КОРАБЕЛЬНИЙ РАЙОННИЙ СУД ОСОБА_1
Справа № 488/2859/13-ц
Провадження № 2-п/488/31/18
УХВАЛА

Іменем України

30.10.2018 року м. Миколаїв

Корабельний районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючої по справі судді Селіщевої Л.І.,

при секретарі судового засідання Криницької Ю.О.,

за участю відповідача ОСОБА_2,

представника відповідача - ОСОБА_3,

та представника позивача - ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі засідань суду цивільну справу за заявою ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення суду, -

В С Т А Н О В И В :

Заявник, відповідач по даній справі ОСОБА_2 у липні 2018 року звернувся до суду із заявою про перегляд заочного рішення, винесеного Корабельним районним судом м. Миколаєва 14.10.2013 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав. Даним рішенням суду відповідач був позбавлений батьківських прав відносно своєї дочки ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Не погодившись із заочним рішенням, відповідач ОСОБА_2 звернувся до суду із даною заявою, в обґрунтування якої зазначив, що він не був належним чином повідомлений про час та місце судових засідань по справі, і дізнався про наявність заочного рішення лише у червні 2018 року, після чого отримав у суді його копію. Крім цього, відповідач вказав, що позивачка незаконним шляхом вивезла дитину за межі України, в Російську Федерацію, внаслідок чого він не мав можливості матеріально утримувати дитину, а до часу їх виїзду він належним чином виховував дитину та надавав кошти на її утримання.

В судовому засіданні відповідач та його представник підтримали заяву, просили скасувати заочне рішення та призначити справу до розгляду в загальному порядку. Відповідач у судовому засіданні пояснив, що у період з 2009 по 2014 роки він періодично виїздив на заробітки до Російської Федерації, де працював неофіційно, і коли був там, то спілкувався з донькою телефоном, цікавився її життям та поздоровляв зі святами. Також відповідач суду пояснив, що він дійсно не сплачував аліменти на утримання дитини через те, що між ним та позивачкою існувала усна домовленість про те, що він передає позивачці право власності на належну йому 1/5 частину квартири № 118 по вул. Океанівська (Артема) 62 у м. Миколаєві в рахунок аліментів на утримання дитини.

Позивач в судове засідання не з"явилася, її представник заперечувала проти задоволення заяви через її безпідставність.

Заслухавши пояснення відповідача та представників сторін, дослідивши надані суду письмові докази по справі, суд вважає, що заява не підлягає задоволенню виходячи із наступного.

Відповідно до ч. 3 ст. 287 ЦПК України у результаті розгляду заяви про перегляд заочного рішення суд може своєю ухвалою:

1)залишити заяву без задоволення;

2)скасувати заочне рішення і призначити справу до розгляду за правилами загального чи спрощеного позовного провадження.

Згідно ч. 1 ст. 288 ЦПК України заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не зявився в судове засідання та (або) не повідомив про причини неявки, а також не подав відзив на позовну заяву з поважних причин і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Зі змісту ч. 1 ст. 288 ЦПК України вбачається, що скасування заочного рішення суду можливе за сукупності двох обставин:

1)поважні причини неявки у судове засідання, про які відповідач не зміг завчасно повідомити суд;

2)наявність доказів, які мають істотне значення для правильного вирішення справи та можуть вплинути на ухвалене заочне рішення.

Поважними причинами, на думку суду, можуть бути лише ті обставини, які обєктивно перешкоджали явці відповідача до суду, і які безумовно, повинні бути документально підтверджені відповідними доказами і в силу вимог ст. 285 ЦПК України, повинні бути подані відповідачем до його заяви про перегляд заочного рішення. Разом із цим, сама по собі поважність причин неявки у судове засідання не може бути підставою для скасування судом заочного рішення. Для цього відповідач зобовязаний подати докази, які мають значення для справи та можуть призвести до ухвалення рішення, яке за своїм змістом повністю чи частково протилежне винесеному судом заочному рішенню, або може призвести до його зміни. Тобто, якщо б ці докази були відомі суду при розгляді справи, то суд ухвалив би інше рішення. Таким чином, лише у сукупності цих обставин можливе скасування заочного рішення.

Разом із цим, аналізуючи доводи відповідача та надані ним докази по справі, суд приходить до висновку, що він не довів обставин, визначених ч. 1 ст. 288 ЦПК України, та не підтвердив їх належними та допустимими доказами.

Зокрема, доводи відповідача про те, що він протягом 2009-2014 років виїздив на заробітки до Російської Федерації і через це не отримував судові повістки, та не знав про розгляд справи судом, нічим не підтверджені (довідка про роботу, відмітки у паспорті щодо перетину державного кордону України тощо).

Надана відповідачем довідка № 240 від 20.07.2018 р. із ЗОШ № 54 на думку суду жодним чином не спростовує висновки суду, викладені ним у заочному рішенні, оскільки ця довідка фактично підтверджує той факт, що відповідач у 2009 році не відвідував школу, де навчалася його донька.

Доводи відповідача про те, що він не сплачував аліменти на утримання дитини через домовленість з позивачкою щодо припинення її права на аліменти у звязку з передачею права власності на належне йому нерухоме майно суд сприймає критично і до уваги не приймає через те, що в силу положень діючого законодавства, зокрема ст. 190 СК України, такий договір повинен бути оформлений нотаріально, і цього зроблено не було. Суд також враховує, що починаючи з часу, коли відповідач дізнався про заборгованість по аліментам, жодного платежу на утримання дитини він не зробив, що на думку суду також підтверджує факт його самоусунення від матеріального забезпечення дитини.

Що ж до доводів відповідача про незаконність виїзду дитини за межі України без його дозволу, то суд вважає необхідним зазначити, що матеріали справи не містять доказів, які б це підтверджували, та не містять також жодних звернень відповідача з цього приводу до Державної прикордонної служби України чи до правоохоронних органів.

За клопотанням відповідача суд також оглянув у судовому засіданні фотографії його з дитиною, проте на думку суду, вони також не спростовують висновків суду, оскільки вони датовані 2005-2006 роками, а після цієї дати спільних фотографій відповідача з дитиною суду надано не було. Суд вважає необхідним зауважити, що позивачка у своєму позові посилалася на те, що відповідач перестав виконувати свої батьківські обовязки після розірвання між ними шлюбу, у 2007 році.

З огляду на вищевикладене, суд знаходить заяву відповідача необґрунтованою та не вбачає підстав для її задоволення.

Керуючись ст.ст.280-289 ЦПК України, суд , -

У Х В А Л И В :

Заяву ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення Корабельного районного суду м. Миколаєва від 14.10.2013 року, винесене по цивільній справі № 488/2859/13-ц за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав - залишити без задоволення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржено в загальному порядку, у цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

СУДДЯ Л.І. Селіщева