РІШЕННЯ

іменем України

(заочне)

"07" вересня 2018 р. 145/946/18 2/145/623/2018 Тиврівський районний суд Вінницької області в складі:

головуючого Кіосак Н. О.

за участю секретаря Крикливої М.С.,

позивачки ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні житловим будинком шляхом визнання особи такою, що втратила право на користування житлом,

встановив:

ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом, в якому вказує, що їй на праві власності належить житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який розташований в місті Гнівань Тиврівського району Вінницької області, по вулиці Макаренко під номером 16.

Вона з 2006 року перебувала в фактичних шлюбних відносинах з відповідачем в даній справі, ОСОБА_2. 23 березня 2008 року в них народився син, ОСОБА_3. Після народження сина відповідач зареєструвався в житловому будинку, за адресою: місто Гнівань Тиврівського району Вінницької області вулиця Макаренко, будинок № 16.

Відповідач, як член її сімї мав право користуватись належним їй житлом, але особисте життя в них не склалось, вони розірвали їхні стосунки, тому відповідач майже не проживав за місцем його реєстрації.

Вже на протязі останніх 10 років відповідач в даному будинку не проживає, її житлом не користується.

У неї з відповідачем склались неприязні відносини, вона неодноразово зверталась до нього з проханням добровільно скасувати свою реєстрацію в належному їй житловому будинку, але їй було відмовлено, тому вона вимушена звернутись до суду з даним позовом.

На даний час вона має намір оформити субсидію на оплату комунальних послуг, але реєстрація відповідача в належному їй житлі перешкоджає їй це зробити, тому вона позбавлена можливості вільно користуватись та розпоряджатись належним їй, на праві власності, майном.

ОСОБА_2, відповідно до норм статей 71 та 163 ЖК України втратив право на проживання в належному їй житловому будинку, оскільки протягом останніх 10 років він не проживає в ньому і підстав для збереження за ним права на користування належним її житловим будинком немає.

Нею не було подано іншого позову до цього ж відповідача з тим самим предметом та з тих самих підстав.

Просить визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 таким, що втратив право на користування житлом в будинку під номером 16 (шістнадцять), який розташований по вулиці Макаренко в місті Гнівань Тиврівського району Вінницької області.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позов підтримала повністю, просить його задоволити з підстав, викладених у заяві.

Відповідач ОСОБА_2 в судові засідання двічі (27.07. та 07.09.2018 року) не з'явився, про розгляд справи повідомлений у встановленому законом порядку, за місцем реєстрації, своєчасно, що стверджується відомостями про місце реєстрації від 13.06.2018 року № 4/10253, повернутими поштовими конвертами з відмітками «за зазначеною адресою не проживає» з судовими повістками на 27.07. та 07.09.2018 року. Заяви про відкладення розгляду справи, про слухання справи у його відсутності до суду не надходило.

Відповідно до п. 7 ч. 2 ст.128 ЦПК України у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку.

Відповідно до п. 8 ч. 4 ст.128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Виходячи з положень ст. 128 ЦПК України суд вважає, що відповідач повідомлений про розгляд справи.

За таких обставин у відповідності до ст. 280 ЦПК України, суд розглянув справу у відсутність відповідача в порядку заочного провадження на підставі наявних в ній доказів, оскільки позивач не заперечував проти такого порядку вирішення спору.

Суд, вислухавши позивача, свідків, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов слід задоволити виходячи з наступного.

Відповідно до договору дарування житлового будинку від 28.10.2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Тиврівського районного нотаріального округу Вінницької області ОСОБА_4, ОСОБА_1 належить житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями і спорудами, що знаходиться вул. Макаренко, 16, в м. Гнівань Тиврівського району Вінницької області.

Згідно акту обстеження місця проживання від 18.05.2018 року відповідач ОСОБА_2 зареєстрований в даному будинку, але фактично тривалий час (близько 10 років) за цією адресою не проживає (а.с. 8).

Згідно довідки КП «Гіваньводопостач» № 1337 від 21.05.2018 року співмешканець ОСОБА_2 в м. Гнівань, вул.. Макаренка, 16, не проживає більше 10 років (а.с. 9).

Свідок ОСОБА_5 показав, що він проживає в ІНФОРМАЦІЯ_2. ОСОБА_2 з 2008 року не проживає в м. Гнівань. Він знаходився в м. Гнівань, по вул.. Макаренко,16, можливо з тиждень, на той час він співмешкав з ОСОБА_1 Більше 10 років ОСОБА_2 в м. Гнівань не появлявся.

Свідок ОСОБА_6 показала, що вона проживає 15 років в м. Гнівань, вул. Макарова, 15. ОСОБА_2- колишній співмешканець ОСОБА_1, його вона ніколи не бачила. Відколи вона проживає в ІНФОРМАЦІЯ_3, він в в м. Гнівань, по вул.. Макаренко,16, не проживав.

Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб.

Частиною першою статті 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім'ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України.

Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК України до членів сім'ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім'ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.

За змістом зазначених норм правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сім'ї власника (подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Разом з цим, згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Згідно правової позиції Верховного Суду України у справі № 6-709цс16, зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь - яких усунень свого порушеного права від будь - яких осіб будь - яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.

Відтак за порівняльним аналізом статей 383, 391, 405 ЦК України та статей 150, 156 у поєднанні зі статтею 64 ЖК України Верховний Суд України дійшов висновку про те, що положення статей 383, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності жилого приміщення, будинку, квартиру тощо, від будь яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сім'ї, а положення статей 405 ЦК України, статей 150, 156 ЖК України регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів та членів його сім'ї, у тому числі у випадку втрати права власності власником, припинення з ним сімейних відносин або відсутності члена сім'ї власника без поважних причин понад один рік.

За таких обставин, зважаючи на те, що ОСОБА_7 понад один рік в належному позивачу житловому будинку не проживає, беручи до уваги те, що він не оплачує комунальні послуги, не несе витрат по утриманню будинку та не приймає участь у спільному побуті та враховуючи вищезазначену правову позицію ВСУ, позов підлягає до задоволення.

Відповідно до статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання» зняття особи з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Доказів на спростування позову не надано.

Керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 81, 141, 263-265, 280-282 ЦПК України, ст.ст.16, 383, 391, 405 ЦК України, ст. 156 ЖК України, ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»,

ухвалив:

Позов задоволити.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 таким, що втратив право на користування житлом в будинку № 16, по вулиці Макаренко в місті Гнівань Тиврівського району Вінницької області.

Заява про перегляд заочного рішення може бути подано відповідачем до Тиврівського районного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана позивачем через Тиврівський районний суд Вінницької області протягом тридцяти днів з дня складання рішення в повному обсязі, тобто з 10.09.2018 року.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо апеляційну скаргу буде подано протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Кіосак Н. О.