Справа № 137/926/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"30" жовтня 2018 р.

Літинський районний суд Вінницької області

в складі головуючого судді Желіховського В.М.

секретаря судових засідань Голота О.В.

розглянув у відкритому судовому засіданні в смт. Літині цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про втрату права на проживання,-

В С Т А Н О В И В:

До суду звернулася ОСОБА_2 з позовом до ОСОБА_3 про втрату права на проживання, в якому зазначає, що відповідно до договору дарування їй належить житловий будинок з прибудовами, господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1. В даному будинку зареєстрована відповідач ОСОБА_3, яка з 2016 року там не проживає. Позивач змушена звернутися до суду за захистом своїх прав, так як в подальшому це надасть їй змогу оформити субсидію.

Позивач ОСОБА_2 в судове засідання не з'явилася, надала суду заяву, в якій справу просить розглянути у її відсутність. Позовні вимоги підтримує повністю і просить їх задовольнити. Не заперечує проти винесення заочного розгляду справи. Витрати зі сплати судового збору просить залишити за нею. Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з'явилася, хоча відповідно до ч. 11 ст. 128 ЦПК України була повідомлена належним чином про місце дату та час судового засідання через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України.

Відповідно до ст. 247 ч.2 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, оскільки сторони не з'явилися у судове засідання.

З урахуванням письмової позиції позивача, досліджених доказів та вимог закону суд визнає за необхідне за згодою позивача на підставі ст. 280 ЦПК України постановити заочне рішення, яким позов задовольнити повністю з таких підстав.

Із договору дарування будинку (а.с. 6) судом встановлено, що ОСОБА_2 являється власником будинку з прибудовами, господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_2 Витягом з державного реєстру правочинів (а.с.7) підтверджується факт належності позивачу будинковолодіння за вищевказаною адресою. Із довідки Селищенської сільської ради Літинського району Вінницької області за №484 від 31.05.2018 року (а.с.9) судом встановлено, що ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка зареєстрована за адресою АДРЕСА_2, але фактично не проживає по місцю реєстрації з вересня 2016 року по даний період. У відповідності до свідоцтва про народження (а.с. 10), ОСОБА_2 зазначена матір'ю ОСОБА_3. Із копії рішення Літинського районного суду Вінницької області від 19.07.2017 року (а.с.12-14) встановлено, що ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3 позбавлено батьківських прав відносно її малолітнього сина, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4, а ОСОБА_2 визнано його опікуном.

Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до Закону України №475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів «2,4,7 та 11 до Конвенції, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст. ст. 316,317,319,321 ЦК України). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст. 16,386,391 ЦК України.

Згідно ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею незалежно від волі інших осіб.

Згідно ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядженням своїм майном.

Згідно ст.71 ЖК України, при тимчасовій відсутність наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.

Згідно ст.72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, проводиться в судовому порядку.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення повністю, оскільки позивачка є законним власником житлового будинку по АДРЕСА_2 і відповідач ОСОБА_3 більше року не проживає за вищезазначеною адресою, а тому вважається такою, що втратила право на проживання в зазначеному будинку.

Витрати зі сплати судового збору за клопотанням позивача слід залишити за нею.

Керуючись ст.ст.4,12,48,76,81, 141, 247, 259,263-268, 280 ЦПК України і на підставі ст.ст.316,317,319,321,386,391 ЦК України, ст.71,72 ЖК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити.

Визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5, такою, що втратила право на проживання за адресою АДРЕСА_2.

Апеляційну скаргу на рішення суду сторони можуть подати протягом 30 днів після проголошення рішення.

Копію заочного рішення протягом 2 діб направити відповідачеві та роз'яснити, що заяву про перегляд заочного рішення відповідач може надіслати до суду протягом 30 днів з дня його проголошення. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя : Желіховський В. М.