Справа № 226/1740/18

Провадження № 2/226/695/2018
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 жовтня 2018 року Димитровський міський суд Донецької області в складі:

головуючої судді Клепка Л.І.,

за участю секретаря Тіссен О.В.,

позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Мирноград Донецької області в порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1, до Державного підприємства «Мирноградвугілля» про відшкодування моральної шкоди, заподіяної внаслідок нещасного випадку на виробництві, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача ДП «Мирноградвугілля» про відшкодування моральної шкоди, заподіяної внаслідок нещасного випадку на виробництві, в обґрунтування якого вказав, що з 09.02.1999 року він перебуває у трудових відносинах з відповідачем, працюючи у відокремленому підрозділі «Шахта Капітальна» ДП «Мирноградвугілля». 27.06.2017 року під час виконання трудових обовязків гірника очисного вибою з ним стався нещасний випадок, внаслідок чого через відшарування фрагментів породи під час пересування по лаві він отримав множинну травму тіла, забої нижньо-грудного відділу, поперекового відділу хребта і тазу, що підтверджується актом форми Н-1 від 03.07.2017 року про нещасний випадок, повязаний з виробництвом, та актом форми Н-5 від 03.07.2017 року розслідування нещасного випадку. Після отримання травми він тривалий час лікувався: з 27.06.2017 року по 09.08.2017 року проходив стаціонарне лікування, а з 10.08.2017 року по 01.02.2018 року лікувався амбулаторно. За висновком МСЕК від 01.02.2018 року йому вперше встановлено 40% втрати професійної працездатності з переоглядом 01.02.2019 року та III група інвалідності внаслідок трудового каліцтва. За висновком МСЕК йому протипоказана важка фізична праця та робота в підземних умовах. Вказуючи на те, що отримання важкої травми під час виконання трудових обовязків призвело до порушень функцій тазових органів, посттравматичної поперекової радикулопатії з вираженим больовим синдромом, вираженого порушення стабілізуючої та динамічної функцій хребта, функції ходи та нижнього помірного парапарезу, що негативно позначилося на його душевному стані і змусило докладати додаткових зусиль для організації свого життя, так як можливість вести активний спосіб життя він безповоротно втратив, позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь у відшкодування моральної шкоди 40000 грн.

В судовому засіданні позивач підтримав свої вимоги, обґрунтовуючи їх викладеними в заяві обставинами, і просив суд задовольнити їх у повному обсягу.

Представник відповідача в судове засідання не зявився, надавши суду заяву про розгляд справи у його відсутність та письмовий відзив з запереченнями проти позову, які зводяться до недоведеності позивачем моральних страждань та його вини у настанні нещасного випадку.

Судом встановлено, що позивач перебуває у трудових відносинах з ДП «Мирноградвугілля», працюючи в ВП «Шахта Капітальна». З 09.02.1999 року по 05.02.2018 року працював на посаді гірника очисного вибою з повним робочим днем під землею, а з 06.02.2018 року по теперішній час - слюсарем-ремонтником поверхні (арк.спр.6-7).

27.06.2017 року під час виконання трудових обовязків в четверту зміну з позивачем стався нещасний випадок на виробництві, що підтверджується актом форми Н-1 та Актом проведення розслідування (спеціального розслідування) нещасного випадку від 03.07.2017 року форми Н-5 (а.с.8-18). Згідно встановлених актами обставин позивач ОСОБА_1 під час виконання наряду, пересуваючись по лаві в напрямок нижнього сполучення не під секцією механізованого кріплення, висота якого складала 0,5м і дозволяла йому пересуватися далі, а з вибійного боку скребкового конвеєра СП-26У і в результаті відшарування фрагментів породи з незакріпленого простору між вибоєм і консолями секцій механізованого кріплення 1КД-90 №64-№65 отримав травму поперекового відділу хребта. Травма, отримана позивачем під час виконання трудових обовязків, визнана виробничою, а особами, які допустили порушення вимог законодавства про охорону праці, визнані сам позивач, який знаходився у небезпечній зоні та не дотримався вимог Інструкції з охорони праці під час пересування по очисному вибою, заступник начальника дільниці, який не забезпечив належний контроль за безпечним веденням робіт на дільниці, що призвело до нещасного випадку, та в.о.гірничого майстра дільниці, на якій працював позивач, який не забезпечив належний контроль за безпечним веденням робіт у зміні, що призвело до нещасного випадку (а.с.8-18).

Згідно висновку МСЕК позивачу 01.02.2018 року вперше встановлено 40% втрати професійної працездатності та 3 групу інвалідності (а.с. 19,20).

