Справа № 473/1595/18
РІШЕННЯ

іменем України

"22" жовтня 2018 р. Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області у складі:

головуючого судді Ротар М.М.

при секретарі Фінько О.П.

за участю позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «АВТО ПРОСТО», Товариства з обмеженою відповідальністю «АТ СЕРВІС» про визнання правочину недійсним та застосування реституції

В С Т А Н О В И В :

У травні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до відповідачів ТОВ «АВТО ПРОСТО» та ТОВ «АТ СЕРВІС», в якому просила визнати недійсним з моменту укладення договір № 7311738 від 25.11.2017 року, що був укладений між нею та ТОВ «АВТО ПРОСТО», стягнути з ТОВ «АВТО ПРОСТО» на її користь грошові кошти в розмірі 9475 грн. 20 коп. Також просила визнати недійсним з моменту укладення договір доручення № 731738 від 25.11.2017 року, укладений між нею та ТОВ «АТ СЕРВІС» та стягнути з ТОВ «АТ СЕРВІС» на її користь грошові кошти 16 912 грн.80 коп.

В обґрунтування вимог зазначила, що 25 листопада 2017 року між нею та відповідачем ТОВ «АВТО ПРОСТО» було укладено договір №731738, предметом якого є надання учаснику фінансових послуг з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах, спрямованих на придбання автомобіля за рахунок об'єднання грошових коштів учасників через систему АвтоТак. Відповідно до додатку №1 до договору метою його укладення було отримання автомобіля Chery Tiggo вартістю 289 900 грн. Проте, ані в самому договорі, ані в додатках до нього не вказані підприємство, з яким відповідач укладав договір на постачання автомобіля, виробник, імпортер та/або дистриб'ютор, а також інші основні характеристики автомобіля.

Посилаючись на те, що договір не містить строків та/або термінів отримання автомобіля та строку, після якого договір припиняє свою дію, договором визначені жорсткі обовязки позивача, при цьому угода не містить визначення відповідальності товариства за порушення умов договору або їх невиконання, договір укладено під впливом обману та із застосуванням нечесної підприємницької практики, умови договору є несправедливими по відношенню до позивача у розумінні Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки всупереч принципу добросовісності цивільних відносин, створюють істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду позивача, позивач просив суд визнати недійсним з моменту укладення договір №731738 від 25 листопада 2017 року та стягнути з відповідача 9 475 грн.20 коп. грн, які були сплачені на виконання договору. Також просила визнати недійсним договір доручення № 731738 від 25.11.2017 року, що був укладений між нею та «АТ СЕРВІС», за яким останній зобовязався вчинити визначені договором дії від її імені, як довірителя, та за яким нею були сплачені грошові кошти, як винагорода ТОВ «АВТО ПРОСТО» в розмірі 16 972 грн.80 коп.

Ухвалою суду 18 травня 2018 року позовна заява була залишена без руху для усунення недоліків.

Ухвалою суду від 29 травня 2018 року після усунення недоліків, позовна заява була прийнята до розгляду та було відкрито провадження. Справа призначена до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.

11 липня 2018 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву від відповідача ТОВ «АВТО ПРОСТО», в якому відповідач заперечував проти задоволення позовних вимог.

09 серпня 2018 року від позивача на адресу суду надійшла відповідь на відзив.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 повністю підтримала позовні вимоги.

