МАЛИНОВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОДЕСИ
Справа №521/4167/17
Пр. №2/521/1568/18
18 вересня 2018 року м. Одеса
Малиновський районний суд міста Одеси у складі:
головуючого - судді Сегеди О.М.,
при секретарі - Пасічник О.Е.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, спричиненої в результаті дорожньо-транспортної пригоди,
У березні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду із зазначеним позов до ОСОБА_3, посилаючись на те, що 18 червня 2016 року водій ОСОБА_3, керуючи автомобілем «Деу», державний номер НОМЕР_1, на перехресті вулиць Варненської та В. Терешкової, здійснюючи рух по другорядній дорозі, не надала перевагу в русі автомобілю «Ніссан», державний номер НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_2, який рухався по головній дорозі, в результаті чого скоїла зіткнення з останнім, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобілі отримали механічні пошкодження.
Постановою апеляційного суду Одеської області від 20 січня 2017 року залишено без змін постанову Малиновського районного суду м. Одеси від 09 вересня 2016 року, якою ОСОБА_3 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та не неї накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340,00 грн.
Позивач вказує, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди його автомобіль зазнав технічних ушкоджень, однак відповідачка не вживала заходів щодо відшкодування спричиненої нею шкоди, вважаючи, що шкода повинна бути відшкодована страховим відшкодуванням.
Позивач та його представник, яка діє на підставі довіреності від 2 грудня 2016 року, в судовому засіданні підтримали позовні вимоги, просили суд їх задовольнити у повному обсязі, раніше позивач надав до суду заяву про заочний розгляд справи (а.с. 139, 140).
Відповідачка в судове засідання не з'явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась у відповідності до вимог ст. 128 ЦПК України, про причини неявки суд не повідомила (а.с. 136-138).
У зв'язку з неявкою відповідачки та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання, в порядку статті 280 ЦПК України, зі згоди позивача суд вважає можливим провести розгляд справи у відсутності відповідачки та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 223 ЦПК України.
Згідно зі ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
Дослідивши матеріали справи, заслухавши доводи сторін, проаналізувавши і оцінивши надані докази у їх сукупності, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, виходячи з наступного.
Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Суд вважає, що правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються розділом третім главою 82 книги п'ятої ЦК України, тому при винесенні рішення суд застосовує норми матеріального права, якими регулюються правовідносини, які виникли між сторонами.
Судом встановлено, що 18 червня 2016 року водій ОСОБА_3, керуючи автомобілем «Деу», державний номер НОМЕР_1, на перехресті вулиць Варненської та В. Терешкової, здійснюючи рух по другорядній дорозі, не надала перевагу в русі автомобілю «Ніссан», державний номер НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_2, який рухався по головній дорозі, в результаті чого скоїла зіткнення з останнім.
В результаті дорожньо-транспортної пригоди транспортні засоби отримали механічні пошкодження.
Причиною зіткнення транспортних засобів стало порушення водієм ОСОБА_3 п. 16.11 ПДР України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306.
Вина ОСОБА_3 підтверджується постановою Малиновського районного суду м. Одеси від 09 вересня 2016 року, залишеною без змін постановою апеляційного суду Одеської області від 20 січня 2017 року (а.с. 27-28).
Встановлено, що автомобіль «Ніссан», державний номер НОМЕР_2, належить на праві власності ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу від 30 вересня 2011 року (а.с. 16).
Судом встановлено, що цивільно-правова відповідальність відповідачки не була застрахована.
Відповідно до ч.ч. 4,6 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Вирок суду у кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов'язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалено вирок, ухвала або постанову суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії ( бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Згідно із частинами другою, п'ятою статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.
За змістом пункту 1 частини другої статті 22 ЦК України реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.
Згідно з пунктом 2.4. Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 24 листопада 2003 року за № 1074/8395 із змінами (далі - Методика) - вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування КТЗ, з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості).
Пунктом 2.4. Методики зазначено, що вартість відновлювального ремонту КТЗ визначається як грошові витрати, необхідні для відновлення пошкодженого, розукомплектованого КТЗ.
Відповідно до пункту 8.3. Методики вартість матеріального збитку визначається як сума вартості відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складників КТЗ та величини втрати товарної вартості.
Отже, за змістом вказаних положень законодавства вартість відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складників КТЗ та величини втрати товарної вартості входить до вартості матеріального збитку (реальних збитків).
Згідно з роз'ясненнями п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27 березня 1992 року № 6 при визначені розміру відшкодування шкоди, заподіяної майну, незалежно від форм власності, судам слід враховувати, що відшкодування шкоди шляхом покладення на відповідальну за неї особу обов'язку надати річ того ж роду та якості, полагодити пошкоджену річ, іншим шляхом відновити попереднє становище в натурі застосовується, якщо за обставинами справи цей спосіб відшкодування шкоди можливий. У разі коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості на час розгляду справи втраченого майна, робіт, які необхідно провести, щоб полагодити пошкоджену річ, усунути інші негативні наслідки неправомірних дій заподіювача шкоди як при відшкодуванні в натурі, так і при відшкодуванні заподіяних збитків грішми, потерпілому на його вимогу відшкодовуються неодержані доходи у зв'язку із заподіянням шкоди майну. Постановляючи рішення про стягнення на користь потерпілого відшкодування вартості майна, що не може використовуватись за призначенням, проте має певну цінність, суд одночасно повинен обговорити питання про передачу цього майна після відшкодування збитків особі, відповідальній за шкоду.
