Ухвала

Іменем України

22 жовтня 2018 року

місто Київ

справа № 462/295/18

провадження № 61-45348ск18

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Погрібного С. О. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Залізничного районного суду м. Львова від 27 квітня 2018 року та постанову Апеляційного суду Львівської області від 06 вересня 2018 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 23 січня 2018 року звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення аліментів.

Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 27 квітня 2018 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на дитину ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, у твердій грошовій сумі у розмірі 2 500, 00 грн щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 27 квітня 2018 року, до досягнення дитиною повноліття. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Постановою Апеляційного суду Львівської області від 06 вересня 2018 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

ОСОБА_1 03 жовтня 2018 року із застосуванням засобів поштового зв'язку звернувся до Верховного Суду з касаційної скаргою на рішення Залізничного районного суду м. Львова від 27 квітня 2018 року та постанову Апеляційного суду Львівської області від 06 вересня 2018 року, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права судами першої та апеляційної інстанцій, просить скасувати зазначені судові рішення та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах.

За правилом пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до частини дев'ятої наведеної статті для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення.

Відповідно до статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» установлено у 2018 році прожитковий мінімум на одну працездатну особу в розрахунку на місяць у розмірі з 1 січня 2018 року - 1 762, 00 грн.

Відповідно до пункту 3 статті 176 ЦПК України у позовах про стягнення аліментів ціна позову визначається сукупністю всіх виплат, але не більше ніж за шість місяців.

Предметом спору в цій справі є вимога про стягнення аліментів. Згідно з пунктом 1 частини четвертої статті 274 ЦПК України ця справа за визначеним спором не відноситься до категорії справ, що не можуть бути розглянуті в порядку спрощеного позовного провадження.

Враховуючи, що положення статті 19 ЦПК України в структурі законодавчого акту розташовані серед Загальних положень цього Кодексу, суд вправі відносити справу до категорії малозначних на будь-якій стадії її розгляду. При цьому, за змістом правил пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України справи, зазначені в цьому положенні, є малозначними в силу властивостей, притаманних такій справі, виходячи з ціни пред'явленого позову та його предмета, без необхідності ухвалення окремого судового рішення щодо віднесення зазначеної справи до відповідної категорії.

Додатково Верховним Судом враховано, що судове рішення судом апеляційної інстанції постановлено після набрання чинності Законом України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», тобто після 15 грудня 2017 року.

Доводи заявника про те, що подана ним касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, є необґрунтованими та зводяться до незгоди заявника із ухваленим судовим рішенням. З наведених заявником прикладів не Суд не встановив неоднакового застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права, що має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовної практики. Висновки судів, рішення яких оскаржуються заявником, ґрунтуються на власній оцінці обставин справи та спору, а тому доводи заявника про зміну оцінки доказів виходять за межі повноважень суду касаційної інстанції, що визначені у статті 400 ЦПК України.

Додатково судом враховано, що у наведених прикладах Верховний Суд застосовував положення норм Сімейного кодексу України в іншій редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин.

З огляду на наведені доводи Верховний Суд визнає, що винятки, зазначені у пункті 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, заявником не обґрунтовані.

Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають Конституції України, відповідно до статті 129 якої основними засадами судочинства є, серед інших, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Наведене повністю узгоджується з правовою позицією, сформованою Європейським судом з прав людини у справі Brualla Gomez de la Torre v. Spain (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) 19 грудня 1997 року, згідно з якою умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції.

Оскільки оскаржувані заявником рішення Залізничного районного суду м. Львова від 27 квітня 2018 року та постанова Апеляційного суду Львівської області від 06 вересня 2018 року ухвалені у малозначній справі й не підлягають касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі необхідно відмовити.

Верховний Суд наголошує на тому, що під час вирішення питання про відкриття касаційного провадження (зокрема й про відмову у відкритті провадження) у справі не надається правова оцінка законності та обґрунтованості оскаржуваних судових рішень, а виключно встановлюється наявність підстав чи відсутність таких підстав для їх касаційного оскарження відповідно до вимог статей 389, 394 ЦПК України.

Верховний Суд додатково роз'яснює заявнику, відповідно до пункту третього частини першої статті 7 Закону України «Про судовий збір», право на подання заяви про повернення сплаченого судового збору.

Керуючись статтею 129 Конституції України, статтями 19, 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Залізничного районного суду м. Львова від 27 квітня 2018 року та постанову Апеляційного суду Львівської області від 06 вересня 2018 рокувідмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та оскарженню не підлягає.

Суддя С. О. Погрібний