Постанова

Іменем України

26 вересня 2018 року

м. Київ

справа № 205/5956/16-ц

провадження № 61-5899 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Стрільчука В. А.,

суддів: Кузнєцова В. О., Олійник А. С., Погрібного С. О., Усика Г. І. (суддя-доповідач),

учасники справи:

заявник - ОСОБА_1,

суб'єкт оскарження - старший державний виконавець Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві Салеомон АртемАндрійович,

боржник - Публічне акціонерне товариство «Державне акціонерне товариство «Чорноморнафтогаз»,

розглянув у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Ленінського районного суду м. Дніпропетровська

від 26 вересня 2017 року у складі судді Скрипник К. О. та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 13 грудня 2017 року у складі колегії суддів: Макарова М. О., Деркач Н. М., Петешенкової М. Ю.,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з скаргою на дії старшого державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції Головного територіального управління юстиції у м. Києві Салеомона А. А. (далі - державний виконавець Салеомон А. А.).

На обгрунтування доводів скарги заявник зазначав, що на виконанні Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві перебуває виконавче провадження № 48411748, відкрите на виконання виконавчого листа

№ 205/3280/14-ц (№ 2/205/109/15), виданого 09 липня 2015 року Ленінським районним судом м. Дніпропетровська про стягнення з Публічного акціонерного товариства «Державне акціонерне товариство «Чорноморнафтогаз» (далі - ПАТ «ДАТ «Чорноморнафтогаз») на його користь заборгованості із заробітної плати у розмірі 10 897,83 грн, середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 392 128, 91 грн та 2 000, 00 грн на відшкодування моральної шкоди, всього - 405 026, 74 грн.

29 липня 2016 року він отримав постанову державного виконавця

Салеомона А. А. від 19 липня 2016 року про повернення виконавчого документа з підстав, передбачених пунктом 2 частини першої статті 47 Закону України «Про виконавче провадження», у зв'язку з відсутністю майна, на яке можливо звернути стягнення у рахунок погашення боргу.

Не погоджуючись з підставами повернення виконавчого листа, зазначав, що ПАТ «ДАТ «Чорноморнафтогаз» здійснює розрахунки з контрагентами, виплачує заробітну плату працівникам, здійснює передачу майна іншим особам, видобуває та реалізує газ, користується своїми активами та банківськими активами, що свідчить про ведення боржником господарської діяльності та наявності можливості виконати зазначене вище судове рішення.

Посилаючись на наведене, вважав, що державний виконавець у порушення вимог статті 11 Закону України «Про виконавче провадження» не вжив всіх необхідних заходів для своєчасного і повного виконання рішення та передчасно повернув виконавчий лист, у зв'язку з чим просив визнати незаконною та скасувати постанову старшого державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві Салеомона А. А. від 19 липня 2016 року і повернути виконавчий лист для його подальшого виконання.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 13 січня

2017 року у задоволенні скарги ОСОБА_1 відмовлено.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що державний виконавець Салеомон А. А. діяв в межах Закону України «Про виконавче провадження», а тому постанова про повернення виконавчого документа стягувачеві від

19 липня 2016 року відповідає вимогам чинного законодавства.

Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 24 травня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, ухвалу Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 13 січня 2017 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 26 вересня

2017 року у задоволенні скарги ОСОБА_1 відмовлено.

Ухвала суду мотивована тим, що державний виконавець не сприяв своєчасному та повному виконанню судового рішення, оскільки виконавчі дії розпочалися

11 серпня 2015 року, з відповідними запитами, направленими на з'ясування наявності майна у боржника, державний виконавець звернувся лише 29 квітня 2016 року, жодних попереджень боржнику щодо необхідності виконання судового рішення не направляв, що свідчить про його бездіяльність в межах виконавчого провадження № 48411748.

Разом з тим, оскільки постановою державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві Федорової Д. Д. від 23 червня

2017 року закінчено виконавче провадження з виконання виконавчого листа від 09 липня 2015 року у зв'язку із скасуванням рішення суду, на підставі якого виданий виконавчий документ, відсутні підстави для задоволення скарги ОСОБА_1

Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 13 грудня

2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилено, ухвалу Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 26 вересня 2017 року залишено без змін.

Ухвала апеляційного суду обгрунтована тим, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення скарги

ОСОБА_1, оскільки постановою державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві Федорової Д. Д. від 23 червня 2017 року закінчено виконавче провадження з виконання виконавчого листа від 09 липня 2015 року у зв'язку з скасуванням судового рішення, на підставі якого було видано виконавчий документ.

