Іванівський районний суд Одеської області
Іванівський районний суд Одеської області
Справа № 499/540/18
Провадження № 2/499/331/18
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

"24" вересня 2018 р. смт. Іванівка

Іванівський районний суд Одеської області у складі головуючого судді Погорєлова І.В., за участю секретаря судового засідання Дібрової О.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування моральної та матеріальної шкоди

ВСТАНОВИВ:

Позивачка, яка діє як законний представник неповнолітнього сина, звернулась до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача матеріальну шкоду в розмірі 1850,00 грн. та моральну шкоду в розмірі 15000,00 грн.

Позовні вимоги позивач обґрунтовувала тим, що 19.02.2018 року ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 наніс її неповнолітньому сину ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, тілесні ушкодження.

Кримінальне провадження відносно ОСОБА_2 за ч.1 ст.125 КК України було закрите у зв'язку з недосягненням віку кримінальної відповідальності. Постановою Іванівського районного суду Одеської області від 18.04.2015 року, відповідальність за протиправну поведінку неповнолітнього ОСОБА_2 була покладена на його батька ОСОБА_2, тобто відповідача, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 170,00 грн.

Так, внаслідок завданих її сину тілесних ушкоджень, ним була отримана ЗЧМТ (закрита черепно-мозкова травма) та струс головного мозку, що підтверджується медичними документами. На його лікування нею було витрачено 1850 гривень, які вона просить стягнути з відповідача.

Також, позивач зазначила, що у зв'язку з отриманням тілесних ушкоджень синові було завдано також і моральну шкоду, яку вона оцінює у 15000,00 грн., оскільки її син зазнав фізичного болю та страждань внаслідок отриманих тілесних ушкоджень, відбулися негативні зміни у його житті, пов'язанні з необхідністю проходити медичні обстеження, він наразі скаржиться на головний біль, безсоння та погане самопочуття. Неправомірна поведінка та приниження у присутності інших учнів з боку ОСОБА_2 спричини її сину сильні душевні переживання.

У судовому засіданні представник позивача на задоволенні позовних вимог наполягала, позовну заяву підтримала в повному обсязі.

Представник відповідача у судовому засіданні позов визнала частково, зазначила, що відповідач визнає позов в частині стягнення матеріальної шкоди у розмірі 1305,00 грн., які дійсно були документально підтвердженні, у задоволенні позову в частині стягнення моральної шкоди просила відмовити, оскільки вони є надуманими та нічим не підтвердженні.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові матеріали справи та з урахуванням положень ч.1 ст. 81 ЦПК України, де зазначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, та ч.1 ст. 13 ЦПК України, згідно якої суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Згідно ч. 7 ст. 128 КПК України особа, яка не пред'явила цивільного позову в кримінальному провадженні, а також особа, цивільний позов якої залишено без розгляду, має право пред'явити його в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до копії свідоцтва про народження, позивач ОСОБА_1 є матір'ю ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Відповідно до витягу з ЄРДР, 19.02.2018 року були внесенні до ЄРДР за №00000059 за вчинення злочину, передбаченого ч.1 ст.125 КК України на підставі заяви ОСОБА_1, відповідно до якої 19.02.2018 року о 11:15 годині ОСОБА_3 спричинив її сину ОСОБА_4 тілесні ушкодження.

Постановою СВ Іванівського ВП Роздільнянського ВП ГУНП в Одеській області про закриття кримінального провадження від 05.03.2018 року, кримінальне провадження за ч.1 ст.125 КК України по факту спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_4 було закрито у зв'язку з недосягненням ОСОБА_2 віку кримінальної відповідальності, отже він не є суб'єктом злочину.

Працівниками Іванівського ВП було складено протокол про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2, батька неповнолітнього ОСОБА_2, за ч.4 ст.184 КУпАП, яка передбачає відповідальність за вчинення неповнолітніми діянь, що містять ознаки злочину, відповідальність за які передбачена Кримінальним кодексом України, якщо вони не досягли віку, з якого настає кримінальна відповідальність та тягне за собою накладення штрафу на батьків або осіб, які їх замінюють.

