Справа №490/2873/17 18.01.2018
Провадження №22-ц/784/45/18
Головуючий у першій інстанції-Гуденко О.А.
Доповідач апеляційної інстанції-Данилова О.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 січня 2018 року м. Миколаїв

справа № 490/2873/17-ц

Апеляційний суд Миколаївської області в складі колегії суддів:

головуючого Данилової О.О.,

суддів: Коломієць В.В., Шаманської Н.О.,

із секретарем Гавор В.Б.,

переглянувши в апеляційному порядку цивільну справу за позовом

ОСОБА_1, ОСОБА_2

до ОСОБА_3

про визнання майна спільною сумісною власністю

та визнання правочину недійсним

за апеляційною скаргою

ОСОБА_1

на рішення Центрального районного суду м. Миколаєва, ухвалене 28 вересня 2017 року суддею Гуденко О.А. в приміщенні цього ж суду (дата складання повного тексту судового рішення не зазначена),

У С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2017 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулись з позовом до ОСОБА_3 про визнання майна спільною сумісною власністю та визнання договору дарування недійсним.

Позивачі зазначали, що 7 грудня 2009 року, перебуваючи у шлюбі, придбали нежитлову будівлю приміщення складу по вул. Карла Лібкнехта, 22а/1 в м. Миколаєві. Право власності на склад було зареєстровано за ОСОБА_2 Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 6 березня 2012 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 визнано недійсним. 20 квітня 2012 року ОСОБА_2 подарувала нерухоме майно ОСОБА_3

Посилаючись на те, що спірне майно придбане за спільні кошти та є спільним майном, але згоду на його відчуження ОСОБА_1 не давав, позивачі просили визнати право спільної сумісної власності на нежитлову будівлю та визнати недійсним договір дарування, укладений 20 квітня 2012 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3

До участі в справі як третю особу залучено приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу.

Відповідачка ОСОБА_3, діючи через свого представника, позов не визнала, посилаючись на недоведеність придбання нерухомості за спільні кошти та відсутність підстав для визнання правочину недійсним

Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 28 вересня 2017 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просив рішення скасувати та задовольнити позов. Апелянт посилався на те, що суд не дав оцінки доказам придбання майна за спільні кошти, тобто кредитному договору, а також не врахував презумпцію статусу спільного майна, придбаного у період шлюбу, а тому порушив його право власності.

Переглянувши справу за наявними в ній доказами та перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів не вбачає підстав для її задоволення.

За змістом частини першої статті 203, частини першої статті 215 ЦК підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першоютретьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу, і зокрема, коли зміст правочину суперечить ЦК України, іншим актам цивільного законодавства.

Звертаючись з вимогами про визнання недійсним договору дарування від 20 квітня 2012 року, укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_3, позивачі посилались на відсутність письмової згоди ОСОБА_1 як чоловіка ОСОБА_2 та співвласника майна на його відчуження.

Правила частини 2 статті 369 ЦК передбачають письмову форму та нотаріальне посвідчення згоди співвласника на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном.

Правилами статті 65 СК також передбачено, що для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена (частина 3).

Разом з тим, судовою практикою визначено, що сама по собі відсутність такої згоди не може бути достатньою підставою для визнання договору, укладеного одним із подружжя без згоди другого з подружжя, недійсним. Відсутність такої згоди може бути підставою для визнання такого договору недійсним лише в тому разі, якщо суд установить, що той з подружжя, хто уклав договір щодо спільного майна, та третя особа контрагент за таким договором діяли недобросовісно, зокрема, що третя особа знала чи за обставинами справи не могла не знати про те, що майно належить подружжю на праві спільної сумісної власності і що той з подружжя, хто укладає договір, не отримав згоди на це другого з подружжя.

Така правова позиція, яка є обовязковою для судів при застосуванні правил статей 369 ЦК та 65 СК, викладена у постанові Верховного Суду України від 27 січня 2016 року (справа №6-1912цс15).

Водночас норми сімейного законодавства по іншому визначають правовий статус майна, набутого чоловіком та жінкою у шлюбі, які згодом визнано недійсним.

На відміну від правил статті 60 СК, якою презумується статус спільної сумісної власності майна, набутого за час щлюбу, частиною 4 статті 45 СК визначено, що майно, набуте протягом недійсного шлюбу, вважається таким, що належить їм на праві спільної часткової власності. Розмір часток кожного з них визначається відповідно до їхньої участі у придбанні цього майна своєю працею та коштами.

