ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 вересня 2018 року

м.Суми

Справа №588/208/18

Номер провадження 22-ц/788/1381/18

Апеляційний суд Сумської області у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Кононенко О. Ю. (суддя-доповідач),

суддів - Криворотенка В. І. , Хвостика С. Г.

за участю секретаря судового засідання -Кияненко Н.М.

сторони:

позивач - ОСОБА_1,

відповідач ОСОБА_2,

розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду Сумської області у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Тростянецького районного суду Сумської області від 04 червня 2018 року в складі судді Щербаченко В.В., ухвалене у м. Тростянець, повний текст якого складено 11 червня 2018 року,

в с т а н о в и в:

У лютому 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2, мотивуючи вимоги тим, що 27 жовтня 2011 року між ОСОБА_2 та нею укладено попередній договір, відповідно до умов якого, сторони зобовязувалися не пізніше 27 жовтня 2014 року укласти договір купівлі-продажу житлового будинку № 67, що знаходиться по вул. Пролетарська у м. Тростянець, який належить ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Тростянецькою державною нотаріальною конторою 31 липня 1987 року за реєстровим № 1578, свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого Тростянецькою державною нотаріальною конторою 29 червня 2004 року за реєстровим № 1896 та зареєстрованого в КП «Охтирське міське бюро технічної інвентаризації» 16 березня 2007 року в реєстрову книгу за № 37, номер запису 1874, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно КП «Охтирське міське бюро технічної інвентаризації» від 16 березня 2007 року №13906230 (реєстровий номер 5292918). Договір посвідчений приватним нотаріусом Тростянецького районного нотаріального округу Сумської області ОСОБА_3

Відповідно до п. 2 договору, купівля-продаж вказаного житлового будинку мала бути вчинена за суму 80100 грн., що еквівалентно 10000 доларів США. За домовленістю сторін встановлено порядок розрахунків між сторонами, а саме: 32040 грн., що еквівалентно 4000 доларів США сплачені позивачем відповідачу під час оформлення договору та грошові кошти в сумі 1201 грн. 50 коп., що еквівалентно 150 доларів США будуть сплачуватися позивачем відповідачу щомісячно до 27 вересня 2014 року, що є попередньою оплатою згідно із статтею 693 ЦК України. Зазначена сума розцінюється сторонами у договорі, як забезпечення наступного договору купівлі-продажу.

Згідно з п. 3 договору, ОСОБА_2 повинна зняти заборону та вилучити предмет цього договору з Державного реєстру іпотек в термін, не пізніше дня посвідчення договору купівлі-продажу.

Нею, відповідно до умов договору, зобовязання виконані в повному обсязі, про отримання від неї грошових коштів відповідач надавала розписки.

У грудні 2017 року вона дізналася, що відповідачем не виконано обовязок, відповідно до пункту 3 договору, а саме не знято заборону та не вилучено предмет договору з Державного реєстру іпотек.

Вважала, що відповідач порушила положення пункту 3 попереднього договору від 27 жовтня 2011 року, оскільки не було знято заборону та не вилучено предмет договору з Державного реєстру іпотек в термін не пізніше дня посвідчення договору купівлі-продажу, а також порушила пункт 1 указаного договору, згідно з яким, ОСОБА_2 зобовязується продати ОСОБА_1 житловий будинок по вул. Пролетарська, 67 у м. Тростянець.

Пунктом 5 договору передбачено, що у разі невиконання цього договору та здійснення нею оплати 32040 грн. як забезпечувального платежу наступного договору купівлі продажу та 42052 грн. як щомісячних платежів, відповідач зобовязана повернути позивачу отриманий забезпечувальний платіж, щомісячні платежі та додатково сплатити штраф у розмірі 12903 грн. 75 коп.

Ураховуючи, що забезпечувальний платіж на день підписання договору складав 9250 доларів США, що станом на день предявлення позову еквівалентно 257890 грн. та штраф у розмірі 5% від забезпечувального платежу 12903 грн., загальна сума стягнення становить 270793 грн.