Постановою Іванівського районного суду Одеської області від 18.04.2018 року батька неповнолітнього ОСОБА_2, ОСОБА_2 було визнано винним за ч.4 ст.184 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу.

Відповідно до виписного епікризу з історії хвороби №401/84 від 23.02.2018 року, ОСОБА_4 надійшов до стаціонару 19.02.2018 року з ЗЧМТ, струсом головного мозку, синці м'яких покривів обличчя.

Відповідно до копії квитанцій він 20.02.2018 року, 21.02.2018 року та 23.02.2018 року ОСОБА_4 придбав ліки на загальну суму 885,00 грн.

09.03.2018 року ОСОБА_4 проходив обстеження у дитячого невролога у приватній клініці «INTO-SANA», вартість послуги - 420,00 грн., що підтверджується копією квитанції.

Відповідно до результатів даного обстеження, станом на 09.03.2018 рік ОСОБА_4 скарг на стан здоров'я не мав, його діагноз: реконвалесцент ЗЧМТ, реконвалесцент струс головного мозку. Загальні рекомендації: контроль роботі з комп'ютером. Режим: прогулянки на свіжому повітрі, питний режим. Медикаменти: нейрон та нообут.

Підтвердження щодо витрат на дані ліки суду не надано.

Також до матеріалів справи було долучено квитанції від 05.06.2018 року, видану за придбання анальгетиків на суму 545,10 грн., при цьому в квитанції не вказано найменування ліків, не долучено медичної довідки про необхідність вживання цих ліків ОСОБА_4

Згідно з ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної особи або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

За змістом вказаних норм зобов'язання з відшкодування шкоди - це такі цивільно-правові зобов'язання, в яких потерпіла сторона (кредитор) має право вимагати від боржника (заподіювача шкоди) повного відшкодування протиправно завданої шкоди шляхом надання відповідного майна в натурі або відшкодування збитків.

Крім того, з огляду на положення статті 509 та з урахуванням приписів статей 11, 22, 599, 1166 - 1168 ЦК України факт завдання особі шкоди, якщо ця особа (потерпілий) не перебуває в договірних правовідносинах з особою, яка завдала шкоди, та/або якщо завдання такого роду шкоди не пов'язане з виконанням цими особами обов'язків за договором, породжує виникнення позадоговірного, деліктного зобов'язання. Воно виникає з факту завдання шкоди й припиняється належним виконанням у момент відшкодування потерпілому шкоди в повному обсязі особою, яка завдала шкоду. Сторонами деліктного зобов'язання класично виступають потерпілий (кредитор) і особа, яка завдала шкоди (боржник).

Зазначене підтверджується правовою позицією Верховного Суду України № 6-954цс16 від 26.10.2016.

Виходячи з наведеного позовні вимоги про відшкодування матеріальної шкоди документально підтверджені частково та підлягають задоволенню у розмірі 1305,00 грн., оскільки з копії квитанції на придбання анальгетиків від 05.06.2018 року на суму 545,10 грн. не вбачається її належність до витрат здійснених на лікування потерпілого ОСОБА_4 внаслідок отриманні тілесних ушкоджень від дій ОСОБА_2

Вирішуючи позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди суд зазначає наступне.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого права і способом захисту цивільних прав може бути відшкодування, в тому числі, моральної (немайнової) шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я (ст. ст. 16, 1168 ЦК України).

Відповідно до ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до ст. 1177 ЦК України, шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

Моральна шкода полягає у тому числі: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів.

Таким чином, будь-який факт протиправної поведінки щодо особи має наслідком отримання даною особою моральної шкоди, оскільки вона впевнена, що її права є непорушними (ст. 21 Конституції України).