Згідно медичної документації позивачу за наслідками травми встановлено діагноз: закрита виробнича ускладнена травма хребта, компресійний перелом тіл хребців, забій спинного мозку з помірним вертеброгенним, мязово-тонічним корінцевим больовим синдромом, за яким він з 27.06.2017 року по 09.08.2017 року проходив стаціонарне лікування,а з 16.05.2018 року по 25.05.2018 року - амбулаторне (а.с. 21-43).

Після проходження лікування і отримання 3 групи інвалідності переведений слюсарем-ремонтником поверхні, про що свідчить запис в трудовій книжці позивача (а.с.7).

Надавши оцінку дослідженим доказам, суд доходить висновку про часткове задоволення позову, виходячи з такого.

Згідно Конституції України, життя і здоровя людини визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.153 КЗпП України, на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці. Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган, який в силу ст.160 КЗпП має здійснювати постійний контроль за додержанням працівниками вимог нормативних актів про охорону праці.

Шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя, повязаним з виконанням трудових обовязків, згідно статті 173 цього Кодексу відшкодовується у встановленому законодавством порядку.

Статтею 237-1 КЗпП України визначено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

За змістом ч.ч.1-3 ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя та у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сімї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.

Згідно п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у звязку з ушкодженням здоровя, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у звязку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих звязків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоровя потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Визначаючи розмір моральної шкоди, суд бере до уваги конкретні обставини справи, характер отриманого позивачем ушкодження здоровя, повязані з ним фізичні та моральні страждання позивача, відсоток втрати професійної працездатності, істотність вимушених змін у життєвих стосунках, настання для позивача негативних наслідків і вважає за необхідне стягнути з відповідача на його користь моральну шкоду в розмірі 20000 гривень.

Суд вважає, що такий розмір компенсації моральної шкоди позивачу буде відповідати засадам виваженості, розумності і справедливості. Розмір моральної шкоди, заявлений позивачем, є завищеним. Такий висновок суд робить з урахуванням обставин нещасного випадку та вини самого позивача.

При цьому суд не бере до уваги доводи відповідача, викладені в письмових запереченнях на позов щодо відсутності доказів спричинення моральної шкоди, так як втрата працездатності, встановлена висновком МСЕК, вже сама по собі свідчить про спричинення моральної шкоди, оскільки стан здоров'я потерпілого погіршено, що у свою чергу призвело як до фізичних, так і до моральних страждань. До того ж, є безперечним, що втрата працездатності призвела до обмеження його можливості вести активний спосіб життя, що змушує докладати додаткові зусилля для організації свого життя.

Письмові доводи представника відповідача про відсутність підстав для стягнення моральної шкоди через те, що нещасний випадок стався саме з вини позивача, також є необґрунтованими, оскільки діючим законодавством звільнення від відшкодування моральної шкоди при наявності вини потерпілого не передбачено. В такому випадку вина потерпілої особи у нещасному випадку може бути підставою для зменшення розміру морального відшкодування.

Вирішуючи питання про судові витрати в порядку ст.141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір пропорційно задоволених вимог, а саме в розмірі 352,40 грн.

На підставі ст.ст.43, 46 Конституції України, ст.ст.153, 237-1 КЗпП України, ст.9 Закону України «Про охорону праці», керуючись ст.ст. 2,5,6,12,13,259,352,354,355 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, (податковий номер НОМЕР_1), місце реєстрації: АДРЕСА_1 до Державного підприємства «Мирноградвугілля», (), місце розташування: м.Мирноград, Донецька область, вулиця Соборна, буд.1, про відшкодування моральної шкоди, заподіяної внаслідок нещасного випадку на виробництві, задовольнити частково.

Стягнути з Державного підприємства «Мирноградвугілля», (), місце розташування: м.Мирноград, Донецька область, вулиця Соборна, буд.1, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, (податковий номер НОМЕР_1), місце реєстрації: АДРЕСА_1, у відшкодування моральної шкоди, заподіяної внаслідок нещасного випадку на виробництві 20 000 (двадцять тисяч) гривень.

Стягнути з Державного підприємства «Мирноградвугілля», (), місце розташування: м.Мирноград, Донецька область, вулиця Соборна, буд.1, на користь держави судовий збір в розмірі 352,40грн.

В задоволенні решти вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Донецького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення і набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Вступна і резолютивна частини рішення проголошені 18 жовтня 2018 року. Повне судове рішення виготовлено та підписано в нарадчій кімнаті 23 жовтня 2018 року.

Суддя Л.І.Клепка