Просила стягнути з ОСОБА_2 на її користь забезпечувальний платіж, передбачений попереднім договором в розмірі 257890 грн., що еквівалентно 9250 доларів США та штраф у розмірі 12903 грн.

Рішенням Тростянецького районного суду Сумської області від 04 червня 2018 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на незаконність рішення суду першої інстанції, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що факт отримання ОСОБА_2 коштів на суму 42052 грн., що еквівалентно 5250 доларів США, підтверджується копіями розписок, які власноручно написані відповідачем, та в яких зазначено про отримання нею щомісячних платежів в повному розмірі та період розрахунку. Вказує, що суд безпідставно відмовив у задоволенні позову, оскільки нею виконані умови переднього договору, а відповідач відмовляється від укладення договору купівлі-продажу житлового будинку.

ОСОБА_2 подано відзив на апеляційну скаргу, в якому просила апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, посилаючись на те, що рішення суду є законним і обґрунтованим. Вказувала, що правильним є висновок суду про те, що позивач не довела факту виконання нею визначеного п. 2 попереднього договору обовязку, що є однією з передумов для стягнення з відповідача відповідних коштів згідно з п. 5 договору, на який позивач посилається як на підставу позовних вимог. Зазначала, що судом правильно було оцінено надані докази і зроблено висновок, що ПАТ «УкрСиббанк», як обтяжувач, зобовязаний був протягом пяти днів після припинення 27 жовтня 2011 року іпотеки внаслідок виконання нею основного зобовязання звернутися до реєстратора із заявою про припинення обтяження і подальше вилучення відповідного запису з Державного реєстру. Вказувала, що причиною не укладення договору купівлі-продажу житлового будинку є те, що позивач не сплатила їй усі передбачені попереднім договором кошти.

Відповідно до п. 3 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VІІІ «Про судоустрій і статус суддів» апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах.

Пунктом 8 частини першої розділу ХІІІ «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України, в редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року, також визначено, що до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою I розділу V ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення ОСОБА_1 та її представника-адвоката ОСОБА_4, які підтримали доводи апеляційної скарги, ОСОБА_2, яка заперечувала проти доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вимог та підстав позову, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Проте, зазначеним вимогам закону рішення суду не відповідає.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 на праві власності належить житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, що розташований за адресою: Сумська обл., м. Тростянець, вул. Пролетарська, 67 на земельній ділянці площею 600 кв.м, що перебуває у комунальній власності Тростянецької міської ради, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом, отриманим 31 липня 1987 року, після смерті ОСОБА_5 та свідоцтвом про право на спадщину за заповітом, отриманим 29 червня 2004 року, після смерті ОСОБА_6 (а.с. 40-48, 60).

27 жовтня 2011 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладено попередній договір, який посвідчено приватним нотаріусом Тростянецького районного нотаріального округу ОСОБА_3, відповідно до якого, сторони зобовязалися укласти договір купівлі-продажу житлового будинку, згідно з яким ОСОБА_2 зобовязалася продати ОСОБА_1 житловий будинок під номером 67, що знаходиться по вул. Пролетарська у м. Тростянець Сумської області. Договір купівлі-продажу житлового будинку повинен бути укладений у строк, не пізніше 27 жовтня 2014 року.

Пунктом 2 вказаного договору передбачено, що купівлю-продаж житлового будинку має бути вчинено за суму 80100 грн., що еквівалентно сумі 10000 доларів США. За домовленістю сторін встановлено порядок розрахунків між ними зі сплати ціни житлового будинку: 32040 грн., що еквівалентно 4000 доларів США сплачені ОСОБА_1 ОСОБА_2 під час оформлення цього договору та грошові кошти в сумі 1201,50 грн., що еквівалентно 150 доларам США будуть сплачуватися ОСОБА_1 ОСОБА_2 щомісячно до 27 вересня 2014 року та є попередньою оплатою згідно зі ст. 693 Цивільного Кодексу України.

При оформленні договору купівлі-продажу сума, що підлягатиме передачі ОСОБА_1 ОСОБА_2, буде зменшена на суму переданого за цією угодою забезпеченого платежу і має становити на день підписання договору 6008 грн., що еквівалентно 750 доларам США.

Згідно з п. 3 договору, ОСОБА_2 повідомила, що вищевказаний житловий будинок не знаходиться в податковій заставі, прав у третіх осіб, в тому числі права привілеєвої купівлі немає, він знаходиться в іпотеці ПАТ «УкрСиббанк». Також цим пунктом передбачено, що після виконання зобовязань за договором іпотеки № 52143 від 13 квітня 2007 року, ОСОБА_2 повинна зняти заборону та вилучити предмет цього договору з Державного реєстру іпотек в термін, не пізніше дня посвідчення договору купівлі-продажу.

Пунктом 5 договору передбачено, що в разі, коли після виконання цього договору та здійснення ОСОБА_1 оплати в розмірі 32040 грн., що еквівалентно 4000 доларів США та щомісячних платежів в розмірі 42052 грн., що еквівалентно 5250 доларів США, як забезпеченого платежу наступного договору купівлі-продажу житлового будинку, а ОСОБА_2 незалежно від будь-яких причин не в змозі буде укласти договір купівлі-продажу житлового будинку, то ОСОБА_2 зобовязана повернути ОСОБА_1 грошову суму 32040 грн. та щомісячних платежів в розмірі 42052 грн., що еквівалентно 5250 доларів США та сплатити штраф у розмірі 5% від суми забезпеченого платежу, а у разі відмови ОСОБА_1 укласти договір купівлі-продажу будинку, ОСОБА_1 зобовязана виплатити ОСОБА_2 1% від суми забезпеченого платежу (а.с. 12).

Рішення суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 мотивоване тим, що з боку відповідача відсутнє умисне необґрунтоване ухилення від виконання зобовязань за попереднім договором, позивачем не доведено неможливість або небажання укладення відповідачем основного договору, що виключає підстави для застосування наслідків, передбачених пунктом 5 попереднього договору від 27 жовтня 2011 року.

Проте, колегія суддів апеляційного суду не може погодитись з такими висновками суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з ч. 1 ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Відповідно до положень ч. ч. 1, 3 ст. 635 ЦК України, попереднім є договір, сторони якого зобов'язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором.

Зобов'язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення.

Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України, виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Як убачається з матеріалів справи, 27 жовтня 2011 року ОСОБА_2 та ОСОБА_1 уклали попередній договір і зобовязалися укласти договір купівлі-продажу житлового будинку по вул. Пролетарська, 67 у м. Тростянець. Купівлю-продаж житлового будинку повинно бути вчинено за суму 80100 грн., що еквівалентно сумі 10000 доларів США. Під час оформлення попереднього договору ОСОБА_1 сплатила ОСОБА_2 32040 грн., а решту грошових коштів позивач повинна була сплачувати відповідачу в сумі 1201,50 грн., що еквівалентно 150 доларам США, щомісяця, до 27 вересня 2014 року.

Також у пункті 2 попереднього договору вказано, що зазначена вище сума розцінюється сторонами як забезпечення наступного договору купівлі-продажу житлового будинку. Передачу грошей здійснено у національній валюті України (а.с. 12).

ОСОБА_1 на підтвердження здійснення нею в подальшому щомісячних платежів ОСОБА_2, відповідно до умов попереднього договору, надано копії чотирьох розписок, згідно з якими: 23 грудня 2011 року ОСОБА_2 отримала від ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 2400 грн., що еквівалентно 300 доларам США (а.с. 17); 23 жовтня 2012 року ОСОБА_2 отримала грошові кошти у повному розмірі за десять місяців 2012 року (а.с. 15); 20 березня 2014 року ОСОБА_2 отримала всю суму за період з 24 листопада 2012 року до 20 березня 2014 року (а.с. 16); 10 серпня 2014 року ОСОБА_2 отримала всю суму за період з 20 березня 2014 року до 20 серпня 2014 року (а.с. 16).

В обґрунтування своїх позовних вимог ОСОБА_1 посилалася на те, що вказані розписки підтверджують факт сплати відповідачу щомісячних платежів в розмірі 42052 грн., що еквівалентно 5250 доларам США, і що вказані кошти передавались ОСОБА_2 саме в доларах США щомісячно.

Проте, ОСОБА_2 визнала факт отримання від позивача грошових коштів у гривнях в сумі 40851 грн. за період 27 жовтня 2011 року до 20 серпня 2014 року, а не у доларах США.

Згідно з ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

ОСОБА_1, всупереч зазначеним вимогам закону, не надано суду належних доказів про сплату нею ОСОБА_2 коштів в доларах США, так як зі змісту однієї розписки убачається, що кошти отримані у гривнях, а зі змісту всіх інших розписок неможливо установити, в якій валюті позивачем передавались кошти відповідачу. Крім того, із зазначених розписок неможливо установити, яку саме суму передала позивач відповідачу 42052 грн. або 40851 грн. Тому, апеляційний суд вважає, що ОСОБА_1 не довела, що сплатила ОСОБА_2 саме 42052 грн., а оскільки ОСОБА_2 визнала у суді першої інстанції ту обставину, що отримала від ОСОБА_1 саме 40851 грн., ця обставина не підлягає доказуванню.

Оскільки договір купівлі-продажу житлового будинку між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 в обумовлений строк укладений не був, сторони лише домовилися укласти такий договір в майбутньому, то передана позивачем відповідачу грошова сума є авансом, який підлягає поверненню позивачу.

Відповідна правова позиція щодо застосування норм права, якими регулюються спірні правовідносини, викладена у постанові ВСУ від 13 лютого 2013 року у справі № 6-176цс12.

За встановлених обставин справи, колегія суддів апеляційного суду вважає, що з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню аванс в сумі 72891 грн., який сплачений останньою відповідачу.

Разом з тим, на думку колегії суддів апеляційного суду, не підлягає задоволенню позовна вимога про стягнення з відповідача на користь позивача штрафу, оскільки позивач не надала і матеріали справи не містять доказів, що ОСОБА_2 ухилилася від укладення договору купівлі-продажу житлового будинку.

Таким чином, колегія суддів апеляційного суду вважає, що суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення не встановив фактичні обставини справи, не визначився з характером спірних правовідносин та правовою нормою, що підлягає застосуванню, та дійшов передчасного висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову ОСОБА_1

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до п. п. 1, 2, 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню на підставі п. п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позову ОСОБА_1

Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, з ОСОБА_2 на користь позивача підлягають компенсації судові витрати пропорційно до задоволеної частини позовних вимог в розмірі 728 грн. 91 коп., понесені у звязку з розглядом справи в суді першої інстанції, та судові витрати у розмірі 1093 грн. 36 коп., понесені у звязку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 367, 368, п. 2 ч. 1 ст. 374, п. п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 376, ст. ст. 381 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Тростянецького районного суду Сумської області від 04 червня 2018 року скасувати.

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 (місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1 (місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_2, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2) аванс у розмірі 72891 грн.

Відмовити в іншій частині позову ОСОБА_1.

Стягнути з ОСОБА_2 (місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1 (місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_2, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2) компенсацію судових витрат в розмірі 728 грн. 91 коп., понесених у звязку з розглядом справи в суді першої інстанції, та компенсацію судових витрат у розмірі 1093 грн. 36 коп., понесених у звязку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і на неї може бути подана касаційна скарга протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Судді: О.Ю. Кононенко

ОСОБА_7

ОСОБА_8