Справа № 362/3878/16-ц Головуючий у І інстанції Марчук О. Л.
Провадження № 22-ц/780/3716/18 Доповідач у 2 інстанції Гуль В. В.
Категорія 38 11.09.2018
ПОСТАНОВА

Іменем України

11 вересня 2018 року Апеляційний суд Київської області у складі колегії судів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді: Гуля В.В.,

суддів: Верланова С.М., Голуб С.А.,

при секретарі: Тимошевській С.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 30 грудня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа: приватний нотаріус Васильківського районного нотаріального округу Київської області Іванніков Іван Михайлович про визнання недійним заповіту, -

в с т а н о в и л а:

У серпні 2016 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3, третя особа: приватний нотаріус Васильківського районного нотаріального округу Київської області Іванніков І. М., про визнання заповіту недійсним з тих підстав, що спадкодавець у момент вчинення заповіту не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними.

Під час розгляду позивач змінила підстави позову, посилаючись на те, що у момент вчинення заповіту була відсутня воля спадкодавця.

Посилалась на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її мати - ОСОБА_5, після смерті якої відкрилась спадщина на квартиру АДРЕСА_1, яка належала їй на праві приватної власності. Зазначала, що згідно із заповітом, складеним 28 квітня 2015 року, її мати заповіла зазначену вище квартиру ОСОБА_3, а вона є єдиним спадкоємцем за законом після смерті матері.

Вказувала, що 05 серпня 2016 року державним науково-дослідним експертно-криміналістичним центром Міністерства внутрішніх справ України в межах кримінального провадження, відкритого Солом'янським управлінням поліції Головного управління Національної поліції України у м. Києві за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 190 КК України та відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0006151 було проведено судову почеркознавчу та технічну експертизу документів, а саме двох примірників заповіту від 28 квітня 2015 року, одних з яких виконаний на спеціальному бланку нотаріальних документів серії НОМЕР_1 за реєстровим номером 698, інший - без використання спеціального бланку нотаріальних документів (для зберігання у архівній справі нотаріуса).

За результатами проведеної експертизи, оформленої висновком експерта від 5 серпня 2016 року № 163, було встановлено, що рукописний запис: «заповіт прочитаний вголос та підписаний мною особисто ОСОБА_5» у першому примірнику заповіту від 28 квітня 2015 року, що виконаний на бланку серії НОМЕР_1, та рукописний запис: «Заповіт прочитаний вголос та підписаний мною особисто ОСОБА_5» у другому примірнику заповіту від 28 квітня 2015 року виконано за допомогою такого технічного способу підробки, як перемальовування на просвіт, тобто вказані рукописні записи виконані з технічною підробкою, що свідчить про дефект волі заповідача. Тобто, її мати не складала цей заповіт, тому просила суд визнати недійсним заповіт ОСОБА_5, складений 28 квітня 2015 року на ім'я ОСОБА_3

Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 30 грудня 2016 року у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

В апеляційній скарзі у зв'язку з порушенням норм матеріального та процесуального права позивач з підстав, заявлених у позові, просить рішення суду скасувати і позов задовольнити. Зазначає, що судом першої інстанції неповністю з'ясовано обставини, що мають значення для справи та зроблено неоднозначний висновок щодо факту технічної підробки оспорюваного правочину.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Апеляційна скарга підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати ОСОБА_2 - ОСОБА_5, після смерті якої відкрилась спадщина на належну їй на праві власності квартиру АДРЕСА_1.

28 квітня 2015 року ОСОБА_5 складено заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Васильківського районного нотаріального округу Київської області Іванніковим І. М., яким ОСОБА_5 заповіла зазначену вище квартиру ОСОБА_3 (а.с. 11).

Судом також встановлено, що 05 серпня 2016 року державним науково-дослідним експертно-криміналістичним центром Міністерства внутрішніх справ України в межах кримінального провадження, відкритого Солом'янським управлінням поліції головного управління Національної поліції України у м. Києві за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 190 КК України та відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за номером 0006151, було проведено судову почеркознавчу та технічну експертизу документів, а саме двох примірників заповіту від 28 квітня 2015 року, одних з яких виконаний на спеціальному бланку нотаріальних документів серії НОМЕР_1 за реєстровим номером 698, інший - без використання спеціального бланку нотаріальних документів (для зберігання у архівній справі нотаріуса).

За результатами проведеної експертизи, оформленої висновком експерта від 05 серпня 2016 року № 163, було встановлено, що рукописний запис: «Заповіт прочитаний вголос та підписаний мною особисто ОСОБА_5» у першому примірнику заповіту від 28 квітня 2015 року, що виконаний на бланку серії НОМЕР_1, та рукописний запис: «Заповіт прочитаний вголос та підписаний мною особисто ОСОБА_5» у другому примірнику заповіту від 28 квітня 2015 року, виконано за допомогою такого технічного способу підробки, як перемальовування на просвіт, тобто вказані рукописні записи виконані з технічною підробкою.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що висновок експерта, наданий позивачем, не містить відомостей про те, що оспорюваний заповіт підписано не ОСОБА_5, а іншою особою. Клопотання про призначення судово-почеркознавчої експертизи з метою встановлення належності ОСОБА_5 підпису в заповіті від 28 квітня 2015 року представником позивача заявлено не було. Не вважав за доречне призначення такої експертизи і відповідач.

Доводи позивача про те, що заповіт виконано за допомогою технічного способу підробки, як перемальовування на просвіт, суд не прийняв до уваги, оскільки це не свідчить про дефект волі ОСОБА_5, оскільки факт вказаного у спірному в заповіті волевиявлення заповідача підтверджує її особистий підпис у заповіті, що виконаний нею власноручно.

Відповідно до частини першої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Проте дане рішення суду першої інстанції даним вимогам не відповідає виходячи з такого.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Відповідно ч. 1 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно ч. 1 ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що згідно висновку почеркознавчої експертизи від 14 лютого 2017 року № 204/тдд, виконаний головним судовим експертом відділу технічних досліджень документів та почерку лабораторії криміналістичних видів досліджень Київського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру Міністерства внутрішніх справ України в рамках кримінального провадження, підпис на оспорюваному заповіті виконаний не ОСОБА_5, а іншою особою.

Згідно статті 203 ЦК України загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, в редакції виниклих правовідносин, ч. 3 цієї статті передбачено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, тобто підпис самої особи.

Статтєю 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Встановленим є те, що заперечення в частині того, що відповідач є заповідачу чоловіком без реєстрації шлюбу відповідно до законодавства не встановлено (відсутнє рішення суду про встановлення такого факту).

За таких обставин, коли такий письмовий доказ, який у встановленому законодавством порядку не спростований відповідачем, у своїй сукупності разом з іншими зібраними у справі доказами дає підстави для висновку, що у заповідача була відсутня воля (тобто відсутній підпис заповідача на укладеному заповіті), в зв'язку з цим є всі підстави для задоволення пред'явленого позову.

Проте заявлені позовні вимоги саме з підстав про наявність саме дефекта волі заповідача судом до уваги не приймаються, оскільки до даних правовідносин така термінологія, як дефект волі не має правового значення.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381, 382, 389 ЦПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 30 грудня 2016 року скасувати та прийняти постанову.

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа: приватний нотаріус Васильківського районного нотаріального округу Київської області Іванніков Іван Михайлович про визнання недійним заповіту - задовольнити.

Визнати недійсним заповіт ОСОБА_5, складеного 28 квітня 2015 року та посвідченого приватним нотаріусом Васильківського районного нотаріального округу Київської області Іванніковим Іваном Михайловичем за реєстровим номером 698.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судові витрати у сумі 1191 грн. 20 коп.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий

Судді