Справа № 750/2828/18 Провадження № 22-ц/795/1026/2018 Головуючий у I інстанції ОСОБА_1 Доповідач - Шитченко Н. В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 вересня 2018 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючої - судді Шитченко Н.В.

суддів: Висоцької Н.В., Мамонової О.Є.,

із секретарем Зіньковець О.О.,

позивач ОСОБА_2

відповідач ОСОБА_3,

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 19 червня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про зменшення розміру аліментів,

місце ухвалення рішення суду місто Чернігів,

дата складання повного тексту рішення суду першої інстанції 19 червня 2018 року.

у с т а н о в и в:

У березні 2018 року ОСОБА_2 звернувся з позовом до ОСОБА_3, у якому просив зменшити розмір аліментів, які стягуються з нього на двох неповнолітніх дітей у твердій грошовій сумі у розмірі 3000 грн, до 1860 грн щомісячно, що загалом складатиме 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину. Заявлені вимоги мотивував тим, що з лютого 2018 року він працює на приватному підприємстві та отримує заробітну плату у розмірі 3723 грн, отже, стягнута судом сума аліментів складає 80 % його заробітку і фактично позбавляє його засобів для існування. Зазначав, що також повинен здійснювати утримання батьків пенсійного віку, які потребують матеріальної допомоги.

Рішенням від 19 червня 2018 року Деснянський районний суд м. Чернігова у задоволенні позову відмовив.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на ухвалення рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржуване рішення суду та ухвалити нове, яким задовольнити його вимоги у повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд першої інстанції помилково вказав про відсутність підстав для зменшення розміру аліментів через недоведеність позивачем належним чином заявлених вимог.

Позивач вказує, що суд безпідставно не врахував, як підставу для зменшення розміру аліментів, суттєве погіршення його матеріального стану.

Звертає увагу, що на момент винесення рішення суду він був звільнений з роботи, про що зазначав у судовому засіданні, але суд послався лише на довідку про доходи, яку він надавав на час звернення з позовом. Cуд необґрунтовано поставив під сумнів його доходи, вказавши, що вказана довідка не відображає в повній мірі його заробіток. На думку скаржника, таке посилання суду є припущенням і повністю спростовується довідкою № 1213 від 21 червня 2018 року.

У наданому відзиві відповідач вважає судове рішення законним, а доводи апеляційної скарги безпідставними та необґрунтованими.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду залишенню без змін, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано належних доказів зміни його матеріального стану у бік погіршення. Суд зазначив, що у наданій позивачем довідці вказаний розмір посадового окладу не відображає у повній мірі реальний заробіток позивача, оскільки умовами колективного договору можуть бути передбачені додаткові виплати, отже належним доказом погіршення майнового стану ОСОБА_2 така довідка бути не може.

Суд апеляційної інстанції погоджується з таким висновком суду, оскільки він ґрунтується на матеріалах справи та відповідає вимогам чинного законодавства.

У справі встановлено, що сторони являються батьками ОСОБА_2 ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 7, 8).

Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 20 жовтня 2017 року з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 стягнуто аліменти на утримання неповнолітніх дітей сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та дочки ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, у твердій грошовій сумі у розмірі 3000 грн щомісяця, починаючи з 01 вересня 2017 року та до досягнення дітьми повноліття (а.с. 9). Вказане рішення в апеляційному порядку не оскаржувалось та набрало законної сили, про що свідчать матеріали цивільної справи № 750/8414/17.

Нарахування ОСОБА_2 стягнутих судом аліментів підтверджується розрахунком державного виконавця заборгованості по аліментам, яка станом на 05 травня 2018 року складала 24483,87 грн (а.с. 50).

Звернувшись до суду з вимогою про зменшення розміру аліментів, ОСОБА_2 зазначив підставою для цього суттєве погіршення його матеріального становища.

Статтями 180, 181 СК України визначено, що батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Згідно з ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 192 СК України та розяснень п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року № 3, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоровя когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Тобто, законодавцем чітко встановлена наявність конкретних підстав для зміни розміру аліментів.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції, у повній мірі проаналізувавши вищенаведені норми та вивчивши матеріали справи, дійшов правильного висновку про відсутність правових підстав для зменшення розміру аліментів, які стягуються з ОСОБА_2 на користь відповідача на утримання двох неповнолітніх дітей, з 3000 грн до 1860 грн.

Так, позовна заява містить посилання про наявність законних, на думку позивача, підстав для стягнення аліментів у меншому, ніж визначено судовим рішенням, розмірі.

