Справа № 297/1111/18
23 жовтня 2018 року м. Берегове
Берегівський районний суд Закарпатської області в особі: головуючого Фейір О. О., з участю секретаря судового засідання Кузьма Т.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики,
Позов мотивовано тим, що 02 березня 2018 року між позивачем і ОСОБА_2 в усній формі було укладено договір позики, згідно з яким ОСОБА_1 передав відповідачу у власність грошові кошти в сумі 2 100 доларів США та 500 євро, які відповідач зобовязався повернути до 08 травня 2018 року. На підтвердження укладення договору позики відповідач того ж дня надав розписку про одержання вищевказаної суми. Оскільки запозичені кошти відповідач в обумовлений строк не повернув, позивач просить стягнути з відповідача на його користь вищевказану суму грошових коштів. Також просив стягнути з відповідача на його користь сплачений судовий збір.
В судове засідання позивач ОСОБА_1 не зявився, однак подав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує повністю та просить їх задоволити, не заперечує проти заочного розгляду справи (а. с. 23).
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання повторно не зявився, будучи належним чином повідомленим про час і місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомив, заяв про розгляд справи без його участі від нього не надходило (а. с. 18-20).
Згідно з ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не зявився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Дослідивши матеріали справи, з'ясувавши повно і всебічно обставини справи, оцінивши докази на ствердження цих обставин в їх сукупності, суд приходить до наступного.
Згідно з ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Частиною 1 ст. 1047 ЦК України встановлено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, незалежно від суми.
З позовної заяви вбачається, що договір позики між сторонами було укладено в усній формі.
Як вбачається з копії розписки, даної 02 березня 2018 року ОСОБА_2 позичив в ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 2100 доларів США і 500 євро та зобовязався повернути вказану суму коштів до 08 травня 2018 року (а. с. 5).
Так, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми (ч. 2 ст. 1047 ЦК України).
Відповідно до правової позиції Верховного суду України, викладеної в постанові № 6-63цс13 від 18.09.2013 року, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.
Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобовязується повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Судом встановлено, що строк виконання відповідачем зобовязання перед позивачем, відповідно до вищевказаної розписки, закінчився 08 травня 2018 року о 24:00 годин, однак відповідач свої зобовязання у вказаний строк не виконав.
Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно зі статтею 524 ЦК України зобовязання має бути виражене у грошовій одиниці України гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобовязання в іноземній валюті. Якщо у зобовязанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом (ч. 2 ст. 533 ЦК України).
Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 є обґрунтованими, підставними та такими, що підлягають задоволенню.
Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, суд вважає стягнути з відповідача в користь позивача 704,80 гривень судового збору, що був сплачений позивачем при зверненні до суду (а. с. 1).
Керуючись ст. ст. 524, 526, 533, 1046-1049 ЦК України, ст. ст. 141, 263-265, 280-282, 354, 355 ЦПК України, суд
Позов задовольнити повністю.
Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, місце проживання якого зареєстровано ІНФОРМАЦІЯ_2, в користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, мешканця ІНФОРМАЦІЯ_4 М., 54 «а», реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, судовий збір в розмірі по 704 (сімсот чотири) гривні 80 копійок.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до апеляційного суду Закарпатської області. Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Суддя ОСОБА_3.