Справа № 307/836/18
Провадження № 2/307/740/18
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
31 жовтня 2018 року Тячівський районний суд Закарпатської області в особі головуючого
судді Гримут В.І.
при секретарі Ком'яті Н.А.
розглянувши в відкритому судовому засіданні, в залі суду, в м. Тячів, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу,
ОСОБА_1 звернувся в суд з вищевказаним позовом.
Посилається на те, що 13.04.2017 р. між ним та відповідачем було укладено договір, відповідно до якого він надав ОСОБА_2 позику у сумі 200 євро, зі строком повернення до 15.06.2017 р.
Факт отримання відповідачем грошових коштів стверджується розпискою від 15.06.2017 р.
Він неодноразово звертався до нього про повернення вказаних грошових коштів.
Спочатку відповідач казав, що згодом поверне суму за борговою розпискою, а тепер навіть не відповідає на телефонні дзвінки.
Позивач у судове засідання не з'явився. Надав суду заяву про розгляд справи у його відсутності. Позовні вимоги визнає, щодо ухвалення заочного рішення не заперечує.
Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з'явився і не повідомив суду причини неявки. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.
Відповідно до ст. 247 ч. 2 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Згідно статті 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Розглянувши матеріали справи суд приходить до висновку, що позовну заяву слід задовольнити виходячи з наступного.
Частиною 1, п. п. 1, 4 ч. 2, ч. 3 та ч. 5 ст. 11 ЦК України визначено, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: договори та інші правочини, інші юридичні факти. Цивільні права та обов'язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду.
Під час розгляду справи суд встановив, що 13.04.2017 р. ОСОБА_1 надав ОСОБА_2 у позику грошові кошти на суму 200 євро, які останній зобов'язувався повернути до 15.06.2017 р. Ця обставина стверджується власноручно написаною розпискою відповідача.
Підставою позову ОСОБА_1 є невиконання відповідачем умов договору позики щодо повернення грошових коштів у сумі 6484 грв., що еквівалентно 200 євро, на день звернення з позовною заявою до суду.
На момент розгляду справи зобов'язання залишається невиконаним.
Відповідно ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.
Зі змісту статті 1046 ЦК України убачається, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
З правової позиці Верховного Суду України № 6-63 цс 13 від 18.09.2013 р. убачається, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.
Відповідно до ст. 530 ч. 1 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
У відповідності до частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Відповідно до частини третьої статті 1049 ЦК України позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.
Частиною другою ст. 533 ЦК України визначено, що якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.
З урахуванням обставин справи, досліджених письмових доказів, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову про стягнення з відповідача заборгованості борговою розпискою.
У відповідності до ст. 141 ч. 2 п. 1 ЦПК України з відповідача слід стягнути на користь позивача судові витрати у сумі 704.8 грв.
За таких обставин, керуючись ст.ст. 258, 259, 264, 265 ЦПК України, ст.ст. 509, 530, 526, 533, 1046ЦК України суд,
Позов задовольнити повністю. Стягнути з ОСОБА_2, мешканця АДРЕСА_1, (інші відомості відсутні), на користь ОСОБА_1, мешканця АДРЕСА_2, 6484 (шість тисяч чотириста вісімдесят чотири) гривні.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 сімсот чотири гривні 80 коп. судових витрат.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подана заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено 31.10.2018 року.

Головуючий: Гримут В.І.