Постанова

Іменем України

12 листопада 2018 року

м. Київ

справа № 158/993/17-ц

провадження № 61-10024св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: СтупакО. В. (суддя-доповідач), ПогрібногоС. О., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - ОСОБА_5,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадженнякасаційну скаргу ОСОБА_5 на рішення Ківерцівського районного суду Волинської області від 24 жовтня 2017 року у складі судді Костюкевича О. К. та постанову Апеляційного суду Волинської області від 18 грудня 2017 року у складі колегії суддів: Русинчука М. М., Матвійчук Л. В., Федонюк С. Ю.,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2017 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_5 про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (далі - ДТП) (злочину).

Свої вимоги позивач обґрунтовувала тим, що 16 квітня 2014 року близько 02 год 30 хв ОСОБА_5, керуючи автомобілем марки «BMW 730», державний номерний знак НОМЕР_1, грубо порушуючи правила дорожнього руху України, вчинив ДТП, в'їхавши у будівлю, що знаходиться за адресою: вул. Шевченка у м. Ківерці. У результаті ДТП вона отримала тілесні ушкодження, які за ступенем тяжкості відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень.

Вироком Ківерцівського районного суду Волинської області від 05 березня 2015 року ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого частиною другою статті 286 Кримінального кодексу України.

Після ДТП вона двічі на рік перебуває на стаціонарному лікуванні із подальшою реабілітацією, що потребує значного часу та коштів, у зв'язку з отриманою травмою не може влаштуватися на роботу через значну втрату працездатності, не має можливості забезпечити своє існування.

Враховуючи наведене, позивач просила суд стягнути із відповідача на її користь майнову шкоду у розмірі 167 190,00 грн, яка включає у себе витрати на лікування та шкоду завдану внаслідок ушкодження здоров'я та втрати працездатності, та моральну шкоду, яку вона оцінює у розмірі 60 000,00 грн, яка полягає у душевних переживаннях та фізичних стражданнях, що завдані їй ушкодженням здоров'я.

Рішенням Ківерцівського районного суду Волинської області від 24 жовтня 2017 року позов ОСОБА_4 задоволено частково. Стягнуто із ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 завдані майнові збитки у розмірі 3 511,90 грн, 60 000,00 грн на відшкодування моральної шкоди та 5 000,00 грн витрат на правову допомогу. В іншій частині позовних вимог відмовлено. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що оскільки ДТП відбулося із вини відповідача, то він зобов'язаний відшкодувати позивачу майнову шкоду, розмір якої складає 3 511,90 грн, що підтверджено документально, та моральну шкоду, розмір якої із урахуванням моральних та фізичних страждань позивача складає 60 000,00 грн, а також витрати на правову допомогу.

Вимоги позивача про стягнення на її користь втраченого заробітку не підлягають задоволенню, оскільки позивачем не надано доказів щодо визначення відсотку втрати працездатності.

Постановою Апеляційного суду Волинської області від 18 грудня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_5 задоволено частково. Рішення Ківерцівського районного суду від 24 жовтня 2017 року у частині стягнення витрат на правову допомогу змінено, виключивши з його резолютивної частини висновки про стягнення із ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 5 000,00 грн витрат на правову допомогу. У решті рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що рішення суду першої інстанції у частині відшкодування майнової та моральної шкоди є законним та обґрунтованим, ухвалене із дотриманням вимог матеріального та процесуального права. При цьому апеляційний суд зазначив, що визначений розмір відшкодування майнової шкоди є правильним та підтверджується наданими позивачем доказами, а відсутність у позивача претензій майнового та морального характеру до відповідача під час вирішення кримінального провадження, не свідчить про відшкодування останнім на користь позивача шкоди у повному розмірі та не позбавляє позивача права на звернення до суду із вказаним позовом.

Однак висновок місцевого суду про стягнення із відповідача на користь позивача витрат на правову допомогу є помилковими, оскільки позивачем не надано належних доказів на підтвердження таких витрат.

У лютому 2018 року ОСОБА_5подав до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Ківерцівського районного суду Волинської області від 24 жовтня 2017 року та постанову Апеляційного суду Волинської області від 18 грудня 2017 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив суд скасувати рішення судів попередніх інстанцій та направити справу на новий розгляд.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди дійшли до помилкового висновку про наявність підстав для стягнення із відповідача на користь позивача майнових збитків у розмірі 3 511,90 грн, оскільки позивачем не доведено належними доказами факту витрат грошових коштів на лікування, безпосередньо пов'язаного із наслідками вчинення ДТП. Суди безпідставно зобов'язали відповідача відшкодувати позивачу моральну шкоду, оскільки ним така шкода відшкодована у повному обсязі, що встановлено вироком Ківерцівського районного суду Волинської області від 05 березня 2015 року, який має приюдиційне значення при розгляді цієї справи. Крім того, суди, ухвалюючи рішення, не взяли до уваги доводи відповідача, що є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Ухвалою Верховного Суду від 16 квітня 2018 року відкрито касаційне провадження, витребувано матеріали справи та надано строк для подання відзиву на касаційну скаргу.

У травні 2018 року від ОСОБА_4 надійшов відзив на касаційну скаргу ОСОБА_5, у яких заявник просить відхилити указану касаційну скаргу та залишити без змін рішення судів попередніх інстанцій, посилаючись на те, що касаційна скарга є необґрунтованою і такою, що не підлягає задоволенню.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим (частина перша статті 263 ЦПК України).

Частиною першою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга ОСОБА_5 не підлягає задоволенню із таких підстав.

