ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

30 жовтня 2018 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 739/1843/17

Головуючий у першій інстанції Іващенко А.І.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/116/18

Чернігівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Бечка Є.М.,

суддів: Євстафіїва О.К., Шарапової О.Л.,

секретар: Герасименко Ю.О.,

за участю: ОСОБА_2 та його представника ОСОБА_3

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області від 12 липня 2018 року, ухвалене в складі судді Іващенка А.І., у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя,

дата складання повного тексту: 13 липня 2018 року, м.Новгород-Сіверський

В С Т А Н О В И В :

В листопаді 2017 року ОСОБА_5 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просила стягнути на свою користь 63209 грн. 06 коп., в рахунок компенсації 1/2 частини вартості автомобіля марки ЗАЗ СЕНС, 2015 року випуску, червоного кольору, заводський номер кузова НОМЕР_1, реєстраційний номер НОМЕР_2.

Позовна заява мотивована тим, що 05 вересня 2015 року сторони уклали шлюб, а 20 жовтня 2016 року ними був придбаний зазначений автомобіль за рахунок спільних коштів. Оскільки автомобіль є неподільним майном, іншого спільного майна за час шлюбу вони не нажили, користується автомобілем виключно відповідач, тому вважала, що поділ майна має здійснюватися шляхом присудження їй грошової компенсації, яка складає 1/2 вартості автомобіля.

ОСОБА_5 змінила прізвище на ОСОБА_4 (а.с.33).

Рішенням Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області від 12 липня 2018 року позов ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя задоволено, стягнуто з відповідача на користь позивача 63209 грн. 06 коп. в рахунок компенсації 1/2 частини вартості автомобіля марки ЗАЗ СЕНС, 2015 року випуску, червоного кольору, заводський номер кузова НОМЕР_1, реєстраційний номер НОМЕР_2 та 1102 грн. 80 коп. судових витрат

Не погоджуючись з даним рішенням ОСОБА_2 звернувся до суду з апеляційною скаргою, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що хоча транспортний засіб був придбаний в період шлюбу, однак за кошти батька та сестри відповідача. Зазначає, що між ним та його сестрою ОСОБА_6 10 жовтня 2016 року було укладено договір про отримання цілеспрямованої грошової позики для купівлі спірного автомобіля у розмірі 50000 грн., які в цей же день були сплачені за виставленим ПАТ «Чернігів-Авто» рахунком-фактурою від 09 жовтня 2016 року, у присутності батька, у касі банку «Аваль». Такий же договір було укладено з батьком ОСОБА_7 13 жовтня 2016 року, який передав у позику 82750 грн. 13 жовтня 2016 року батько зняв з депозитного рахунку ПАТ КБ «ПриватБанк» 55807 грн. 21 коп., а решту коштів додав готівкою та в цей же день відповідач використав дані кошти на купівлю автомобіля. Відповідач зазначає, що кошти батько передав безпосередньо в операційну касу, проведення банківської операції фіксували камери відеоспостереження банку «Аваль», а також є свідки цієї процедури та чек видачі готівки ПАТ КБ «ПриватБанк». На думку особи, яка подає апеляційну скаргу, суд першої інстанції проігнорував дані обставини, не надав їм будь-якої правової оціни, не звернув ваги на вимоги ст. 69 СК України.

Від представника ОСОБА_4 ОСОБА_8 надійшов відзив на апеляційну скаргу, однак апеляційний суд не може прийняти даний відзив до уваги, оскільки повноваження представника не підтверджені ордером або довіреністю, як визначено ч.4 ст.62 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги та перевіривши законність рішення суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_5 та ОСОБА_2 зареєстрували шлюб 05 вересня 2015 року. Рішенням Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області від 10 жовтня 2017 року шлюб між сторонами розірвано (а.с.6).

Згідно реєстраційної картки ТЗ власником автомобіля ЗАЗ СЕНС, 2015 року випуску, червоного кольору, заводський номер кузова НОМЕР_1, реєстраційний номер НОМЕР_2, є ОСОБА_2 (а.с.5).

Також вбачається, що 28 серпня 2014 року ОСОБА_7 (батько відповідача), здійснив вклад 1897 доларів США на 366 днів до 28 серпня 2015 року включно під 9,5% річних (а.с.47). Згідно договору від 06 вересня 2016 року ОСОБА_7 здійснив вклад на 7249 грн. 74 коп. під 13% річних (а.с.49).

Відповідно до заяви на виплату готівки ОСОБА_7 10 жовтня 2016 року зняв 7312 грн. 40 коп. та 13 жовтня 2016 року 55807 грн. 21 коп. (а.с.48).

Згідно договору від 19 вересня 2013 року ОСОБА_6 (сестра відповідача), здійснила вклад 46002 грн. 18 коп. під 16% річних (а.с.50),

Рахунок-Фактура на купівлю спірного автомобіля виставлений ОСОБА_2 07 жовтня 2016 року на 152750 грн. (а.с.51). 07 жовтня 2016 року ОСОБА_2 сплатив 20000 грн. (а.с.53), 10 жовтня 2016 року 50000 грн. (а.с.55)

13 жовтня 2016 року ОСОБА_2 сплатив 82750 грн. ПАТ «Чернігів-Авто» по рахунку від 12 жовтня 2016 року (а.с.48).

