Постанова

Іменем України

11 жовтня 2018 року

м. Київ

справа № 761/2313/16-ц

провадження № 61-21407св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Курило В. П. (суддя-доповідач), Коротуна В. М.,

Червинської М. Є.,

учасники справи:

позивач - товариство з обмеженою відповідальністю «Абсолют Офіс»,

відповідач -ОСОБА_4,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Абсолют Офіс» на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 23 грудня 2016 року у складі судді Маліновської В. М. та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 16 березня 2017 рокуу складі колегії суддів: Білич І. М., Болотова Є. В., Поліщук Н. В.,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2016 року товариство з обмеженою відповідальністю «Абсолют Офіс» (далі - ТОВ «Абсолют Офіс») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_4 про розірвання договору купівлі-продажу та зобов'язання вчинити дії.

Позовна заява мотивована тим, що 03 вересня 2013 року між ТОВ «ФК «Конгрес Ріал Істейт Фінанс», яке 13 травня 2016 року відступило право вимоги ТОВ «Абсолют Офіс», та ОСОБА_4 укладено договір купівлі-продажу № 124-БВ/123-БД про передачу цінних паперів покупцю та зобов'язання покупця сплатити за вказані цінні папери грошові кошти в розмірі суми договору 127 296,00 грн, з терміном сплати до 31 грудня

2013 року. У порушення умов договору відповідач не виконав взятого на себе зобов'язання в частині сплати грошових коштів на поточний рахунок позивача.

ТОВ «Абсолют Офіс» просило розірвати договір купівлі-продажу від 03 вересня 2013 року № 124-БВ/123-БД; зобов?язати ОСОБА_4 повернути на рахунок позивача в цінних паперах № 3000384-UA40005284 (зберігач

АБ «Кліринговий Дім», номер рахунку зберігача в депозитарії ПАТ «НДУ» 300384) інвестиційний сертифікат в кількості 127 296 штук (номінальна вартість одного інвестиційного сертифіката 1,00 грн), код ISIN UA , форма випуску та існування цінних паперів без документарна, найменування емітента ПВІФ «Розвитку Тернопілля» НВЗТ ПрАТ «КУА «Національний резерв» (код ЄДРПОУ емітента 22904759).

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 23 грудня

2016 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивачем не надано жодних належних та допустимих доказів на підтвердження того, що оплата цінних паперів на підставі договору купівлі-продажу від 03 вересня 2013 року № 124-БВ/123-БД з боку ОСОБА_4 не була проведена у відповідності до умов даного договору.

Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 16 березня 2017 року апеляційну скаргу ТОВ «Абсолют Офіс» відхилено.

Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 23 грудня 2016 року залишено без змін.

Відхиляючи апеляційну скаргу ТОВ «Абсолют Офіс», суд апеляційної інстанції погодився з висновком суду першої інстанції, зазначивши, що рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

30 березня 2017 року ТОВ «Абсолют Офіс» через засоби поштового зв?язку подало до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, у якій просить скасувати рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 23 грудня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 16 березня 2017 року та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції,мотивуючи свої вимоги неправильним застосуванням судами норм матеріального та порушенням норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що матеріали справи не містять доказів, які стверджували про те, що відповідачем було перераховано кошти на виконанням умов договору купівлі-продажу.

Наявний в матеріалах справи акт прийому-передачі цінних паперів свідчить про виконання сторонами своїх зобов?язань щодо прийому-передачі цінних паперів.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення»

ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Статтею 388 ЦПК України встановлено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У травні 2018 року касаційна скарга разом із матеріалами цивільної справи надійшла до Верховного Суду.

Відзив на касаційну скаргу не надійшов.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з огляду на наступне.

Положеннями частини другої статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вимогами частин першої та другої статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 03 вересня 2013 року між ТОВ «ФК «Конгрес Ріал Істей Фінанс» та ОСОБА_4 укладено договір купівлі-продажу № 124-БВ/123 - БД.

За умовами договору продавець зобов'язується передати цінні папери: інвестиційні сертифікати в кількості 127 296 штук (номінальна вартість одного інвестиційного сертифіката 1,00 грн.), код ISIN UA , форма випуску та існування цінних паперів без документарна, найменування емітента ПВІФ «Розвитку Тернопілля» НВЗТ ПрАТ «КУА «Національний резерв» (код ЄДРПОУ емітента 22904759), у власність покупцю, а покупець зобов'язується прийняти зазначені цінні папери і сплатити за них грошові кошти в розмірі суми договору та на умовах цього договору в розмірі 127 296,00 грн без ПДВ, які покупець зобов'язується сплатити на поточний рахунок продавця до 31 грудня 2013 року включно.