Судами встановлено, що вироком Ківерцівського районного суду Волинської області від 05 березня 2015 року ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 286 Кримінального кодексу України, а саме у тому, що ОСОБА_5 16 квітня 2014 року близько 02 год 30 хв, керуючи технічно справним автомобілем марки «BMW-730», державний номерний знак НОМЕР_1, рухаючись по вул. Незалежності, наближаючись до перехрещення проїзних частин з вул. Шевченка м. Ківерці, був неуважним, не стежив за дорожньою обстановкою, відповідно не зреагував на її зміну, під час вибору безпечної швидкості, не врахував стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, значно перевищив дозволену у населених пунктах швидкість руху, перебуваючи на зустрічній смузі руху, маючи об'єктивну можливість зупинитися з моменту виникнення небезпеки, а саме пошкодження заднього лівого колеса вказаного автомобіля, в'їхав у приміщення «Укрпошти», що розташоване за адресою: вул. Шевченка у м. Ківерці Волинської області.

У результаті ДТП пасажир автомобіля ОСОБА_4 отримала тілесні ушкодження: важку черепно-мозкову травму у вигляді багатоуламкового перелому лобної, скроневої, тімяної кісток зліва та справа із переходом на основу черепа із правобічною лобно-скронево-тім'яною епідуральною гематомою, забоєм і набряком-набнявінням головного мозку важкого ступеню та із пневмоцефалією, забій обох очей, орбітальні крововиливи. Вказані тілесні ушкодження за ступенем тяжкості відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень.

Внаслідок отриманих у результаті ДТП травм ОСОБА_4 встановлено другу групу інвалідності, що підтверджується довідками до акта огляду медико-соціальною експертною комісією.

Відповідно до частини першої статті 1166 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Положеннями статті 1187 ЦК України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є, зокрема, діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до частини першої статті 1195 ЦК України фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я фізичній особі, зобов'язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо.

Згідно з частиною першою статті 76, частиною першою статті 77 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Аналогічні норми були закріпленні у статях 57, 58 ЦПК України 2004 року

Судами встановлено, що у зв'язку з отриманням тілесних ушкоджень у результаті ДТП ОСОБА_4 проходила лікування у Волинській обласній клінічній лікарні у період із 16 квітня по 15 травня 2014 року, із 21 липня по 05 серпня 2014 року та у Комунальному закладі «Ківерцівське РТМО» у період із 26 квітня по 06 травня 2016 року, із 07 лютого по 17 лютого 2017 року.

Згідно з довідкою від 20 березня 2017 року № 47 ОСОБА_4 одержала путівку на санаторно-курортне лікування у санаторії «Пролісок» у місті Одеса.

Відповідно до наявних у матеріалах справи копії чеків та квитанції до прибуткового касового ордеру, витрати, понесені на лікування ОСОБА_4, складають 3 511,90 грн.

З огляду на викладення, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й суд апеляційної інстанції, належним чином оцінивши подані сторонами докази та визнаючи розмір відшкодування майнової шкоди у сумі 3511,90 грн, обґрунтовано виходив із того, що позивачем надано належні докази на підтвердження заявленого розміру відшкодування майнової шкоди.

Відповідно до статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю відшкодовується особою, яка її завдала за наявності її вини, крім випадків, встановлених законом.

Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (стаття 23 ЦК України).

Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш аніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення.

Установивши, що внаслідок ДТП, яка сталася у результаті неправомірних дій відповідача, позивачу заподіяно тілесні ушкодження, які за ступенем тяжкості відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, що спричинили моральні та фізичні страждання, суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку про наявність підстав для відшкодування позивачу моральної шкоди. Визначений судами розмір компенсації моральної шкоди у розмірі 60 000,00 грн відповідає засадам розумності, поміркованості та справедливості.

Доводи касаційної скарги про те, що суди незаконно зобов'язали відповідача відшкодувати позивачу моральну шкоду, оскільки ним така шкода відшкодована у повному обсязі, що встановлено вироком Ківерцівського районного суду Волинської області від 05 березня 2015 року, який має приюдиційне значення при розгляді цієї справи, є безпідставними з огляду на таке.

Відповідно до частини першої, п'ятої статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Аналогічна норма була закріплена у статті 60 ЦПК України 2004 року.

У порушення наведеної норми, відповідачем не надано належних доказів на підтвердження відшкодування ним моральної шкоди, завданої позивачу. Зі змісту вироку Ківерцівського районного суду Волинської області від 05 березня 2015 року не вбачається, що така шкода відшкодована відповідачем у повному обсязі. Відсутність у позивача претензій майнового та морального характеру до відповідача на час вирішення кримінального провадження не є підтвердженням відшкодування такої шкоди і не позбавляє права позивача звернутися до суду із позовом до відповідача у порядку цивільного судочинства.

Посилання заявника у касаційній скарзі на те, що суди не врахували доводи відповідача, чим порушили норми міжнародного права, є помилковими та повністю спростовуються змістом оскаржуваних рішень, які є достатньо повними і обґрунтованими, містять переконливі висновки по суті вирішеного спору, а також встановленими судами і наведеними вище обставинами справи.

Інші наведені у касаційній скарзі доводи не спростовують висновків судів та не дають підстав вважати, що судами порушено норми матеріального та процесуального права, такі доводи були предметом дослідження у судах попередніх інстанцій із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, і з якою погоджується суд касаційної інстанції.

Висновки судів по сутті вирішення справи є правильними, законними та обґрунтованими, підтверджуються матеріалами справи та не спростовані позивачем належним чином.

Викладене дає підстави для висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, арішення суду першої та апеляційної інстанцій - без змін із підстав, передбачених статтею 410 ЦПК України.

Керуючись статтями 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Рішення Ківерцівського районного суду Волинської області від 24 жовтня 2017 року та постанова Апеляційного суду Волинської області від 18 грудня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:О. В. Ступак

С. О. Погрібний

Г. І. Усик