Відповідно до ч. 3 ст. 23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Разом з тим, моральну шкоду, зважаючи на її сутність, не можна відшкодувати в повному обсязі, оскільки немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю. Зважаючи на це, будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз (правова позиція Верховного Суду України № 6-28008св10 від 13.07.2011 року).

У п. 3 Постанови Пленуму «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року вказано, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Згідно п. 5 Постанови Пленуму «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» питання відшкодування моральної шкоди регулюються законодавчими актами, введеними у дію в різні строки, тому суду необхідно в кожній справі з'ясовувати характер правовідносин сторін і встановлювати якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при даному виді правовідносин, коли набрав чинності законодавчий акт, що визначає умови і порядок відшкодування моральної шкоди в цих випадках, та коли були вчинені дії, якими заподіяно цю шкоду.

Згідно ч. 3 ст. 12, ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень (ст. 77 ЦПК України). Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ст. 78 ЦПК України).

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст. 89 ЦПК України).

Згідно п. 9 Постанови Пленуму «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Так, ОСОБА_4, в результаті протиправної поведінки ОСОБА_2 та внаслідок заподіяння йому легких тілесних ушкоджень, дійсно зазнав втрат немайнового характеру у вигляді фізичних страждань. Його короткочасний розлад здоров'я, який не призвів до вимушених змін у життєвих стосунках потерпілого чи до погіршення здібностей потерпілого або позбавлення можливості їх реалізації, можливість повного відновлення здоров'я, короткий час та незначні зусилля, які необхідні були для відновлення попереднього стану, нетривала тимчасова відірваність від активного соціального життя дають суду підстави зробити висновок про глибину та обсяг фізичних і душевних страждань ОСОБА_4, які він зазнав внаслідок заподіяння йому легких тілесних ушкоджень.

Отже, суд вважає, що діями неповнолітнього ОСОБА_2 завдано також і моральну шкоду неповнолітньому ОСОБА_4, який був позбавлений можливості відвідувати школу деякий час, спілкуватися з друзями та однокласниками, переніс душевні та фізичні страждання з приводу стану здоров'я, були порушені звичайні життєві зв'язки. Але, суд вважає, що сума моральної шкоди позивачем завищена та в повній мірі не відповідає обставинам справи, характеру протиправного діяння, а саме: вчинення кримінального правопорушення, яке є злочином невеликої тяжкості, тілесні ушкодження відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.

Тому, з відповідача слід стягнути моральну шкоду в розмірі 3000 грн. 00 коп.

Відповідно до ст. 1179 ЦК України неповнолітня особа (у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років) відповідає за завдану нею шкоду самостійно на загальних підставах. У разі відсутності у неповнолітньої особи майна, достатнього для відшкодування завданої нею шкоди, ця шкода відшкодовується в частці, якої не вистачає, або в повному обсязі її батьками (усиновлювачами) або піклувальником, якщо вони не доведуть, що шкоди було завдано не з їхньої вини.

Суд встановив, що ОСОБА_2 є неповнолітнім, самостійних доходів та власного майна у них немає, а тому, відповідальність за завдану ним шкоду повинні нести його батьки, а саме відповідач ОСОБА_2

Питання про стягнення судового збору суд вирішує у відповідності до вимог ст.141 ЦПК України та з урахуванням часткового задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 4, 12, 18, 19, 76-82, 89, 95, 133, 141, 206, 211, 223, 245, 247, 259, 263-265, 268, 354, п.15.5 розділу XIII Прикінцевих положень ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позов ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_3, зареєстрована за адресою АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер - НОМЕР_1) до ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_5, зареєстрований за адресою - АДРЕСА_2) про відшкодування моральної та матеріальної шкоди - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду у розмірі 1305,00 грн. та моральну шкоду у розмірі 3000,00 грн.

В іншій частині позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму сплаченого судового збору у розмірі 141, 00 грн.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь держави судовий збір у розмірі 497,60 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

У відповідності до п.п. 15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно- телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Повний текс рішення складено 27.09.2018 року.

СуддяІ. В. Погорєлов