ПОСТАНОВА

Іменем України

25 вересня 2018 року м. Кропивницький

справа № 387/159/18

провадження № 22-ц/781/1276/18

Апеляційний суд Кіровоградської області в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

Головуючого судді: Голованя А.М.,

Суддів: Авраменко Т.М., Суровицької Л.М.,

за участю секретаря Тимошенко Т.О.,

учасники справи: позивач ОСОБА_1;

відповідач ОСОБА_2;

треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_3, Дружелюбівська сільська рада Добровеличківського району Кіровоградської області;

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 10 травня 2018 року у складі судді Цотока В.В.,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом у якому просить визнати за ним, в порядку спадкування, право власності на житловий будинок, що розташований в селі Скопіївка Добровеличківського району Кіровоградської області по вулиці Зарічна,1.

Позовну заяву обґрунтовано тим, що 07 травня 2010 року померла його матір ОСОБА_4, після якої відкрилася спадщина на належне їй майно, в тому числі і на житловий будинок з господарськими спорудами, яку він прийняв, шляхом подання відповідної заяви до нотаріальної контори.

Однак, коли постало питання про видачу свідоцтва про право на спадщину на будинок, його не можна було вирішити в зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів на це спадкове майно.

За життя, його матір не зверталася до реєстраційного органу з питанням державної реєстрації права власності на нерухоме майно та не отримувала відповідних правовстановлюючих документів, що позбавляє його можливості реалізувати своє право на спадщину в позасудовому порядку у звязку з чим просить задовольнити позов.

Рішенням Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 10 травня 2018 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду як ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Зазначає, зокрема, що суд першої інстанції не звернув уваги на те, що спірний будинок було куплено його батьками у 60-х роках минулого сторіччя недобудованим і після завершення будівництва вони набули на нього право власності.

Відзивів на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надійшло.

В судовому засіданні апеляційного суду позивач доводи апеляційної скарги підтримав.

Відповідач ОСОБА_2, який належним чином був повідомленим про час та місце розгляду справи в судове засідання апеляційного суду не зявився.

Неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи. (ч.2 ст.372 ЦПК України).

Заслухавши суддю доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, відповідно до ст. 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції зазначив, що, оскільки заповідач ОСОБА_4, за життя, не набула у визначений законом спосіб права власності на будинок в селі Скопіївка Добровеличківського району Кіровоградської області по вулиці Зарічна,1, то він не ввійшов до складу спадщини у звязку з чим позивач, як спадкоємець, не має права на нього.

Проте суд апеляційної інстанції не погоджується з такими висновками.

Судом першої інстанції встановлено, що 07 травня 2010 року померла ОСОБА_4.

Спадщину після смерті матері за заповітом у строки передбачені законом прийняли її діти: - ОСОБА_2, ОСОБА_1 та ОСОБА_3, яка відмовилася від своєї частки в спадщині на користь брата - позивача ОСОБА_1, тому частка останнього у спадковому майні складає 2/3.

За життя ОСОБА_4 проживала в будинку в селі Скопіївка Добровеличківського району Кіровоградської області по вулиці Зарічна, 1.

12 січня 2018 року на ім'я ОСОБА_1 Благовіщенським бюро технічної інвентаризації виготовлений технічний паспорт на житловий будинок індивідуального житлового фонду, розташований в селі Скопіївка Добровеличківського району Кіровоградської області по вулиці Зарічна,1.(а.с. 1-12)

Із архівної довідки, виданої Благовіщенським бюро технічної інвентаризації вбачається, що право власності на житловий будинок в селі Скопіївка Добровеличківського району Кіровоградської області по вулиці Зарічна,1 не зареєстроване. (а.с.13)

Відповідно пояснень позивача спірний будинок було побудовано його батьками в 60 ті роки минулого сторіччя.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що відповідно до довідок, виданих виконкомом Дружелюбівської сільської Ради народних депутатів Добровеличківського району Кіровоградської області, згідно із записами у погосподарських книгах за 1961 1963 роки та 2001 2005 роки, будинок за адресою: в селі Скопіївка Добровеличківського району Кіровоградської області по вулиці Радянська, 1 (нова назва - Зарічна) значився за ОСОБА_4 як власником із 1962 року.(а.с. 9,144)

Відповідно до статтей 1268, 1269, 1270 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

При вирішенні спору про визнання права власності на спадкове майно потрібно розмежовувати час і підстави виникнення права власності у спадкодавця, які кваліфікуються відповідно до законодавства України, чинного на час виникнення права власності, та підстави спадкування зазначеного майна, що визначаються на час відкриття спадщини та згідно із пунктом 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України.

Статтею 1218 ЦК України встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку, є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Якщо спадкоємець не прийняв спадщину, його вимоги про визнання права власності на спадкове майно не підлягають задоволенню судом. Прийняття спадщини спадкоємцем, який звертається з вимогою про визнання права власності на спадкове майно, має встановлюватись належними доказами: копіями документів із спадкової справи, якщо така справа заводилася нотаріусом, довідками з житлово-експлуатаційних організацій, сільських, селищних рад за місцем проживання спадкодавця.

Встановлення судом часу завершення спорудження будинку визначає законодавство, відповідно до якого встановлюється правовий режим нерухомого майна та документи, якими посвідчується право власності на це майно.

При вирішенні спорів про визнання права власності на спадкове майно судам слід керуватися законодавством, яке регулювало виникнення права власності у самих спадкодавців на момент закінчення будівництва будинків, зокрема положеннями ЦК Української РСР 1963 року, Законом України «Про власність», Законом України від 7 грудня 1990 року № 533-XII «Про місцеві Ради народних депутатів та місцеве і регіональне самоврядування», Законом України від 25 грудня 1974 року «Про державний нотаріат», постановою Ради Міністрів Української РСР від 11 березня 1985 року № 105 «Про порядок обліку житлового фонду в Українській РСР», Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 13 квітня 1979 року № 112/5, Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 12 травня 1985 року № 5-24-26, Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР від 31 січня 1966 року, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженою наказом Міністра юстиції Української РСР від 31 жовтня 1975 року № 45/5, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих, затвердженою наказом Міністра юстиції УРСР від 19 січня 1976 року № 1/5, та іншими нормативними актами.

Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право особистої власності на майно.

Таким чином, є всі підстави вважати, що будинок, розташований за адресою: село Скопіївка Добровеличківського району Кіровоградської області по вулиці Зарічна, 1 належав ОСОБА_4, яка померла 07 травня 2010 року, а тому відповідно до положень статті 1218 ЦК України входить до складу спадщини після її смерті.

Оскільки позивач звернувся у передбачений статтею 1270 ЦК України шестимісячний строк до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за заповітом, є всі передбачені законом підстави, для визнання за ним права власності на 2/3 частки спірного спадкового майна.

Таким чином, апеляційна скарга позивача підлягає частковому задоволенню, а рішення суду скасуванню з підстав передбачених п.п. 2,4 ч.1 ст. 376 ЦПК України з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову ОСОБА_1

За наведених обставин, доводи апеляційної скарги які зводяться до того, що у суду першої інстанції були всі підстави для визнання за позивачем права власності на весь будинок не ґрунтуються на доказах та законі, оскільки відповідач ОСОБА_2 не відмовся у встановленому законом порядку від належної йому частки у спадковому майні.

Керуючись ст.ст. 268, 367, 374, 376, 382, 383, 384, 389 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 10 травня 2018 року скасувати. Ухвалити нове судове рішення.

Визнати за ОСОБА_1, в порядку спадкування, право власності на 2/3 частки житлового будинку з господарськими будівлями, розташованого в селі Скопіївка Добровеличківського району Кіровоградської області по вулиці Зарічна,1.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту з підстав передбачених ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 25 вересня 2018 року.

Головуючий суддя:

Судді: