Справа № 357/4031/18 Головуючий у І інстанції Ярмола О. Я.
Провадження № 22-ц/780/3411/18 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 26 27.09.2018
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
27 вересня 2018 року м. Київ
Апеляційний суд Київської області у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
головуючого Журби С.О.,
суддів Сержанюка А.С., Коцюрби О. П.,
розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 01 червня 2018 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,
ПАТ КБ «Приватбанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2, посилаючись на наступне:
В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на незаконність та необґрунтованість судового рішення, неправильне застосування судом норм процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити. Скаргу обґрунтовує тим, що судом першої інстанції взяв до уваги копії представлених документів, які викликають у відповідача сумнів, розрахунок заборгованості не підтверджений бухгалтерськими документами, а укладений між сторонами договір не відповідає вимогам чинного законодавства. За таких умов вважає, що позовні вимоги не підлягають до задоволення.
У відповідності до положень ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до висновку, що підстави для його скасування чи зміни у суду апеляційної інстанції відсутні.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що згідно представлених позивачем документів 12.11.2008 року відповідачем до банку була подана відповідна заява, за якою він отримав платіжний інструмент банківську карту із встановленим по ній кредитним лімітом, в ході використання якої отримував в якості кредиту грошові кошти, які до банківської установи не повернув. Умови отримання та повернення кредитних коштів, а також підстави та розмірі нарахувань на кредитну заборгованість передбачені «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами банку», до яких приєднався відповідач, а також вбачаються з підписаної відповідачем довідки про умови кредитування з використанням кредитки «універсальна». Також до суду було представлено розрахунок заборгованості за кредитом, здійснений у відповідності до вищезазначених тарифів та правил. З врахуванням вказаних документів суд першої інстанції й прийшов до висновку про обґрунтованість позовних вимог.
Ст. 12 ЦПК України встановлено принцип змагальності сторін в цивільному процесі, який полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, прямо встановлених Законом. При цьому сторона самостійно несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Обовязок доведення своєї позиції за допомогою належних та допустимих доказів міститься і в ст. 81 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За таких умов суд може приймати та покладати в основу рішення по справі лише ті обставини, які були доведені сторонами. При цьому сторона сама визначає обсяг та достатність доказів, що надає до суду, а витребування таких доказів судом самостійно без наявності передбачених законом підстав у чітко визначених випадках було б порушення принципу змагальності сторін в судовому процесі, що є неприпустимим.
Зважаючи на те, що окрім декларативної заяви відповідача щодо невідповідності доданих до позову документів та непідтвердження посилань банку за допомогою доказів, які з точки зору відповідача мають бути представлені до суду, будь-яких належних та допустимих доказів щодо спростування вимог банку з боку ОСОБА_2 надано не було. При цьому обґрунтованих підстав для критичного відношення до наданих до суду разом з позовною заявою документів апелянтом також зазначено не було. Більш того, стверджуючи про неналежність наданих позивачем доказів відповідач взагалі не посилається на те, що такі документи не існують, не були підписані сторонами або ж надані копії не відповідають оригіналам. За таких умов позиція відповідача не може бути прийнята судом
Не може погодитися й колегія суддів апеляційного суду й з позицією відповідача щодо невідповідності умов укладеного між сторонами договору вимогам закону, внаслідок чого його положення не підлягають до застосування. Положеннями ст. 204 ЦК України встановлена презумпція правомірності правочину, відповідно до якої правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Оскільки недійсність укладеного між сторонами шляхом підписання відповідачем заяви та приєднання таким чином до умов публічного договору прямо не встановлена положеннями закону, а жодного судового рішення щодо оскарження та визнання недійсним чи скасування його (договору) положень до суду представлено не було, підстави для відхилення такого договору у суду відсутні.
З урахуванням викладеного колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам, вірно послався на закон, що регулює спірні правовідносини, відтак дійшов до правильного рішення по суті спору.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив його з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст. 374, 375, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд
Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.
РішенняБілоцерківського міськрайонного суду Київської області від 01 червня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів, крім випадків передбачених ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий С.О. Журба

Судді: А.С. Сержанюк

ОСОБА_3