У січні 2017 року до суду касаційної інстанції надійшла касаційна скарга

ОСОБА_1, у якій заявник просив скасувати ухвалу Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 26 вересня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 13 грудня 2017 року, постановити нову ухвалу про задоволення його скарги.

Касаційна скарга обгрунтована тим, що встановивши порушення державним виконавцем його конституційних прав, суди повинні були відновити його права. При цьому суди не звернули увагу, що рішення суду, на підставі якого було видано виконавчий лист скасовано лише в частині, зокрема рішення суду в частині стягнення невиплаченої заробітної плати за березень 2014 року у розмірі 10 897,83 грн не скасовано, і до теперішнього часу не виконано.

У червні 2018 року до Верховного Суду надійшов відзив ПАТ «ДАТ «Чорноморнафтогаз» на касаційну скаргу ОСОБА_1, у якому заявник просив касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, посилаючись на те, що суди попередніх інстанцій повно та всебічно з'ясували обставини справи та ухвалили законні і обгрунтовані рішення, підстави для їх скасування відсутні.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення без змін, з наступних підстав.

Відповідно до частини п'ятої статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України. У пункті 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов'язковість рішень суду.

Судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - за її межами.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Судами попередніх інстанцій установлено, що рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 09 квітня 2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 25 червня 2015 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28 жовтня 2015 року, позов ОСОБА_1 до ПАТ «ДАТ «Чорноморнафтогаз» про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення заборгованості з заробітної плати, компенсації за невикористану щорічну відпустку, середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди, задоволено частково. Скасовано наказ від 19 березня 2014 року № 06-к про звільнення ОСОБА_1 з посади заступника голови правління з економіки і інвестицій апарату управління ПАТ «ДАТ «Чорноморнафтогаз» на підставі пункту 1 частини першої статті

36 КЗпП України, поновлено ОСОБА_1 на зазначеній посаді. Стягнуто з ПАТ «ДАТ «Чорноморнафтогаз»» на користь ОСОБА_1 заборгованість із заробітної плати за березень 2014 року у розмірі 10 897,83 грн, середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 392 128,91 грн, та 2 000,00 грн на відшкодування моральної шкоди, всього - 405 026,74 грн.

09 липня 2015 року Ленінським районним судом м. Дніпропетровська видано виконавчий лист № 2/205/109/15 на виконання зазначеного судового рішення, на підставі якого постановою старшого державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції Головного управління юстиції у місті Києві Салеомоном А. А. від 11 серпня

2015 року відкрито виконавче провадження № 48411748, та накладено арешт на майно боржника ПАТ «ДАТ «Чорноморнафтогаз» у межах суми звернення стягнення.

Постановою державного виконавця від 12 квітня 2016 року накладено арешт на кошти, що розміщені на рахунках ПАТ «ДАТ Чорноморнафтогаз».

29 квітня 2016 року державний виконавець Салеомон А. А. звернувся із запитом до Голови державної інспекції сільського господарства в м. Києві, Голови національної комісії з цінних паперів та фондового ринку в м. Києві та Київської області про надання інформації щодо наявності зареєстрованих цінних паперів, майна та поточних рахунків, належних на праві власності ПАТ «ДАТ Чорноморнафтогаз».

09 липня 2016 року державним виконавцем Салеомоном А. А. складено акт про те, що виходом державного виконавця з метою примусового виконання рішення суду, майна належного на праві власності боржнику, не розшукано.

Постановою старшого державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві Салеомона А. А. від 19 липня 2016 року виконавчий лист повернуто стягувачу з посиланням на те, що вжитими державним виконавцем заходами розшукати майно боржника, на яке можливо звернути стягнення у рахунок погашення боргу, не виявилось можливим. В ході проведення виконавчих дій встановлено: згідно повідомлення ДПС України боржник має розрахункові рахунки відкриті в банківських установах, на які державним виконавцем накладено арешти. Згідно повідомлень банківських установ кошти на рахунках боржника відсутні. Згідно даних територіального сервісного центру м. Києва за боржником транспортних засобів не зареєстровано. Згідно інформаційної довідки з Реєстру прав власності на нерухоме майно, майно на яке можливо звернути стягнення за боржником відсутнє. Обтяження на нерухоме майно внесено в Державний реєстр речових прав на нерухоме майно. Виконавчий документ підлягає поверненню стягувачу, з правом його повторного пред'явлення до виконання, у встановлений законодавством строк.

Постановою Верховного Суду України від 12 квітня 2017 року рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 09 квітня 2015 року, ухвала Апеляційного суду Дніпропетровської області від 25 червня 2015 року та ухвала Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справі від 28 жовтня 2015 року скасовані в частині задоволених позовних вимог про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди, ухвалено в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позову. В іншій частині судові рішення залишено без змін.

Постановою державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві Федорової Д.Д. від 23 червня 2017 року закінчено виконавче провадження з виконання виконавчого листа від 09 липня 2015 року у зв'язку з скасуванням рішення, на підставі якого був виданий виконавчий документ.

За змістом статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи. Аналогічний зміст містився у статті 383 ЦПК України 2004 року.

Згідно статті 11 Закону України «Про виконавче провадження», діючого на час здійснення державним виконавцем виконавчих дій, державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення (далі виконавчий документ), у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Частиною другою статті 30 Закону України «Про виконавче провадження», у редакції чинній на момент здійснення державним виконавцем виконавчого провадження, державний виконавець зобов'язаний провести виконавчі дії з виконання рішення протягом шести місяців з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, а з виконання рішення немайнового характеру - у двомісячний строк.

Пунктами 2, 3 цієї ж статті було передбачено, що негайному виконанню підлягають рішення: про стягнення аліментів, заробітної плати в межах платежів, вирахуваних за один місяць, а також про стягнення усієї суми боргу за такими виплатами, якщо рішенням передбачено її негайне стягнення; про поновлення на роботі чи на попередній посаді незаконно звільненого або переведеного працівника;

Статтею 76 Закону України «Про виконавче провадження», у редакції чинній на момент здійснення державним виконавцем виконавчого провадження, рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного працівника виконується негайно. Виконання рішення вважається закінченим з дня видачі відповідного наказу або розпорядження власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом, фізичною особою, фізичною особою - підприємцем, який прийняв незаконне рішення про звільнення або переведення працівника, після чого державний виконавець виносить постанову про закінчення виконавчого провадження. У разі невиконання власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом, фізичною особою, фізичною особою - підприємцем рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного працівника на них накладається штраф та застосовуються інші заходи, передбачені законом.

Встановивши, що державний виконавець не вжив усіх необхідних заходів на виконання судового рішення, суди дійшли правильного висновку про наявність в його діях (бездіяльності) порушень вимог Закону України «Про виконавче провадження» в частині своєчасного та повного виконання судового рішення.

Разом з тим, судами встановлено, що під час розгляду зазначеної скарги,

ОСОБА_1 повторно звернув виконавчий лист до виконання. Постановою державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у

м. Києві Федорової Д. Д. від 23 червня 2017 року закінчено виконавче провадження з виконання виконавчого листа у зв'язку з скасуванням рішення, на підставі якого виданий виконавчий лист.

Частиною першою статті 40 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавче провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

За таких обставин, суди попередніх інстанції дійшли правильного висновку про відсутність підстав для задоволення вимог заявника про скасування постанови державного виконавця від 19 липня 2016 року про повернення виконавчого документа стягувачу та направлення його для подальшого виконання.

Відповідно до статті 41 Закону України «Про виконавче провадження» у разі якщо постанова виконавця про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа стягувачу визнана судом незаконною чи скасована в установленому законом порядку, виконавче провадження підлягає відновленню за постановою виконавця не пізніше наступного робочого дня з дня одержання виконавцем відповідного рішення. У разі відновлення виконавчого провадження стягувач, суд або орган (посадова особа), яким повернуто виконавчий документ, зобов'язані у місячний строк з дня надходження постанови про відновлення виконавчого провадження пред'явити його до виконання.

Посилання заявника на те, що суди попередніх інстанцій не звернули увагу, що рішення суду, на виконання якого видано виконавчий лист скасовано лише частково, зокрема в частині стягнення невиплаченої заробітної плати за березень 2014 року у розмірі 10 897 грн 83 коп. рішення суду залишено в силі, є необгрунтованими, з огляду на те, що наявність постанови державного виконавця про закінчення виконавчого провадження, яку заявник не оскаржував, унеможливлює відновлення виконавчого провадження.

Відповідно до статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає,

що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Аналізуючи наведене, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що судами першої та апеляційної інстанції правильно визначено характер правовідносин, вірно застосовано закон, що їх регулює, а тому відсутні підстави для задоволення касаційної скарги.

Керуючись статтями 409, 410, 415, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 26 вересня

2017 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 13 грудня 2017 року залишити без змін.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий: В. А. Стрільчук

Судді: В. О. Кузнєцов

А.С. Олійник

С.О.Погрібний

Г. І. Усик