Проте апеляційний суд вважає, що позивачем не надано належних у контексті положень ст.ст. 76-80 ЦПК України доказів, які б підтверджували, як цього вимагають приписи ст. 192 СК України, зміни з часу визначення розміру аліментів у його матеріальному стані, які повинні враховуватись судом при вирішенні питання про зменшення розміру аліментів.

Так, в ході розгляду справи за позовом ОСОБА_3 про стягнення аліментів з ОСОБА_2 на утримання неповнолітніх дітей, останній зазначав про те, що тимчасово не працює, але при цьому не заперечував проти заявленого позивачем розміру аліментів у сумі 3000 грн. ОСОБА_3 також, даючи пояснення суду першої інстанції, наголошувала на тому, що причиною її звернення до суду з позовом про стягнення аліментів стало те, що відповідач не працює і не надає коштів на утримання спільних дітей сторін. Зазначене підтверджується поясненнями сторін, даними у судовому засіданні 20 жовтня 2017 року (запис на робочому диску № 1 у справі № 750/8414/17 (а.с. 17 цієї справи), що є додатком до журналу судового засідання (а.с. 18). Задовольняючи позов ОСОБА_3 та визначаючи розмір аліментів у твердій грошовій сумі 3000 грн, суд першої інстанції врахував ті обставини, що відповідач є працездатним, може надавати матеріальну допомогу, а також визнання останнім у повному обсязі позовних вимог ОСОБА_3

З наданої ОСОБА_2 районному суду довідки на підтвердження своїх доводів щодо погіршення матеріального стану вбачається, що він з 06 лютого 2018 року працює на приватному підприємстві «ОСББ-СЕРВІС «ФАВОРИТ» на посаді охоронця з окладом 3723 грн (а.с. 12).

Відповідно до положень ст. 2 ЗУ «Про оплату праці», якою визначена структура заробітної плати, основна заробітна плата - це винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов'язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців. Додаткова заробітна плата це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов'язані з виконанням виробничих завдань і функцій.

Враховуючи наведене, районний суд у своєму рішенні правильно зазначив, з чим погоджується і колегія суддів, що у вказаній вище довідці розмір посадового окладу є лише складовою заробітної плати і не відображає у повній мірі реального заробітку позивача. Належним підтвердженням доходу повинна бути довідка про нараховану та виплачену суму заробітної плати.

Позивачем до апеляційної скарги на підтвердження її доводів щодо погіршення матеріального стану додано витяг з відомостей з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків і довідка про доходи з ПП «ОСББ-СЕРВІС ФАВОРИТ», проте вказані докази не беруться до уваги колегією суддів при вирішенні даного спору, оскільки вони не були предметом дослідження у суді першої інстанції, а у апеляційній скарзі відсутні навіть посилання на те, що вказані докази не були надані до суду першої інстанції з причин, які обєктивно не залежали від позивача.

При цьому колегія суддів вважає, що у будь-якому випадку не може вважатись погіршенням матеріального стану ОСОБА_2 його працевлаштування, яке відбулось вже після винесення судового рішення, яким визначено розмір аліментів на утримання дітей у сумі 3000 грн.

Колегія суддів не вважає здійснення позивачем утримання батьків пенсійного віку тією обставиною, що свідчить про погіршення його матеріального становища з огляду на те, що на час розгляду справи про стягнення аліментів на утримання двох неповнолітніх дітей разом з ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 були зареєстровані його батьки батько ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3 та мати ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_4, що підтверджується довідками управління адміністративних послуг Чернігівської міської ради № 1635 та № 1598 (а.с. 10,11), отже зазначена позивачем обставина, як підстава для зменшення розміру аліментів, також правомірно не була врахована при вирішенні питання про зменшення розміру аліментів.

Посилання ОСОБА_2 в апеляційній скарзі на те, що суд першої інстанції не взяв до уваги надані ним пояснення про те, що на момент винесення рішення позивач був звільнений з роботи, не є підставою для скасування рішення суду першої інстанції, оскільки підставами позову про зменшення розміру аліментів було зазначено погіршення матеріального стану через невеликий розмір заробітної плати, а не через відсутність роботи. Саме в межах заявлених вимог, які позивачем в ході розгляду справи не змінювались і не уточнювались, судом першої інстанції і була розглянута справа у відповідності до положень ст. 13 ЦПК України.

Беручи до уваги наведені обставини, апеляційний суд приходить до висновку про те, що доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на відповідних положеннях законодавства, рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, і підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 19 червня 2018 року без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови виготовлено 19 вересня 2018 року.

Головуючий:Судді: