н/п 2-о/490/143/2018
РІШЕННЯ
19 червня 2018 року м.Миколаїв
Центральний районний суд м.Миколаєва
у складі головуючого судді Чулуп О.С.
при секретарі Росинець В.Ю.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Миколаєві цивільну справу за заявою ОСОБА_1,
зацікавлена особа Центральний райвідділ управління Державної міграційної служби України в Миколаївській області
про встановлення факту проживання в Україні
Заявник звернувся до суду із заявою про встановлення факту, постійного проживання його на території України станом на 1 серпня 1991 року по 2016 рік та є громадянином України. В судовому засіданні заявник уточнив свої позовні вимоги, а саме просив установити факт постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року.Свої вимоги обґрунтовує тим, що він народився 01.05.1963 р. в м. Керч, АР Крим.. З 1991 року по вересень 2014 року, постійно, без виїзду проживав в Україні. З 1990 року по 2016 рік заявник відбував покарання в різних виправних колоніях Державної пенітенціарної служби України, про що свідчить довідка про звільнення. Заявник вказує, що без встановлення цього факту в судовому порядку він позбавлений можливості отримати громадянство України. Заявник у судовому засіданні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити.
Представник заінтересованої особи у судовому засіданні просив суд відмовити у задоволенні вимог з підстав, викладених у запереченнях. В судовому засіданні представник пояснив, що доказів постійного проживання заявника на території України на вказаний період не має.
Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, давши оцінку доказам, суд приходить до висновку , що в задоволенні заяви слід відмовити.
Судом встановлено, що заявник ОСОБА_1 народився 01 травня 1963 року в м. Керч АР Крим (Україна) (довідка про звільнення серії МИК № 012122).
Судом встановлено, що згідно довідки Центрального РВ у м.Миколаєві УДМС України в Миколаївській області, ОСОБА_1 звертався до Центрального РВ у м. Миколаєві УДМС України в Миколаївській області з заявою про поновлення паспорта замість втраченого, проте не було встановлено належності до громадянства будь-якої держави.
Судом досліджено відповідь на запит Головного управління Національної поліції в Миколаївській області № 590/31-2018 від 02.04.2018 року відповідно до якої ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 відбував покарання у виправних установах Управління Державної пенітенціарної служби України у період часу з 1990 року по 2016 рік.
Відповідно до ч.1 ст.3 Закону України «Про громадянство України» громадянами є усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України.
Відповідно до п.3ч.2ст.9 Закону України «Про громадянство України» безперервне проживання на законних підставах на території України протягом останніх п'яти років є однією з умов прийняття до громадянства України.
При цьому, статтею1 цього ж Закону визначено безперервне проживання на території України - проживання в Україні особи, якщо її разовий виїзд за кордон у приватних справах не перевищував 90 днів, а в сумі за рік 180 днів.
Не є порушенням вимоги про безперервне проживання виїзд особи за кордон у службове відрядження, на навчання, у відпустку, на лікування за рекомендацією відповідного медичного закладу або зміна особою місця проживання на території України; проживання на території України на законних підставах - проживання в Україні іноземця чи особи без громадянства, які мають у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року відмітку про постійну чи тимчасову прописку на території України, або зареєстрували на території України свій національний паспорт, або мають посвідку на постійне чи тимчасове проживання на території України, або їм надано статус біженця чи притулок в Україні.
Суду не надано доказів того, що заявник станом на 24.08.1991р. постійно проживав на території України.
Таким чином, здобуті в ході судового розгляду докази не підтверджують факт постійного проживання ОСОБА_1 на території України станом з 24.08.1991 року. За такого, заява не є обґрунтованою та задоволенню не підлягає.
Керуючись ст.ст.18, 80,81,89,263-265, 319 ЦПК України, суд
В задоволенні заяви ОСОБА_1 про встановлення факту постійного проживання в Україні станом на 24 серпня 1991 року, - відмовити.
Рішення суду набирає законної сили в порядку та строки передбачені ст. 273 ЦПК України.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Миколаївської області. Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти дні з дня отримання копії рішення до Апеляційного суду Миколаївської області через Центральний районний суд м . Миколаєва.

Суддя