Представник відповідача ТОВ «АВТО ПРОСТО» в судове засідання не зявився, на адресу суду надіслав відзив, в якому просив відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на те, що вимоги позивача незаконні та необґрунтовані, а оспорюваний договір є законним і таким, що відповідає вимогам чинного законодавства. Так, укладений договір був підписаний позивачем, що є свідченням факту ознайомлення, розуміння та згоди з усіма визначеннями, умовами та змістом договору та додатків до нього. Договір містить детальний опис послуг, щоб виключити необхідність їх усного тлумачення та уникнення непорозумінь між сторонами з приводу трактування умов договору. До того ж, позивач отримав примірник даного договору, у нього була можливість вільного доступу до інформації щодо отриманих ним послуг від відповідача. Крім того, відповідно до умов договору учаснику надано право протягом чотирнадцяти днів від дати підписання виявити бажання односторонньо відмовитися від договору, після чого договір вважається розірваним, а учаснику повертається вся сума сплачених ним коштів, що також дає змогу учаснику протягом чотирнадцяти днів додатково детально ознайомитися з договором. Тому неподання позивачем своєї заяви про розірвання договору із вказаних вище підстав є доказом того, що позивачу були повністю зрозумілі усі визначення, умови і зміст договору та додатків до нього, і що сторони досягли домовленості з усіх істотних умов. Крім того, з приводу посилань позивача на те, що ТОВ «Авто Просто» діє за принципом пірамідальної схеми, зазначено, що такі посилання є безпідставними, оскільки, відповідно до п. 7 ч. 3 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» поняття «пірамідальна схема» має такі обов'язкові ознаки, як здійснення сплати за можливість одержання учасником компенсації, компенсація надається за рахунок залучення учасником інших споживачів схеми, відсутність продажу або споживання товару, однак дані ознаки у діяльності ТОВ «Авто Просто» відсутні, а тому виключається можливість визнання схеми пірамідальної та такої, що порушує норми чинного законодавства України. Тому просять відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 25 листопада 2017 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Авто Просто» було укладено договір № 731738 , за умовами якого відповідач бере на себе зобов'язання адміністрування фінансових активів для придбання автомобіля через систему АвтоТак.

25 листопада 20017 року між ТОВ «АТ СЕРВІС», як повіреним. З одного боку та позивачем ОСОБА_1, як довірителем, був укладений договір доручення № 731738, за яким остання сплатила винагороду на користь ТОВ «АВТО ПРОСТО», що була визначена у договорі про адміністрування як винагорода за послуги ТОВ «АВТО ПРОСТО», повязані з включенням договору про адміністрування до системи АВТО Так та формуванням групи.

Згідно п.11 ст. 4 Закону України «Про фінансові послуги та регулювання ринків фінансових послуг» адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах належить до фінансових послуг.

ТОВ «Авто Просто» відповідно до розпорядження Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України від 19 січня 2012 року № 40 зареєстроване у державному реєстрі фінансових установ згідно з вимогами закону та отримало ліцензію на здійснення діяльності (надання фінансової послуги) щодо «придбання товарів у групах» у Національній комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринку фінансових послуг.

Укладаючи оспорюваний договір, ТОВ "Авто Просто" діяло на підставі наданої 15 вересня 2015 року Ліцензії на право надання фінансових послуг з адміністрування фінансових активів для придбання товарів в групах.

Відповідно до умов додатка №1, який є невідємною частиною договору, ОСОБА_1 погоджено марку автомобіля та його модель, а також поточну ціну автомобіля, а саме транспортний засіб Cheri Tiggo вартістю 289 900 грн.

Додатком № 1 до договору позивач зобов'язався сплатити: винагороду за послуги, пов'язані з включенням договору до системи «АвтоТак» та формування групи у % + ПДВ у розмірі 16972,80 грн, періодичний платіж у % - 0,8333, щомісячну винагороду - 0,415+ПДВ; винагороду за послуги, пов'язані з передачею автомобіля учаснику 3,00+ПДВ.

Згідно з умовами додатка № 2 до договору ОСОБА_1, як учасника, зобов'язано протягом строку дії договору належним чином та у встановлений строк виконати усі зобов'язання зі сплати періодичних платежів разом із щомісячною винагородою товариства, учасник має право на сплату 50 % від розміру щомісячної винагороди у складі кожного сплаченого авансового платежу.

На підставі вказаного договору ОСОБА_1 було сплачено відповідачу внесок у розмірі 16972,80 грн.

У подальшому, на виконання умов укладеного договору, позивачем протягом грудня 2017 та січня 2018 року сплачувались щомісячно грошові внески на загальну суму 9415,20 грн.

Відповідно до вимог ч. 1, ч. 2 ст.215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 1-3, 5 та 6 ст.203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Позивач, звертаючись в суд з позовом, послалася на норми ст. ст. 18,19 Закону України «Про захист прав споживачів», вказувала зокрема, що договір з ТОВ "Авто Просто" в цілому є несправедливим, оскільки дії відповідача є забороненими через невизначеність таких істотних умов договору, як ціна, чітко визначених технічних характеристик автомобіля, строку дії договору. Крім того, наведеними обставинами обґрунтовувала здійснення відповідачем нечесної підприємницької практики, що порушує її права як споживача послуг, не спрямованої на реальне настання правових наслідків.

