АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний номер справи: 648/3651/17 Головуючий у першій інстанції Рибас А.В.,
Номер провадження 22ц/791/1024/18 Доповідач Базіль Л.В..
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 вересня 2018 року Апеляційний суд Херсонської області в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Базіль Л.В.,

суддів: Бугрика В.В.,

Семиженка Г.В.,

секретар Павловська Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Херсоні апеляційну скаргу ОСОБА_3, яка діє від імені ОСОБА_4 на рішення Білозерського районного суду Херсонської області від 11 квітня 2018 року, ухвалене у складі судді Рибас А.В., у справі № 648/240/18 за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приват Банк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості

В С Т А Н О В И В:

04 грудня 2017 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості.

Позовна заява мотивована тим, що 30.07.2013 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та відповідачкою був укладений договір № б/н, відповідно до якого ОСОБА_4 отримала кредит у розмірі 300,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Відповідач підтвердила свою згоду на те, що заява разом з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою, затверджених наказом №СП-2010-256 від 06.03.2010 року та Тарифами Банку складає між нею та банком договір, що підтверджується її підписом у заяві.

У зв'язку з невиконанням відповідачкою умов цього договору, утворилася заборгованість, яка станом на 30.09.2017 року становить 21922.42 грн, що складається з: 1799.21 грн. заборгованості за кредитом; 18603.09 грн - заборгованості по процентам за користування кредитом;, а також штрафів: 500.00 грн (фіксована частина), 1020.12 грн - штраф (процентна складова), і яку позивач просив стягнути з відповідача у судовому порядку.

Рішенням Білозерського районного суду Херсонської області від 11квітня 2018 року позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» в рахунок відшкодування заборгованості за кредитним договором б/н від 30.07.2013 року в сумі 3989 грн.85 коп. В решті позовних вимог відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_4 288 грн в рахунок відшкодування витрат по оплаті судового збору.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати рішення суду, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Апеляційна скарга мотивована тим, що висновок суду про звернення банку до суду про захист свого порушеного права в межах строку позовної давності не ґрунтується на фактичних обставинах справи, оскільки суд залишив поза увагою, що відповідач не отримувала пере випущеної картки зі строком дії до 07.2016 року, останній платіж здійснила 22.05.2014 року.

Відзив на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходив.

Згідно з пунктом 8 Перехідних положень ЦПК України, в редакції Закону України № 2147- У111 від 03 жовтня 2017 року, який набрав чинності з 15 грудня 2017 року, до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

За вказаних обставин справа розглядається Апеляційним судом Херсонської області.

В судовому засідання відповідач ОСОБА_4 та її представник, адвокат ОСОБА_3, доводи апеляційної скарги підтримали з підстав в ній викладених, просили скаргу задовольнити. ОСОБА_4 пояснила, що дійсно отримувала від позивача кредит, користувалася ним та здійснювала погашення кредитної заборгованості, останній платіж здійснила 22 травня 2014 року, вважала, що повністю повернула банку кредитні кошти.

Представник позивача, ОСОБА_5 в судовому засіданні апеляційного суду заперечила проти задоволення апеляційної скарги, вважала її безпідставною, а тому просила залишити без задоволення.

Заслухавши доповідь судді- доповідача, пояснення відповідача та представників сторін, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справи дійшов висновку про часткове задоволення апеляційної скарги з таких підстав.

Згідно з частиною 1 статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 ЦК України).

Згідно зі статтею 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

З матеріалів справи вбачається, що 30.07.2013 року ОСОБА_4 заповнено Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, що нею не заперечується.

Своїм підписом відповідачка засвідчила, що ця заява разом із Пам'яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить договір про надання банківських послуг.

Отже, між сторонами виникли кредитні правовідносини внаслідок приєднання ОСОБА_4 до умов банку та таке приєднання відповідачкою вчинено у письмовій формі, що ґрунтується на положеннях ст.634 ЦК Україн

За умовами укладеного кредитного договору, відповідачка отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту в розмірі 300 грн на платіжну картку зі сплатою відсоткової ставки за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Згідно з умовами договору ОСОБА_4 взяла на себе зобов'язання щодо повернення кредиту, шляхом внесення щомісячних платежів до 25 числа місяця, наступного за звітним.

