У Х В А Л А

30 жовтня 2018 року

м. Київ

Справа № 524/4996/13-ц

Провадження № 14-461 цс 18

ВеликаПалата Верховного Суду у складі :

судді-доповідача - Гудими Д. А.,

суддів: Бакуліної С. В., Британчука В. В., Данішевської В. І., Золотнікова О. С., Кібенко О. Р., Князєва В. С., Лобойка Л. М., Лященко Н. П., Прокопенка О. Б., Рогач Л. І., Саприкіної І. В., Ситнік О. М., Ткачука О. С., Уркевича В. Ю., Яновської О. Г.

ознайомилася з матеріалами справи за позовом Публічного акціонерного товариства (далі також - ПАТ) «Дельта Банк» (далі також - позивач) до ОСОБА_3, ОСОБА_4, Приватного підприємства (далі також - ПП) «М. А. И.», про стягнення заборгованості

за касаційною скаргою ПАТ «Дельта Банк» на рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука від 10 лютого 2016 року й ухвалу Апеляційного суду Полтавської області від 16 травня 2016 року і

в с т а н о в и л а:

у червні 2013 року ПАТ «Дельта Банк» звернулося з вказаним позовом.

Мотивувало тим, що 25 жовтня 2007 року Акціонерний комерційний інноваційний банк «УкрСиббанк» уклав з ОСОБА_3 (далі - позичальник) кредитний договір № 0, який відповідно до додаткової угоди був змінений на № 1 (далі - кредитний договір). Згідно з його умовами банк надав позичальнику кредит у розмірі 133 897 швейцарських франків з процентною ставкою у розмірі 8,4 % річних на строк з 25 жовтня 2007 року по 24 жовтня 2013 року з цільовим призначенням кредиту - придбання автомобіля. Надалі до кредитного договору вносилися зміни та доповнення згідно з додатковими угодами.

8 грудня 2011 року ПАТ «УкрСиббанк» уклало з ПАТ «Дельта Банк» договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, відповідно до якого ПАТ «УкрСиббанк» передало (відступило) право вимоги за кредитним договором позивачу.

Останній зазначив, що виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором забезпечувалося відповідно до укладених 25 жовтня 2007 року договорів поруки (далі - договори поруки) з ОСОБА_4 та ПП «М. А. И.» (далі - поручителі). Відповідно до умов цих договорів відповідальність поручителів настає у випадку невиконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, а поручителі і позичальник несуть перед кредитором солідарну відповідальність.

Враховуючи те, що позичальник умови кредитного договору належним чином не виконував, утворилась заборгованість. А тому позивач звернувся до суду і просив з урахуванням уточненої позовної заяви стягнути солідарно з позичальника та поручителів 1 045 616,84 грн.

6 листопада 2013 року Автозаводський районний суд м. Кременчука ухвалив рішення, яким позовні вимоги задовольнив повністю.

9 липня 2014 року Апеляційний суд Полтавської області ухвалив рішення, яким рішення суду першої інстанції скасував і ухвалив нове, яким відмовив у задоволенні позову.

27 травня 2015 року Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ ухвалою скасував рішення судів першої й апеляційної інстанцій та направив справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

10 лютого 2016 року Автозаводський районний суд м. Кременчука ухвалив рішення, яким провадження у справі в частині позовних вимог ПАТ «Дельта Банк» до ПП «М. А. И.» закрив; роз'яснив позивачу право на звернення з вказаною вимогою за правилами господарського судочинства; у задоволенні решти вимог відмовив.

Закриваючи провадження в частині вимог до ПП «М. А. И.», суд першої інстанції вказав, що не допускається об'єднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, якщо інше не встановлено законом, і мотивував свій висновок правовою позицією, висловленою у постановах Верховного Суду України від 1 липня 2015 року у справі № 6-745цс15 та від 30 вересня 2015 року у справі № 6-1323цс15. Відмовляючи у задоволенні решти вимог, суд першої інстанції вказав, що ПАТ «Дельта Банк» не довів належними та допустимими доказами те, що банк виконав умови кредитного договору, заборгованість за яким є предметом розгляду цієї справи.

16 травня 2016 року Апеляційний суд Полтавської області постановив ухвалу, якою рішення суду першої інстанції в частині закриття провадження скасував і постановив у цій частині ухвалу, якою провадження у частині позовних вимог ПАТ «Дельта Банк» до ПП «М. А. И.» закрив; в іншій частині рішення суду першої інстанції залишив без змін.

Апеляційний суд вказав, що предметом спору є самостійні договори поруки, за якими кожен із поручителів (фізична особа - ОСОБА_4 та юридична особа - ПП «М. А. И.») поручився відповідати перед кредитором разом з позичальником як солідарні боржники, хоча і за порушення умов одного й того ж кредитного договору.

Враховуючи висновок Верховного Суду України про те, що не допускається об'єднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, якщо інше не встановлено законом, а суд відкриває провадження у справі в частині вимог, які належать до цивільної юрисдикції, і відмовляє у відкритті провадження у справі щодо вимог, розгляд яких проводиться за правилами іншого виду судочинства (постанови від 1 липня 2015 року у справі № 6-745цс15 та від 30 вересня 2015 року у справі № 6-1323цс15), апеляційний суд вважав, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про закриття провадження у справі в частині вимог ПАТ «Дельта Банк» до ПП «М. А. И.».