Пунктами 1.1., 1.3., 2.1. договору купівлі-продажу сторони узгодили, що продавець зобов'язується передати цінні папери у власність покупцю, а покупець зобов'язується прийняти зазначені цінні папери і сплатити за них грошові кошти в розмірі суми договору - 127 296,00 грн на поточний рахунок до 31 грудня 2013 року включно.

Пунктами 2.3., 3.1. договору передбачено, що продавець зобов'язується до

30 вересня 2013 року включно, надати АБ «Кліринговий Дім» (зберігач продавця) розпорядження на переказ цінних паперів на рахунок у цінних паперах покупця в ПАТ Банк «Контракт» згідно реквізитів, зазначених в пункті 3.3 цього договору. Документом, який підтверджує перехід права власності на цінні папери, є виписка з рахунку у цінних паперах.

Згідно виписки про операції з цінними паперами за період з 04 вересня

2013 року по 04 вересня 2013 року ТОВ «ФК «Конгрес Ріал Істейт Фінанс» здійснило переказ цінних паперів в кількості 127 296 штук на рахунок ОСОБА_4

Згідно з пунктом 4.3.3. договору купівлі-продажу після здійснення сторонами своїх зобов'язань, вони повинні підписати акт прийому-передачі цінних паперів, який є невід'ємною частиною цього договору.

Відповідно до акта прийому-передачі цінних паперів від 04 вересня 2013 року, який підписаний ТОВ «ФК «Конгрес Ріал Істейт Фінанс» (продавець) та ОСОБА_4 (покупець), продавець передав у власність покупця, а покупець прийняв пакет цінних паперів (пункт 1 акта прийому-передачі).

Пунктом 3 акта прийому-передачі цінних паперів від 04 вересня 2013 року сторони підтвердили те, що покупець повністю виконав свої платіжні зобов?язання за договором.

13 травня 2016 року відбулась заміна кредитора за зобов'язаннями по договору купівлі-продажу від 03 вересня 2013 року № 124-БВ/123-БД, укладеного між ТОВ «ФК «Конгрес Ріал Істейт Фінанс» та ОСОБА_4 Новим кредитором за зобов'язаннями по договору купівлі-продажу від

03 вересня 2013 року № 124-БВ/123-БД в результаті відступлення прав вимоги став позивач ТОВ «Абсолют Офіс».

Стаття 655 ЦК України закріплює законодавче визначення договору купівлі-продажу, згідно з яким за цим договором одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Істотними умовами договору купівлі-продажу є умови про предмет та ціну.

Ціна товару - це грошова сума, яка підлягає сплаті покупцем за одержану від продавця річ.

Відповідно до частини першої статті 632 ЦК України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін.

За загальним правилом (частина перша статті 692 ЦК України) оплата товару за договором купівлі-продажу здійснюється після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

За правилами статті 692 ЦК України покупець повинен виконати свій обов'язок щодо оплати одразу в повному обсязі, тобто сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Сторони можуть відійти від цього положення, застосувавши розстрочення платежу (частина друга статті 692 ЦК України).

Якщо покупець не виконує свого обов'язку щодо оплати переданого йому товару в установлений договором купівлі-продажу строк, продавець набуває право вимоги такої оплати (частина третя статті 692 ЦК України) або розірвання договору з підстав, передбачених статтею 651 ЦК України.

Згідно з частинами першою, другою статті 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, встановив, що згідно акта прийому-передачі цінних паперів від 04 вересня 2013 року, який підписаний ТОВ «ФК «Конгрес Ріал Істейт Фінанс» (продавець) та

ОСОБА_4 (покупець), продавець передав у власність покупця, а покупець прийняв пакет цінних паперів (пункт 1 акта прийому-передачі). Пунктом 3 акта прийому-передачі цінних паперів від 04 вересня 2013 року сторони підтвердили те, що покупець повністю виконав свої платіжні зобов?язання за договором. Висновок суду першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, про відмову в задоволені позовних вимог є обґрунтованим, оскільки позивачем не надано доказів на підтвердження заявлених позовних вимог, що в силу приписів статей 10, 27, 60 ЦПК України (в редакції, чинній на час розгляду справи в суді першої та апеляційної інстанцій) є обов?язком позивача.

Доводи касаційної скарги є безпідставними, зводяться до переоцінки доказів та не спростовують висновок судів попередніх інстанцій.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів залишає касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, оскільки підстави для скасування судових рішень відсутні.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Абсолют Офіс» залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 23 грудня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 16 березня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. П. Курило

В. М.Коротун

М. Є.Червинська