При цьому позичальник дає свою згоду на те, що кредитний ліміт встановлюється рішенням банку та позичальник дає банку право в будь-який момент змінити (зменшити, збільшити або анулювати) кредитний ліміт. Підписання даного договору є прямою і безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком. Карта діє до останнього дня місяця, указаного на лицьовій стороні карти (п. 2.1.1.12.4).

Відповідно до даних довідки про зміну умов кредитування та обслуговування картки ОСОБА_4, картрахунок НОМЕР_1 вбачається, що зміна кредитного ліміту за карткою проводилась 04.11.2013 року до 2000.00 грн, 22.09.2014 року до 1800.00 грн. Строк дії картки 07/2016 (а.с.88).

Із довідки ПАТ КБ «ПриватБанк», наданої під час апеляційного розгляду справи, вбачається, що ОСОБА_4 за укладеним кредитним договором №б/н була надана кредитна картка за номером НОМЕР_1 термін дії якої 07.2016 рік.(а.с.145)

Із пояснень представника позивача, ОСОБА_5 під час апеляційного розгляду справи слідує, що вказана картка була видана позичальнику за кредитним договором від 30.07.2013 року, ця картка є основною, та пере випуск картки не здійснювався. Вказані обставини не спростовані відповідачем належними та допустимими доказами.

За умовами укладеного кредитного договору, сторони погодили зміну строку виконання зобов'язання за певних умов, а саме відповідно до п.2.1.1.12.4 Умов і правил надання банківських послуг у разі наявності простроченого кредиту строком повернення кредиту в повному обсязі є 211 -й день з моменту виникнення такої заборгованості.

Відповідно до 2.1.1.12.6.3 Правил і умов надання банківських послуг проценти за користування кредитом (кредитним лімітом) або овердрафтом нараховуються в дату їх оплати, передбаченої п.2.1.1.12.4, п.2.1.1.12.5, при цьому проценти нараховуються щомісячно за кожен календарний день за фактично використані в рахунок кредиту або офердрафта коштів, з дати списання суми з карточного рахунку до дня, коли кредит (кредитний ліміт) або овердрафт стають простроченим кредитом.

Відповідно до п.2.1.1.12.6.4 Правил і умов надання банківських послуг в разі непогашення суми простроченого кредиту (кредитного ліміту, кредитної лінії), овердрафта або його частини більше ніж 210 днів, весь кредит, овердрафт рахується простроченим і нарахування з дати переводу кредиту (овердрафту) в статус прострочених боргових зобов'язань проводиться згідно п.п.2.1.1.12.6.1 на залишок заборгованості позичальник сплачує пеню в розмірах, зазначених в п.2.1.1.12.6.1 цих Умов, при цьому винагорода, проценти за користування кредитом не сплачуються.

Згідно розрахунку заборгованості наданого позивачем, заборгованість ОСОБА_4 за кредитним договором станом на 30.09.2017 рік становить 21922.42 грн, яка складається з: 1799.21 грн. заборгованість за кредитом;18603.09 грн - заборгованість по процентам за користування кредитом; штрафи - 500.00 грн (фіксована частина), штраф - 1020.12 грн (процентна складова).

Із зазначеного розрахунку вбачається, що прострочена заборгованість по кредиту виникла ще 26.07.2014 року ( дати невнесення відповідачем чергового платежу), а тому на 211-й день, яким у цій справі є 22.12.2014 року у позивача виникло право вимагати повернення кредиту в повному обсязі, саме з цього часу і почав перебіг строк загальної позовної давності, який позивачем не пропущений, оскільки останній звернувся до суду 26.11.2017 року, направивши матеріали позовної заяви через засоби поштового зв'язку, тобто в межах встановленої ст.257 ЦК України загальної позовної давності у три роки.

За змістом ст.526, ч.1 ст.530, ст.610, ч.1 ст.612 ЦК України для належного виконання зобов'язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов'язання є його порушенням.

Відповідно до ч.1 ст.1048, ч.1 ст.1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюється договором. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред'явлення до позичальника вимоги згідно з ч.2 ст.1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються ч.2 ст.625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виникнення грошового зобов'язання.

Саме до такої правової позиції дійшла Велика Палата Верховного суду у своїй постанові від 28 березня 2018 року розглядаючи справу №444/9519/12, висновки якої відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України враховує апеляційний суд при застосуванні відповідних норм права.

Згідно розрахунку позивача станом на 22.12.2014 року відповідачка мала заборгованість за тілом кредиту 1799.21 грн, заборгованість по процентам в сумі 478.92 грн, а всього 2278.13 грн, яка і підлягає стягненню в судовому порядку. Власного розрахунку відповідачем не надано.

При цьому колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що сума заборгованості по процентам за користування кредитом використовується судом, виходячи з базової процентної ставки визначеної умовами договору, а саме 30%, оскільки судом першої інстанції при розгляді справи встановлена неправомірність застосування банком підвищеної процентної ставки, рішення суду в цій частині сторонами не оскаржується, а тому не переглядається судом апеляційної інстанції.

Суд першої інстанції вирішуючи спір та частково задовольняючи позовні вимоги банку, зазначених положень закону та правових висновків Верховного суду, викладених у постанові від 28 березня 2018 року не врахував та дійшов помилкового висновку про наявність правових підстав для стягнення з позичальника процентів за користування кредитом нарахованих позивачем включно до 30.09.2017 рік, залишив поза увагою, що умовами кредитного договору не передбачено нарахування процентів після настання строку повернення кредиту в повному обсязі.

Відповідно до ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є, зокрема, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду в частині стягнення з відповідачки суми кредитної заборгованості та судового збору необхідно змінити, зменшивши суму кредитної заборгованості визначеної судом до стягнення з 3989 грн до 2278,13 грн, та відповідно розподілити судовий збір зменшивши стягнуту судом суму з 288,00 грн до 152,92 грн.

В іншій частині рішення суду першої інстанції не оскаржується, а тому не є предметом перегляду в суді апеляційної інстанції.

З врахуванням ухвали апеляційного суду Херсонської області від 26 червня 2018 року, якою відповідачці ОСОБА_4 відстрочено сплату судового збору в сумі 2400,00 грн при подачі апеляційної скарги до ухвалення судового рішення у справі судом апеляційної інстанції, керуючись положеннями ст.141 ЦПК України щодо розподілу судових витрат, колегія суддів вважає за необхідне стягнути на користь держави судовий збір за подання апеляційної скарги з відповідачки в розмірі 230,88 грн, з позивача - ПАТ КБ ПриватБанк в сумі 2169.12 грн.

Прохання апеляційної скарги про відмову у задоволенні позовних вимог в повному обсязі у зв'язку з пропуском позивачем строку загальної позовної давності, про застосування якої заявлено відповідачем у суді першої інстанції не може бути задоволено, оскільки позивачем такий строк не пропущений з підстав викладених вище.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 367, 374, 376 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, яка діє від імені ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Білозерського районного суду Херсонської області від 11 квітня 2018 року в частині стягнення з ОСОБА_4 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приват Банк» заборгованості за кредитним договором та суми судового збору змінити, зменшивши стягнуту з ОСОБА_4 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приват Банк» суму заборгованості за кредитним договором з 3989 грн до 2278,13 грн, а суму стягнутого судового збору з 288 грн до 153,92 грн.

В решті рішеня суду залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави судовий збір за подання апеляційної скарги в сумі 230,88 грн.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приват Банк» на користь держави судовий збір за подання апеляційної скарги в сумі 2169,12 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення може бути оскаржена до Верховного суду, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий Л.В. Базіль

Судді: В.В. Бугрик

Г.В. Семиженко

Повний текст постанови складений та підписаний 28.09.2018 року

Головуючий Л.В.Базіль