Зі змісту правової позиції судової палати у цивільних справах Верховного Суду України по справі 6-2808 цс 15 від 20 січня 2016 року вбачається, що право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним і суд не вправі відмовити в такому позові з тих підстав, що цивільно-правова відповідальність заподіювача шкоди застрахована. У разі задоволення такого позову заподіювач шкоди не позбавлений можливості пред'явити майнові вимоги до страхової компанії, з якою ним укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, або якщо цивільно-правова відповідальність не застрахована до МТСБУ.
Отже, за загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України).
З огляду на вищенаведене, право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобов'язує одержувати його. При цьому відмова потерпілого від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє його права на відшкодування шкоди в деліктному зобов'язанні.
Таким чином, потерпілому, як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов'язань, деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1194 ЦК України підстав.
Отже, позивач правомірно звернувся до суду із зазначеним позовом до відповідачки, оскільки з вини останньої сталася дорожньо-транспортна пригода, в результаті якої позивачу була спричинена матеріальна та моральна шкода.
Встановлено, що позивач також поніс витрати по сплаті за проведення авто товарознавчого дослідження в розмірі 1200,00 грн. (а.с. 141), витрати на зберігання автомобіля (а.с. 142), що підтверджується відповідними квитанціями, наявними в матеріалах справи.
Отже, відповідно до ст. 141 ЦПК України, дані витрати підлягають стягненню з відповідача.
Оскільки витрати, понесені позивачем на правову допомогу, документально не підтверджені, суд відмовляє в частині вимог про їх стягнення з відповідачки.
Судом не встановлено підстав для звільнення відповідачки від відповідальності за завдану нею шкоду.
Відповідно до роз'яснень, що містяться у пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (із відповідними змінами), розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням у кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема враховуються характер і тривалість страждань, стан здоров'я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках.
З урахуванням характеру скоєного адміністративного правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань позивача, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди та враховуючи при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди вимоги розумності і справедливості, фактичні обставини справи, суд прийшов до висновку, що вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди підлягають задоволенню частково, і з відповідачки слід стягнути на користь позивача у відшкодування моральної шкоди 3000,00 грн.
Оскільки позивач має право на відшкодування моральної шкоди, то таке відшкодування відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Відповідачкою не було надано до суду жодних заперечень проти позову та доказів у підтвердження цих заперечень.
Своїм правом бути присутньою у судових засіданнях відповідачка також розпорядилась на свій розсуд.
Відповідно до ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.
Згідно ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
На підставі ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладається у разі задоволення позову - на відповідача.
Судовий збір у справі складає 640,00 грн. за вимоги про відшкодування матеріальної шкоди та 320,00 грн. за заяву про забезпечення позову, які сплачені позивачем у повному обсязі, тому такі витрати слід стягнути з відповідачки на користь позивача, та 640,00 грн. за вимоги про відшкодування моральної шкоди, які не були сплачені, тому підлягають стягненню з відповідачки на користь держави.
Керуючись ст. ст. 11, 15, 16, 23, 1166, 1167, 1187, 1192, 1194 ЦК України, ст. ст. 4, 12, 13, 223, 258, 259, 263, 264, 265, 268, 273, 280, 284, 288, 354 ЦПК України, суд
Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, спричиненої в результаті дорожньо-транспортної пригоди - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, паспорт серії НОМЕР_3, виданий 24 квітня 1996 року Малиновським РВ м. Одеси, яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_2, суму моральної шкоди в розмірі 3000 (три тисячі) гривень 00 копійок.
Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, паспорт серії НОМЕР_3, виданий 24 квітня 1996 року Малиновським РВ м. Одеси, яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_2, суму витрат на проведення експертного автотоварознавчого дослідження в розмірі 1200 (одна тисяча двісті) гривень 00 копійок.
Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, паспорт серії НОМЕР_3, виданий 24 квітня 1996 року Малиновським РВ м. Одеси, яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_2, суму витрат на зберігання автомобіля в розмірі 2300 (дві тисячі три) гривень 00 копійок.
Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, паспорт серії НОМЕР_3, виданий 24 квітня 1996 року Малиновським РВ м. Одеси, яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_2, судовий збір за відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 640 (шістсот сорок) гривень 00 копійок.
Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, паспорт серії НОМЕР_3, виданий 24 квітня 1996 року Малиновським РВ м. Одеси, яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_2, судовий збір за забезпечення позову в розмірі 320 (триста двадцять) гривень 00 копійок.
Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, паспорт серії НОМЕР_3, виданий 24 квітня 1996 року Малиновським РВ м. Одеси, яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 на користь держави судовий збір за вимогу про відшкодування моральної шкоди в розмірі 640 (шістсот сорок) гривень 00 копійок.
В інший частині позовних вимог відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення.
Повний текст рішення суду складено 20 вересня 2018 року.
Суддя: О.М. Сегеда