Статті 18 та 19 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачають різні взаємовиключні підстави визнання угод недійсними.

Відповідно до положень, зазначених у ч. 1, пункту 7 ч. 3, ч. 6 ст.19 Закону України «Про захист прав споживачів», забороняється здійснення нечесної підприємницької практики. Нечесна підприємницька практика включає в себе будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною.

Законом України «Про захист прав споживачів» закріплена можливість визнання недійсними правочинів, здійснених із використанням нечесної підприємницької діяльності, яка полягає, зокрема, у введенні в оману споживачів шляхом залучення їхніх коштів з метою реалізації діяльності пірамідальної схеми.

При цьому в зазначеному Законі нормативне визначення поняття «пірамідальної схеми» не надано, однак визначені ознаки, які відносять діяльність суб'єкта підприємництва до «пірамідальної схеми».

Результат аналізу пункту 7 частини третьої статті 19 закону України «Про захист прав споживачів» дає підстави для висновку, що поняття «пірамідальна схема» у розумінні цієї норми має такі обов'язкові ознаки у їх сукупності: а) здійснення сплати за можливість одержання учасником компенсації; б) компенсація надається за рахунок залучення учасником інших споживачів схеми; в) відсутність продажу або споживання товару, відсутність яких виключає можливість визнання схеми як «пірамідальної», тобто такої, що порушує норми чинного законодавства України.

Так, пірамідальній схемі властива сплата за можливість одержання окремим учасником компенсації, яка повинна надаватися за рахунок залучення цим учасником схеми інших споживачів.

Аналогічний правовий висновок щодо застосування статті 19 Закону України «Про захист прав споживачів» висловлений у постановах Верховного Суду України від 11 вересня 2013 року у справі № 6-40 цс13 та від 25 червня 2014 року у справі № 6-74 цс14.

Таким чином, укладена угода в рамках системи придбання товарів у групах не є утворенням та розвитком пірамідальних схем у розумінні пункту 7 частини третьої статті статті 19 Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки ТОВ «Авто Просто» надає споживачам послуги на основі системи, кінцевим результатом якої на підставі угод з учасниками групи є отримання автомобіля всіма учасниками, а споживачі сплачують кошти саме за одержання послуги, яка споживається в процесі її виконання. Кожний учасник отримує автомобіль відповідно до платежів, здійснених ним самим, та продовжує сплачувати за автомобіль до повної виплати.

Визначення поняття "несправедливі умови договору" закріплено в ч. 2 ст. 18 цього Закону - умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача.

Аналізуючи норму ст. 18 Закону України "Про захист прав споживачів", можна дійти висновку, що для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (п. 6 ч. 1 ст. 3, ч. 3 ст. 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві.

Як вбачається з договору, укладеного між ТОВ «Авто Просто» та позивачем, предметом договору сторін, укладеного в рамках функціонування системи придбання автомобілів у групах «АвтоТак», є надання учаснику програми фінансової послуги з адміністрування фінансових активів для придбання ним автомобіля.

Відповідно до п. 5.1 ст. 5 розділу ІІ договору, учасник, який належним чином виконує свої зобов'язання за даним договором, отримує автомобіль через визначені договором механізми надання права на отримання автомобіля.

П.7.1 ст.7 договору передбачає право позивача на звернення з проханням надати будь-яку марку та/або модель автомобіля, що відрізняється від марки та/або моделі автомобіля, зазначеного в додатку №1.

Умовами ст. 9 договору передбачена можливість заміни марки або моделі автомобіля на іншу у разі, якщо обумовленої додатком №1 до договору моделі чи марки автомобіля буде припинено постачання або випуск.

Таким чином не зазначення в договорі чітко визначених технічних характеристик автомобіля не є підставою для визнання його в цілому несправедливим по відношенню до споживача, оскільки предметом договору, що оспорюється, є надання учаснику програми фінансової послуги з адміністрування фінансових активів з метою придбання учасником автомобіля.