На думку апеляційного суду, закриваючи провадження у цій частині, місцевий суд вирішив справу у непередбачений законодавством спосіб, зокрема, шляхом ухвалення рішення суду, тоді як питання закриття провадження у справі вирішується постановленням ухвали.

Суд апеляційної інстанції також зазначив, що позивач не довів належними, допустимими та беззаперечними доказами виконання умов кредитного договору шляхом надання позичальнику банком кредиту, заборгованість за яким є предметом розгляду. А тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні вимог позивача до позичальника та ОСОБА_4

У червні 2016 року позивач звернувся до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ з касаційною скаргою. Просить скасувати рішення судів першої й апеляційної інстанцій і ухвалити нове, яким його позовні вимоги задовольнити повністю. Скаржиться на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Мотивує тим, що суди неправильно дослідили матеріали справи, оскільки банк виконав умови кредитного договору шляхом надання коштів позичальнику, а висновок судово-економічної експертизи від 20 травня 2014 року має суб'єктивний характер і є лише одним із джерел доказів у справі.

Стверджує, що у справі позичальник і його поручителі несуть солідарний обов'язок. Вказує, що вимоги позивача є однорідними та нерозривно пов'язаними між собою, а тому цей спір, зокрема, і в частині вимог до ПП «М. А. И.», має розглядатися за правилами цивільного судочинства.

6 вересня 2016 року Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ ухвалою відкрив касаційне провадження у справі.

6 жовтня 2016 року ОСОБА_3 та ОСОБА_4 подали заперечення на касаційну скаргу. Просять її відхилити та залишити в силі ухвалу Апеляційного суду Полтавської області від 16 травня 2016 року. Мотивують тим, що касаційна скарга ґрунтується на викривлених фактах і неправильній оцінці доказів.

Вказують, що 30 березня 2015 року Автозаводський районний суд м. Кременчука ухвалив рішення у справі № 524/10776/14-ц за позовом ПАТ «Дельта Банк» до позичальника про звернення стягнення на предмет застави та за зустрічним позовом позичальника до ПАТ «Дельта Банк» про визнання застави припиненою. У задоволенні позову ПАТ «Дельта Банк» відмовив, а зустрічний позов ОСОБА_3 задовольнив частково, зокрема, визнав заставу рухомого майна такою, що припинена на підставі повного виконання зобов'язання за забезпеченим заставою кредитним договором. Зазначають, що вказане судове рішення ПАТ «Дельта Банк» не оскаржувало і 28 квітня 2015 року набрало законної сили.

Стверджують, що висновки судів попередніх інстанцій у частині закриття провадження за вимогами позивача до ПП «М. А. И.» відповідають приписам процесуального закону.

29 грудня 2016 року Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ ухвалою призначив справу до судового розгляду.

15 грудня 2017 року розпочав роботу Верховний Суд і набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 3 жовтня 2017 року, яким Цивільний процесуальний кодекс (далі - ЦПК) України викладений у новій редакції.

12 вересня 2018 року Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду ухвалою передав справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду.

Відповідно до частини шостої статті 403 ЦПК України справа підлягає передачі на розгляд Великої Палати Верховного Суду у всіх випадках, коли учасник справи оскаржує судове рішення з підстав порушення правил предметної чи суб'єктної юрисдикції.

З огляду на те, що позивач оскаржує рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука від 10 лютого 2016 року й ухвалу Апеляційного суду Полтавської області від 16 травня 2016 року, зокрема, з підстав порушення правил суб'єктної юрисдикції, Велика Палата Верховного Суду приймає справу до розгляду.

Відповідно до частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Отже, справа розглядатиметься Великою Палатою Верховного Суду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами та без проведення судового засідання (у письмовому провадженні).

Велика Палата Верховного Суду звертає увагу на те, що у випадку розгляду справи за матеріалами в паперовій формі судові рішення надсилаються в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення (частина одинадцята статті 272 ЦПК України).

Керуючись частиною тринадцятою статті 7, частиною першою статті 402, частиною шостою статті 403 ЦПК України, Велика Палата Верховного Суду

у х в а л и л а :

1. Прийняти до розгляду справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4, Приватного підприємства «М. А. И.», про стягнення заборгованості за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» на рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука від 10 лютого 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Полтавської області від 16 травня 2016 року.

2. Призначити справу до розгляду Великою Палатою Верховного Суду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами на 5 грудня 2018 року у приміщенні Верховного Суду за адресою: м. Київ, вул. Пилипа Орлика, 8.

3. Надіслати учасникам справи копії цієї ухвали для відома.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання й оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач Д. А. Гудима
Судді:С. В. БакулінаН. П. Лященко
В. В. БританчукО. Б. Прокопенко
В. І. ДанішевськаЛ. І. Рогач
О. С. ЗолотніковІ. В. Саприкіна
О. Р. КібенкоО. М. Ситнік
В. С. КнязєвО. С. Ткачук
Л. М. ЛобойкоВ. Ю. Уркевич
О. Г. Яновська