Презумпція правозгідності шлюбу породжувала презумпцію права спільної власності на спільне нажите майно, тоді як спростування першої презумпції автоматично припиняє другу, і заінтересована особа має довести, що майно набуте за спільні кошти чи внаслідок спільної праці.

Отже, виходячи з обставин справи та вимог цивільного і сімейного законодавства, позивачу ОСОБА_1, поряд з іншим, необхідно довести свою особисту та безпосередню участь (коштами, працею) у набутті спірної нерухомості та обізнаність відповідачки ОСОБА_3 на час отримання спірного майна про те, що це майно належить йому та ОСОБА_2 на праві спільної власності і остання не отримала згоди на це ОСОБА_1

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстрували шлюб 24 листопада 2006 року (а.с.33).

14 грудня 2008 року ОСОБА_2 придбала частку нежитлових приміщень по вул. К.Лібкнехта,22а у м.Миколаєві, зокрема приміщення складу площею 22,4 кв.м, яку згодом було виділено в окрему адресу вул.К.Лібкнехта, 22а/1.

Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 6 березня 2012 року шлюб визнано недійсним внаслідок його фіктивності, тобто без наміру створення сім'ї та набуття прав та обов'язків подружжя (а.с. 10).

20 квітня 2012 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 укладено договір дарування нежитлової будівлі складу по вул. К.Лібкнехта (нова назва - вул. Шнеєрсона), 22а/1 в м. Миколаєві (а.с. 8).

З квітня 2012 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 існували позикові правовідносини, які були предметом судового спору (а.с. 39-40).

Протягом останніх років ОСОБА_1 та ОСОБА_2 неодноразово звертались з позовом до ОСОБА_3 про визнання договору дарування недійсним, який судом залишався без розгляду (виділені матеріали справи, а.20-29).

Встановивши зазначені обставини, суд першої інстанції виходив з того, що спірне майно (нежитлове приміщення складу) набуте у період недійсного шлюбу, а ОСОБА_1 не надав суду беззаперечних доказів своєї безпосередньої участі коштами або працею у його набутті. Більш того, посилання ОСОБА_1 на ці обставини спростовується наявними у справі доказами, а саме висновками суду про відсутність сімейних стосунків між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 протягом дії фіктивного шлюбу (а.с.10), а також письмовим підтвердженням ОСОБА_2 факту, що нерухомість придбана поза шлюбом та є її особистою власністю (а.с.8 зворот).

Внаслідок недоведеності статусу спірного майна як спільної часткової власності фізичних осіб, суд дійшов висновку, що письмова згода (з нотаріальним посвідченням) ОСОБА_1 на укладення договору дарування не потребується.

Крім того, у будь-якому разі, заява ОСОБА_2, яка викладена у пункті 7 договору дарування від 20 квітня 2012 року, свідчить про те, що ОСОБА_3 не знала, що майно належить (може належати) позивачам на праві спільної власності.

Отже, висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову про визнання недійсним договору дарування відповідає обставинам справи та вимогам цивільного законодавства.

Підстав для скасування судового рішення та задоволення позовних вимог за статтями 203, 215 ЦК не вбачається.

Помилкове визначення процесуального статусу ОСОБА_2 як позивача не призвело до невірного вирішення спору.

Колегія суддів не може погодитись з посиланням апелянта на те, що суд першої інстанції не дав оцінку факту укладення ним кредитного договору, як доказ участі своїми коштами в набутті нерухомості.

Суд дав оцінку наданому позивачем договору від 2 вересня 2009 року (а.с.13) про внесення змін до договору кредиту під заставу, а висновки щодо цього доказу зазначені у мотивувальній частині судового рішення. Доказів на спростовання цієї оцінки позивачем не надано.

Посилання апелянта на презумпцію спільної власності майна, набутого у шлюбі, повязана з невірним розумінням наслідків визнання шлюбу недійсним.

Безпідставним є і твердження апелянта про порушення судом частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо права на справедливий суд. Основні елементи цього права визначені в міжнародних стандартах і тлумачаться Європейським судом з прав людини як доступ до суду, публічність судового розгляду, незалежність та безсторонність суду, розумний строк розгляду, рівність учасників, справедлива (належна) процедура розгляду справи. Таких порушень в апеляційній скарзі не зазначено.

Оскільки апеляційна скарга не містить доводів, які б спростовували висновки суду чи доводили б порушення ним норм матеріального та процесуального права, колегія суддів не вбачає підстав для скасування судового рішення

Керуючись статтями 374, 375, 382 ЦПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 28 вересня 2017 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Головуючий О.О.Данилова

Судді: Н.О.Шаманська

ОСОБА_4

---------------------------------

Повний текст постанови складено 18 січня 2018 року.