Умовами договору спростовуються посилання позивача на відсутність домовленості щодо строку дії договору. Зокрема, статтею пятою договору передбачено, що договір набирає чинності з моменту його підписання обома сторонами й діє протягом десяти років, але у будь-якому разі до моменту виконання обома сторонами всіх зобовязань, передбачених договором.

Таким чином, при укладенні договору сторони на власний розсуд визначили строк його дії.

Передбачені договором умови дозволяють учаснику сплачувати ціну автомобіля невеликими щомісячними внесками, у вигляді періодичних платежів на окремий поточний рахунок ТОВ «Авто Просто» для оплати поточної ціни автомобіля, яка за умовами договору встановлюється постачальником кожного місяця в останній робочий день місяця та є основою для розрахунку грошового розміру періодичних платежів та винагороди товариству, передбачених договором.

Ціна автомобіля, зазначена у додатку №1 до договору, є поточною ціною, яка діє на день укладення договору та зазначена для визначення винагороди за послуги, повязані з включенням договору до системи АвтоТак та формування групи.

Право на розрахунок щомісячних платежів у відповідності до поточної ціни товару (автомобіля) також закріплено в Ліцензійних умовах провадження діяльності з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах, затверджених Розпорядженням Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг 09.10.2012 № 1676, які діяли на час укладення оспорюваного договору, зокрема відповідно до п. 6.2. Ліцензіат під час провадження діяльності з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах з урахуванням вимог цих Ліцензійних умов може: змінювати розмір періодичних платежів на підставі зміни поточної ціни товару, встановленої постачальником.

Визначення в договорі ціни не у вигляді певної суми грошових коштів, а шляхом вказівки на спосіб її визначення з використанням додаткового критерію - встановлення ціни виробником та/або імпортером, та/або дистриб'ютором, не суперечить законодавству і є загальноприйнятим в практиці.

Відповідно до частин третьої та п'ятої статті 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ч. 1 ст.230 ЦК України обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Відповідно до статті 19 угоди підписання останньої та додатків до неї є підтвердженням факту ознайомлення, розуміння сторонами та їх згоди з усіма визначеннями, умовами та змістом угоди й додатків до неї. Учасник заявляє, що отримав усі коректно викладені пояснення від представника ТОВ «АВТО ПРОСТО», уважно прочитав та зрозумів угоду та додатки до неї, що засвідчив своїм підписом.

Крім того, згідно із п.12.1.5 статті 12 укладеного між сторонами спору договору, учаснику системи надається 14 календарних днів для того, щоб він міг ознайомитись із договором, та прийняти його умови або відмовитись від договору про адміністрування. Вказаним приписом укладеного договору передбачено повернення учаснику суми сплачених ним коштів за умови подання учасником відповідної заяви про односторонню відмову від договору. При цьому, у разі розірвання договору, протягом 30 календарних днів із дати отримання заяви учасника, ТОВ ''Авто Просто'' здійснює повернення сплачених коштів. Зазначені норми договору вказують на те, що позивач мав достатньо часу для ознайомлення з умовами договору та не звернення з заявою про відмову від договору, свідчить про розуміння та прийняття умов угоди.

Таким чином, суд приходить до висновку про недоведеність доводів позивача щодо несправедливості умов спірного договору, введення його в оману, із матеріалів справи не вбачається наявності в оспорюваному договорі умов, що є несправедливими щодо позивача, порушують принцип добросовісності та призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін, та не доведено наявності у діях відповідача ознак нечесної підприємницької практики.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

На підставі вищевикладеного, аналізуючи зібрані у справі докази, кожний окремо та всі в сукупності, суд приходить до висновку про неможливість задоволення позову, оскільки відсутні передбачені законом підстави для визнання договору недійсним та застосування наслідків його недійсності.

Керуючись ст.ст. 203, 215, Законом України «Про захист прав споживачів», Законом України «Про фінансові послуги та регулювання ринків фінансових послуг», ст.ст. 12, 13, 76, 80, 81, 95, 258,2 59, 354, 355 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «АВТО ПРОСТО», Товариства з обмеженою відповідальністю «АТ СЕРВІС» про визнання правочину недійсним та застосування реституції залишити без задоволення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Миколаївського апеляційного суду через Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивні частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення (ухвала), якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 25 жовтня 2018 року.

Суддя М.М. Ротар