Матеріали справи містять квитанції від 07 жовтня 2016 року про операції з іноземною валютою (а.с.57).

Згідно Договору-позики від 10 жовтня 2016 року, ОСОБА_2 отримав від ОСОБА_6 кошти в сумі 50000 грн. в якості позики на купівлю автомобіля. Позичені кошти зобовязується повернути за першою вимогою (а.с.58).

Згідно Договору-позики від 13 жовтня 2016 року, ОСОБА_2 отримав від ОСОБА_7 кошти в сумі 82750 грн. в якості позики на купівлю автомобіля. Позичені кошти зобовязується повернути за першою вимогою (а.с.59).

Також 15 жовтня 2017 року відповідач взяв в позику у ОСОБА_4 500 доларів США, які зобовязувався повернути до 01 січня 2018 року (а.с.60).

ОСОБА_6 та ОСОБА_7 зверталися до суду з заявою про залучення їх до участі в справі в якості третіх осіб (а.с.99, 100).

Ухвалою Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області від 11 липня 2017 року у задоволенні заяв було відмовлено (а.с.103)

Згідно висновку експерта судової автотоварознавчої експертизи від 01 червня 2018 року №36 ринкова вартість легкового автомобіля ЗАЗ СЕНС, 2015 року випуску, червоного кольору, заводський номер кузова НОМЕР_1, реєстраційний номер НОМЕР_2 станом на час проведення експертизи 13 лютого 2018 року, складає 126418,13 грн.

Задовольняючи позов ОСОБА_4 суд першої інстанції виходив з того, що будь-яких доказів про існування домовленостей між позивачем та відповідачем щодо майна або шлюбного договору суду не надано, оскільки позивач надала згоду на отримання грошової компенсації 1/2 вартості спірного автомобіля, зазначений автомобіль зареєстрований та перебуває у користуванні відповідача, тому з відповідача слід стягнути на користь позивача 1/2 частину вартості автомобіля в розмірі 63209 грн. 6 коп., залишивши вказаний автомобіль у власності відповідача.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, який узгоджується з матеріалами справи та приписами законодавства.

Відповідно до частин першої та другої ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Таке ж положення містить і норма частин третьої та четвертої ст.368 ЦК України.

Згідно статей 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. У разі поділу такого майна частки майна дружини та чоловіка є рівними.

У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом (ч.2 ст.372 ЦК України).

Норми ст.60 СК України свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об'єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

До того ж частина четверта статті 65 СК України передбачає, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї. У випадку, коли при розгляді вимог про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім'ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

У пунктах 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» судам роз'яснено, що, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (ст.ст.60, 69 СК України, ч.3 ст.368 ЦК України), відповідно до ч.ч.2, 3 ст.325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Норми ч.3 ст.61 СК України та ч.4 ст.65 СК України кореспондують, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї.

Отже, з наведених обставин справи вбачається, що спірний автомобіль був придбаний в період шлюбу, при набутті права власності сторони у справі діяли за спільною згодою і в інтересах сім'ї. Тобто вказаний автомобіль є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. При цьому, виходячи з презумпції правомірності набуття права власності, право кожного із них вважається набутим правомірно, поки незаконність набуття права власності не буде встановлена судом. При зверненні до суду відповідач не наводить обставин, які б вказували на неправомірність набуття позивачем права власності на 1/2 частину автомобіля, а посилається на походження (джерело) коштів - це кошти отриманні за договором позики.

З врахуванням викладеного, апеляційний суд дійшов висновку про те, що презумпція спільності придбаного у шлюбі зазначеного майна не спростована ОСОБА_2, це майно є спільною сумісною власністю і підлягає поділу.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги про те, що автомобіль придбано за кошти батька та сестри відповідача, а тому автомобіль придбано за власні кошти, безпідставні.

За змістом ст. 65 СК України при укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Укладення дружиною чи чоловіком договору, який виходить за межі дрібного побутового, без згоди другого з подружжя, має наслідком виключно виникнення у такого з подружжя права на звернення до суду з позовом про визнання такого договору недійсним.

В свою чергу, розписка про отримання в борг грошових коштів є нічим іншим як документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи, як факт укладення такого договору, так і його умови, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Наданими розписками не передбачено набуття позикодавцями прав на автомобіль та не спростовано його правового визначення як спільного майна подружжя.

Таким чином, за наслідками розгляду справи, суд першої інстанції ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам ст.ст.263, 264 ЦПК України, підстави для його скасування відсутні, а наведені в апеляційній скарзі доводи не впливають на правильність висновків суду.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382, 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, рішення Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області від 12 липня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 01 листопада 2018 р.

Головуючий: Судді: