Постанова

Іменем України

24 жовтня 2018 року

м. Київ

справа № 530/862/15-ц

провадження № 61-7247св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Антоненко Н. О., Журавель В. І., Коротуна В. М., Курило В. П. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Актив-Банк»,

відповідач - ОСОБА_1,

третя особа - товариство з обмеженою відповідальністю «Компанія «Столиця - Сервіс»,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення сторін касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Актив-Банк» на рішення Зіньківського районного суду Полтавської області від 17 серпня 2016 року у складі судді Дем'янченка C. М. та рішення апеляційного суду Полтавської області від 25 жовтня 2016 року у складі колегії суддів: Кузнєцової О. Ю., Хіль Л. М., Мартєва С. Ю.,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2015 року публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Актив-Банк» (далі - ПАТ «Комерційний банк «Актив-Банк») звернулось до суду із позовом до ОСОБА_1, третя особа - ТОВ «Компанія «Столиця - Сервіс», про стягнення заборгованості за кредитом.

Позов мотивовано тим, що 02 липня 2009 року між ПАТ «Комерційний банк «Актив-банк» та ТОВ «Компанія «Столиця-сервіс» було укладено кредитний договір № 0702/01, відповідності до умов якого банк надає позичальнику кредит в сумі 3 300 500,00 грн для придбання п'яти вантажних автомобілів Mercedes-Benz Actros 4140 В, зі сплатою 22 % річних (пункт п. 1.1).

05 грудня 2013 року на забезпечення виконання ТОВ «Компанія «Столиця-сервіс» своїх зобов'язань за договором від 02 липня 2009 року № 0702/01 між ПАТ «Комерційний банк «Актив-банк» та ОСОБА_1 (поручитель) було укладено договір поруки № 0702/01/S-2, згідно з пунктом 2.1 якого поручитель відповідає перед банком за виконання боржником основного зобов'язання.

ТОВ «Компанія «Столиця-сервіс» взяті на себе зобов'язання за кредитним договором не виконало, допустило утворення заборгованості, яка станом на 20 січня 2015 року складала 2 458 490,76 грн, яку ПАТ «Комерційний банк «Актив-банк» просило стягнути з поручителя ОСОБА_1

Рішенням Зіньківського районного суду Полтавської області від 17 серпня 2016 року у задоволенні позовних вимог ПАТ «Комерційний банк «Актив-банк» відмовлено.

Рішення районного суду мотивовано тим, що ПАТ «Комерційний банк «Актив-банк» без згоди поручителя 02 червня 2014 року уклав з боржником додаткову угоду до кредитного договору від 02 липня 2009 року, якою змінив розмір процентної ставки із 22 % до 24 %, внаслідок чого збільшився обсяг відповідальності поручителя, а тому відповідно до положень частини першої статті 559 ЦК України порука є припиненою.

Крім того, суд першої інстанції дійшов висновку, що порука припинилася і з підстав, передбачених частиною четвертою статті 559 ЦК України, оскільки строк виконання основного зобов'язання сторонами передбачено - 06 грудня 2012 року, тому з урахуванням пункту 1.2 кредитного договору, у позивача виникло право пред'явити вимогу до поручителя починаючи з 05 грудня 2013 року до 07 грудня 2013 року, а ПАТ «Комерційний банк «Актив-банк» звернувся з вимогою до поручителя 09 лютого 2015 року, тобто поза межами передбаченого частиною четвертою статті 559 ЦК України строку.

Рішенням апеляційного суду Полтавської області від 25 жовтня 2016 року рішення Зіньківського районного суду Полтавської області від 17 серпня 2016 року змінено, виключено з мотивувальної частини рішення посилання на право банку на пред'явлення вимоги до поручителя у строк з 05 грудня 2013 року до 07 грудня 2013 року та вказано, що вказаний строк тривав з 05 грудня 2013 року до 05 грудня 2014 року.

В іншій частині рішення Зіньківського районного суду Полтавської області від 17 серпня 2016 року залишено без змін.

Змінюючи рішення районного суду, апеляційний суд вказав про те, що вимогу до поручителя у позасудовому порядку банком було заявлено 09 лютого 2015 року та 22 травня 2015 року, а з позовом до суду банк звернуся 05 червня 2015 року, тобто поза межами строків поруки, а тому, виходячи з положень частини четвертої статті 559 ЦК України та пункту 12.2 договору поруки, порука є такою, що припиналась.

У листопаді 2016 року ПАТ «Комерційний банк «Актив-банк» подало до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій просило скасувати рішення Зіньківського районного суду Полтавської області від 17 серпня 2016 року та рішення апеляційного суду Полтавської області від 25 жовтня 2016 року, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди неправильно встановили обставини у справі, дійшли помилкового висновку про те, що порука ОСОБА_1 припинилася.

Підпунктом 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядається спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

08 лютого 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку про те, що касаційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частинами першою, другою статті 400 ЦПК України встановлено, що під час розгляду справи у касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судами встановлено, що 02 липня 2009 року між ПАТ «Комерційний банк «Актив-банк» та ТОВ «Компанія «Столиця-сервіс» було укладено кредитний договір № 0702/01, згідно з пунктом 1.1 якого банк надає позичальнику кредит у сумі 3 300 500,00 грн для придбання п'яти вантажних автомобілів Mercedes-Benz Actros 4140 В, зі сплатою 22 % річних, строком до 06 грудня 2012 року.

Додатковою угодою про внесення змін до договору від 02 липня 2009 року № 0702/01, укладеною між ПАТ «Комерційний банк «Актив-банк» та ТОВ «Компанія «Столиця-сервіс» 02 червня 2014 року було погоджено розмір процентної ставки на рівні 24 % річних.

05 грудня 2013 року на забезпечення виконання ТОВ «Компанія «Столиця-сервіс» своїх зобов'язань за кредитним договором від 02 липня 2009 року № 0702/01 між ПАТ «Комерційний банк «Актив-банк» та ОСОБА_1 було укладено договір поруки № 0702/01/S-2, згідно з пунктом 2.1 якого поручитель відповідає перед банком за виконання боржником основного зобов'язання.

ТОВ «Компанія «Столиця-сервіс» взяті на себе зобов'язання за кредитним договором не виконало, допустило утворення заборгованості, яка станом на 20 січня 2015 року складала 2 458 490,76 грн.

09 лютого 2015 року та 22 травня 2015 року ПАТ «Комерційний банк «Актив-банк» направив на адресу поручителя вимоги про повернення коштів за кредитним договором від 02 липня 2009 року.

Відповідно до статті 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя (частина перша статті 554 ЦК України).

Відповідно до частин першої, четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. Порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України).

Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов'язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (частина друга статті 251 та частина статті 252 ЦК України).

Отже, порука - це строкове зобов'язання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє суб'єктивне право кредитора. Це означає, що строк поруки відноситься до преклюзивних строків.

У кредитному договорі, з умовами якого 05 грудня 2013 року був ознайомлений поручитель, строк виконання основного зобов'язання був чітко визначений - строк повного погашення кредиту є 05 грудня 2013 року.

Відповідно до пункту 12.1 договору поруки порука набуває сили з моменту підписання договору поруки повноважними представниками сторін і діє протягом одного року від останнього дня строку основного зобов'язання.

За таких обставин апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що у банку виникло право пред'явити вимогу до поручителя про виконання порушеного зобов'язання боржника щодо повернення кредиту у строк до 05 грудня 2014 року.

Строк поруки не є строком для захисту порушеного права. Це строк існування самого зобов'язання поруки. Таким чином, і право кредитора, і обов'язок поручителя із його закінченням припиняються, а це означає, що жодних дій щодо реалізації цього права, в тому числі застосування примусових заходів захисту в судовому порядку, кредитор вчиняти не може.

Отже, вимогу до поручителя про виконання взятого ним зобов'язання має бути пред'явлено в межах строку дії поруки (6 місяців, 1 року чи строку, який встановили сторони в договорі). Тому навіть якщо в межах строку дії поруки була пред'явлена претензія і поручитель не виконав вказані в ній вимоги, кредитор не має права на задоволення позову, заявленого поза межами вказаного строку, оскільки із закінченням строку припинилося матеріальне право.

Вимогу до поручителя у позасудовому порядку банком було заявлено 09 лютого та 22 травня 2015 року, а з позовом до суду банк звернуся 05 червня 2015 року, тобто поза межами строків поруки, тому виходячи з положень частини четвертої статті 559 ЦК України та пункту 12.2 договору поруки, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що порука є такою, що припиналась.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржені судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржуване рішення апеляційного суду постановлено без додержання норм матеріального і процесуального права та зводяться до переоцінки доказів у справі, що, відповідно до положень статті 400 ЦПК України, знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду.

Враховуючи наведене, встановивши відсутність підстав для скасування рішення апеляційного суду, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції в незміненій частині та рішення апеляційного суду - без змін.

Керуючись статтями 400, 410 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Актив-Банк» залишити без задоволення.

Рішення Зіньківського районного суду Полтавської області від 17 серпня 2016 року в частині, що не змінена апеляційним судом, та рішення апеляційного суду Полтавської області від 25 жовтня 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ. Є. Червинська
Судді: Н. О. Антоненко
В. І. Журавель
В. М. Коротун
В. П. Курило