просить суд: вжити заходів забезпечення позову у вигляді накладення арешту на нерухоме майно та грошові кошти, розміщені на банківських рахунках, які належать ОСОБА_2 в межах ціни позову.

В обґрунтування заявлених вимог, позивач посилається на те, що сума заподіяних збитків є вкрай великою та становить 404 008 гривень 65 копійок, тому виникають обґрунтовані побоювання щодо можливого ухилення від виконання майбутнього судового рішення ОСОБА_2 шляхом відчуження належного йому нерухомого майна та закриття банківських рахунків під час розгляду справи в суді. Під час спілкування після ДТП та під час телефонних дзвінків до ОСОБА_2 стосовно добровільного відшкодування заподіяних збитків, ОСОБА_2 чітко й однозначно повідомив, що не збирається відшкодовувати жодних збитків і порадив звертатись до страхової компанії для отримання страхового відшкодування. На подальші телефонні дзвінки ОСОБА_2 не відповідав. Його запрошення прибути для участі у спільному з експертом проведенні огляду та оцінки пошкоджень транспортного засобу, яке було направлено йому цінним листом та електронним повідомленням через засоби поштового зв'язку ОСОБА_2 були проігноровані, що однозначно свідчить про намагання ним уникнути особистої зустрічі та небажання відшкодовувати заподіяні збитки. Існує великий ризик того, що він має намір позбутися наявного у нього майна та банківських рахунків з метою унеможливлення виконання судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 149 Цивільного процесуального кодексу України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Статтею 150 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що позов забезпечується: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії; встановленням обов'язку вчинити певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов'язання; зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, які не мають інтересу в результаті вирішення спору; зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини.

Як роз'яснено в п. 4 Постанови Пленуму Верховного суду України від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

В той же час, позивачем не надано суду належних підтверджуючих відомостей на обґрунтування доцільності вжиття заходів забезпечення позову, враховуючи те, що справа по суті не розглядалася, що не може свідчити про подальше його невиконання з боку відповідача, також беручи до уваги те, що станом на день розгляду вказаної заяви позовна заява ОСОБА_1 була залишена без руху. При цьому, судом не встановлено, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду. Обгрунтування необхідності вжиття заходів забезпечення позову виключно виходячи із визначеної позивачем ціни позову, не є підставою для забезпечення позову.

Аналізуючи вищевикладені обставини, приймаючи до уваги наведені норми процесуального законодавства, з врахуванням роз'яснення Верховного Суду України, виходячи з оцінки обґрунтованості доводів позивача щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін; наявності зв'язку між заходом щодо забезпечення позову і предметом позовної вимоги, в тому числі, спроможності заходів, який заявник просить вжити у порядку забезпечення позову, забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; суд приходить до висновку, що заява позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно та грошові кошти, подану в межах поданої позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування збитків, заподіяних внаслідок дорожньо-транспортної пригоди не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 149, 150, 260 ЦПК України, п. 4 Постанови Пленуму Верховного суду України від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», суд, -

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні заяви позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно та грошові кошти, подану в межах поданої позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування збитків, заподіяних внаслідок дорожньо-транспортної пригоди - відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п'ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручено у день її проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п'ятнадцяти днів з дня вручення йому повної ухвали суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

У відповідності до п.п. 15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а саме Дніпровський районний суд м. Києва.

Суддя: