АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Номер справи: 647/1819/16-ц
Номер провадження: 22-ц/791/1359/18
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 вересня 2018 року м. Херсон

Апеляційний суд Херсонської області в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючий Бездрабко В.О.

Судді: Приходько Л.А.

Радченко С.В.

Секретар : Кутузова А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні в порядку спрощеного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Бериславського районного суду Херсонської області від 20 вересня 2016 року, ухвалене під головуванням судді Миргород В.С., у справі за заявою ОСОБА_3, заінтересована особа: Бериславський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Херсонській області про встановлення факту, що має юридичне значення,

В С Т А Н О В И В :

У вересні 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду з заявою про встановлення факту, що має юридичне значення.

Заява мотивована тим, що з 30 квітня 1976 року він перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2, який рішенням суду Пролетарського району м.Донецька, УРСР від 18 лютого 1985 року розірваний.

Надати до органів РАГС належним чином завірену копію судового рішення не має можливості, оскільки у зв'язку із проведенням АТО рішення суду від 18 лютого 1985 року не передано до Дзержинського міського суду м.Донецька, який знаходиться під юрисдикцією України та виконує функції Пролетарського районного суду.

Ураховуючи викладене, з метою отримання свідоцтва про розірвання шлюбу, ОСОБА_3 просив встановити факт розірвання шлюбу 18 лютого 1985 року, укладеного між ним та ОСОБА_2, на підставі рішення суду Пролетарського району м.Донецька, справа №2-292/85, виданого Будьоновським міжрайонним судом Донецької народної республіки.

Рішенням Бериславського районного суду Херсонської області від 20 вересня 2016 року заяву ОСОБА_3 задоволено.

Встановлено факт розірвання шлюбу між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 18 лютого 1985 року на підставі рішення суду Пролетарського району м.Донецька по справі №2-292/85.

Задовольняючи заяву ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив із положень ст.105 СК України, відповідно до яких шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Рішенням суду від 18 лютого 1985 року шлюб розірваний, але надати належно посвідчену копію цього рішення до органів РАЦС позивач не має можливості. Встановлення факту, що має юридичне значення потрібно заявнику для отримання свідоцтва про розірвання шлюбу.

У серпні 2018 року ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду.

Апеляційна скарга мотивована тим, що вона перебуває у зареєстрованому шлюбі з заявником. У 1985 році дійсно судом приймалося рішення про розірвання шлюбу, проте подружжя не зверталося до органів РАЦС щодо реєстрації розірвання шлюбу. Фактично подружжя примирилося та проживало разом однією сім'єю до середини 2014 року. У 1986 році у них народилася донька ОСОБА_4 До участі у справі апелянта не залучили, хоча ухвалене у справі рішення стосується її прав.

Статтею 351 ЦПК України, в редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року, визначено, що судом апеляційної інстанції у цивільних справах є апеляційний суд, у межах апеляційного округу якого (території, на яку поширюються повноваження відповідного апеляційного суду) знаходиться місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Відповідно до п. 8 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується, а тому Апеляційний суд Херсонської області діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Херсонського апеляційного суду в апеляційному окрузі.

У письмовому відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_3, вказав на законність та обґрунтованість рішення суду, та просив рішення залишити без змін, а скаргу без задоволення.

Заявник зазначив, що не знав про місцезнаходження колишньої дружини, а тому не міг повідомити його суду. Між сторонами не існує спору про право. Наполягає, що шлюб між подружжям був розірваний у 1985 році, а надане апелянтом повторне свідоцтво про одруження від 12 березня 1999 року є фальшивим.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції ОСОБА_2 апеляційну скаргу підтримала та просила задовольнити з підстав викладених у скарзі. Апелянт зазначила, що подружжя проживало разом однією сім'єю до середини 2014 року; між подружжям існує спір стосовно спільно нажитого майна, а отже дата розірвання шлюбу має значення для розгляду цієї справи.

ОСОБА_3 в судове засідання не з'явився. У письмовій заяві від 19 вересня 2018 року повідомив про неможливість прибути до суду у зв'язку із проходженням лікування, клопотання про відкладення розгляду справи не подавав.

Заслухавши суддю-доповідача, ОСОБА_2, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до частині третьої статті 3 ЦПК України, провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно із частиною першою статті 15 ЦПК України у редакції, чинній на час розгляду справи судом першої інстанцій, установлено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо: захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин; інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав (частина перша статті 234 ЦПК України, у редакції станом на 20.09.2016р.; ст.293 ч.1 ЦПК України, у редакції на час розгляду апеляційної скарги).

Пунктом 4 частини першої статті 256 ЦПК України, 2004р. (ст. 315 ч.1 п.4 ЦПК України) визначено, що суд розглядає, зокрема, справи про встановлення факту розірвання шлюбу.

У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення (частина друга статті 256 ЦПК України, 2004р.; ч.2 ст.315 ЦПК).

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що звертаючись із заявою про встановлення факту розірвання шлюбу 18 лютого 1985 року, зареєстрованого між ОСОБА_2 та заявником 30 квітня 1976 року, метою такого звернення є отримання свідоцтва про розірвання шлюбу саме з вказаного періоду.

Задовольнивши заявлені вимоги на підставі положень Сімейного кодексу України, 2004р., суд помилково не врахував положення КпШС УРСР, 1969р., який регулює питання розірвання шлюбу за часом ухвалення судового рішення від 18 лютого 1985 року, з яким заявник пов'язує встановлення факту, що має юридичне значення.

Згідно ст.44 КпШС УРСР шлюб припинявся у день, коли подружжя (один з них) на підставі рішення суду реєстрували розірвання шлюбу в органах РАЦС.

За положеннями КпШС УРСР рішення суду щодо розірвання шлюбу не мало вирішального значення. Вважалося, що і після набрання ним чинності сторони можуть змінити свою думку та прийняти рішення про збереження сім'ї. Сторони мають право звернутися до органів РАЦС незалежно від того, скільки часу спливло після винесення судом рішення про розірвання шлюбу.

Норми СК України не мають зворотної дії і не можуть регулювати відносини, що виникли до 01.01.2004 р. Отже, сторони повинні зареєструвати розірвання шлюбу у державному органі РАЦС відповідно до вимог ст. 44 КпШС України незалежно від часу їх звернення і саме з цього часу шлюб буде вважатися розірваним.

Відповідно до роз'яснень, що містяться в п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України, №5 від 31 березня 1995 р. «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», відповідно до п.4 ст.273 ЦПК суди можуть встановлювати факти реєстрації усиновлення (удочеріння), шлюбу, розірвання шлюбу, народження і смерті, якщо в органах реєстрації актів громадянського стану не зберігся відповідний запис чи відмовлено у його відновленні або ж він може бути відновлений лише на підставі рішення суду про встановлення факту реєстрації акту громадянського стану.

З огляду на наведене можна дійти висновку, що без надання заявником доказів щодо реєстрації розірвання шлюбу, як це передбачалося нормами КпШС УРСР, у суду були відсутні підстави встановлення факту розірвання шлюбу з часу ухвалення 18 лютого 1985 року судового рішення.

Матеріали справи свідчать, що ОСОБА_3 та ОСОБА_2 14 грудня 2017р. та 05 січня 2018 року, відповідно одержали свідоцтва про розірвання шлюбу. Встановити підстави видачі органами РАЦС цих свідоцтв за матеріалами справи не є можливим.

Відповідно до ч.4 ст.315 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду.

Із наданих ОСОБА_3 суду апеляційної інстанції копій документів вбачається, що між сторонами існує спір про поділ спільно нажитого майна подружжя, що також підтвердила в судовому засіданні ОСОБА_2 й момент встановлення часу розірвання шлюбу є визначальним для проведення такого поділу нерухомого майна.

З огляду на наведене колегія суддів дійшла висновку, що ухвалене у справі, яка розглянута в порядку окремого провадження, судове рішення не відповідає вимогам статті 263 ЦПК України та ухвалено з порушенням норм процесуального права, що в силу частини шостої статті 294 та частини четвертої статті 315 ЦПК України є підставою для його скасування із залишенням заяви без розгляду.

Керуючись статтями 294, 315 ЦПК України, 367, 374, 377, 382-384 ЦПК України, Апеляційний суд Херсонської області у складі колегії суддів з розгляду цивільних справ,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Бериславського районного суду Херсонської області від 20 вересня 2016 року скасувати.

Заяву ОСОБА_3 про встановлення факту, що має юридичне значення, залишити без розгляду.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складений 28 вересня 2018 року.

Головуючий: В.О. Бездрабко

Судді: Л.А. Приходько

С.В. Радченко