П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 вересня 2018 року м. Київ

Справа № 757/27791/18-ц

№ апеляційного провадження: № 22-ц/796/7164/2018

Апеляційний суд міста Києва у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (судді-доповідача) Невідомої Т.О.,

суддів Гаращенка Д.Р., Пікуль А.А.

за участю секретаря Сербін Т.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 21 червня 2018 року, постановлену під головуванням судді Остапчук Т.В., за заявою ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» про визнання кредитного договору та іпотечного договору недійсними,

в с т а н о в и в :

В червні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ПАТ «Дельта Банк» про визнання кредитного та іпотечного договорів недійсними.

19 червня 2018 року позивачем подано заяву про забезпечення позову, в якій ОСОБА_1 просить вжити заходів забезпечення позову в даній цивільній справі, а саме: накласти арешт на квартиру, яка є предметом іпотеки, загальною площею 29,2 кв.м., що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 та належить йому на праві власності, та заборонити ПАТ «Дельта Банк» та іншим особам вчиняти дії щодо квартири до розгляду справи по суті.

Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 21 червня 2018 року в задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовлено.

Не погоджуючись із таким судовим рішенням, ОСОБА_1 09 липня 2018 року направив апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просив ухвалу суду першої інстанції скасувати і ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити заяву про забезпечення позову та накласти арешт на предмет іпотеки.

На обґрунтування доводів скарги зазначає, що згідно листа-вимоги ПАТ «Дельта Банк» від 11.05.2018 за вих. №02.4.1./536/18, направленого на адресу скаржника, в разі невиконання скаржником основного зобов'язання, ПАТ «Дельта Банк» в шестидесятиденний строк (початок - 04.05.2018) відповідно до умов оскаржуваного іпотечного договору розпочне процедуру звернення стягнення на передане в іпотеку нерухоме майно, зокрема, шляхом передачі іпотеко держателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання.

Також зазначив, що у разі задоволення пред'явленого ним позову, звернення стягнення на предмет іпотеки є неможливим з моменту вчинення іпотечного договору, а положення іпотечного договору, на які посилається ПАТ «Дельта Банк», не матимуть жодних правових наслідків, та не розглядатимуться як такі, що прирівнюються до договору про задоволення вимог іпотеко держателя.

Відповідно до п. 3 Розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року № 1402 - VІІІ апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах.

Відповідно до п. 8 ч. 1 Розділу ХІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 13 серпня 2018 року відкрито апеляційне провадження у справі (а.с.68).

В судове засідання учасники справи не з'явились, про час та місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином, ОСОБА_1 подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, а тому колегія суддів відповідно до вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України вважала за можливе слухати справу за відсутності сторін.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення.

Постановляючи ухвалу про відмову в забезпеченні позову суд першої інстанції виходив із того, що позивач просить забезпечити позов у визначений ним спосіб без надання жодних доказів того, що у разі невжиття таких заходів це може ускладнити чи зробити неможливим виконання рішення суду у випадку задоволення позову. Крім того, вжиття заходів забезпечення позову у обраний позивачем спосіб може призвести до фактичного вирішення інших позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції.

Колегія суддів погоджується з даним висновком з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1,2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Під забезпеченням позову слід розуміти вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, прийнятого за його позовом.

Частиною 1 ст. 150 ЦПК України встановлено перелік видів забезпечення позову. Зокрема, позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

За ч. 3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, з майновими наслідками заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Ці обставини є істотними і необхідними для забезпечення позову.

Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

Згідно роз'яснень, викладених у п. 1 Постанови Пленуму Верховного суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. А у пункті 4 даної постанови роз'яснено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Як убачається з матеріалів справи, 17.01.2008 між ВАТ «Сведбанк», в подальшому ПАТ «Сведбанк» та ОСОБА_1 укладений кредитний договір № 2706/0107/71-011, згідно умов якого Банк надав Позичальнику кредитні кошти у розмірі 57 000, 00 доларів США з розрахунку 9,5% річних за користування кредитом на строк до 17.10.2037 року.

В забезпечення виконання ОСОБА_1 своїх зобов'язань за вказаним кредитним договором 17.01.2008 укладений іпотечний договір № 2706/0108/71-011-Z-1.

25 травня 2012 року між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк» укладений договір купівлі-продажу прав вимоги, за якими всі права вимоги ПАТ «Сведбанк» у якості кредитора перейшли до ПАТ «Дельта Банк».

Позивач звернувся до суду з позовом про визнання вищезазначених кредитного та іпотечного договорів недійсними, при цьому питання про застосування наслідків недійсності укладених правочинів позивачем не порушено, тобто заявлено позов не майнового характеру.

Порушуючи питання про забезпечення позову, позивач просить накласти арешт на майно - предмет іпотеки та заборонити вчиняти дії, направлені на звернення стягнення на предмет іпотеки у позасудовому порядку.

Разом з тим, обраний позивачем спосіб забезпечення позову не відповідає заявленим позовним вимогам та є прямим втручанням у внутрішню діяльність відповідача.

Таким чином, судом першої інстанції зроблено обґрунтований висновок про відсутність правових підстав для задоволення заяви про забезпечення позову.

Зважаючи на викладене доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що у разі визнання іпотечного договору недійсним, вище вказана квартира втратить статус «іпотечного майна», що унеможливить звернення стягнення на вказану квартиру, колегія суддів відхиляє.

За правилами ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів не вбачає порушень судом першої інстанції норм процесуального права при вирішення питання про забезпечення позову та підстав для скасування оскаржуваної ухвали.

Враховуючи вищевикладене, апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає залишенню без задоволення.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 21 червня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий Т.О. Невідома

Судді Д.Р. Гаращенко

А.А.Пікуль