ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

іменем України

05 листопада 2018 року

м. Харків

справа № 646/8805/17-ц

провадження № 22-ц/818/640/18

Харківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого Котелевець А.В.,

суддів - Піддубного Р.М., Тичкової О.Ю.,

імена (найменування сторін):

позивач ОСОБА_1,

відповідач Товариство з обмеженою відповідальністю «Автоскладальне підприємство «КОБАЛЬТ»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 представника ОСОБА_1 на рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 16 серпня 2018 року в складі судді Єжова В.А.,

у с т а н о в и в:

В грудні 2017 року ОСОБА_1 звернувся у суд із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Автоскладальне підприємство «КОБАЛЬТ» (далі ТОВ «АП «КОБАЛЬТ») про поновлення на роботі.

Позовна заява, з урахуванням уточнень, мотивована тим, що він перебував з відповідачем у трудових стосунках, працюючи з 02 серпня 2017 року на посаді охоронця виробничого цеху (5169) ТОВ «АП «КОБАЛЬТ» на підставі наказу від 01 серпня 2017 року № 39-К. Наказом від 22 листопада 2017 року № 62-К був звільнений з посади з 22 листопада 2017 року за пунктом 4 статті 40 КЗпП України за прогул (в тому числі відсутність на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.

Зазначав, що 07 листопада 2017 року, 10 листопада 2017 року, 13 листопада 2017 року його не допустили до роботи, 08 листопада 2017 року та 14 листопада 2017 року його викликали до суду, службове розслідування за фактами відсутності не проводилось, його не було завчасно повідомлено про намір адміністрації звільнити за порушення трудової дисципліни, а наказ містить недостовірні дані щодо його робочих днів.

Цією ситуацією йому завдано моральних страждань, що призвело до порушення життєвих звязків та потребувало додаткових зусиль для організації життєвого розпорядку.

Вважаючи звільнення незаконним, просив поновити його на посаді охоронця виробничого цеху (5169) ТОВ «АП «КОБАЛЬТ», стягнути на його користь з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 23 889 грн. 41 коп. та 10 000 грн. 00 коп. на відшкодування моральної шкоди.

28 лютого 2018 року ОСОБА_3 представник ТОВ «АП «КОБАЛЬТ» подала відзив на позовну заяву.

Відзив, з урахуванням уточнень, поданих ОСОБА_4 представником ТОВ «АП «КОБАЛЬТ», мотивовано тим, що звільнення позивача проведено з дотриманням норм трудового законодавства. 04 листопада 2017 року ОСОБА_1 відмовився виконувати вказівки начальника охорони ОСОБА_5 щодо обходу території один раз на годину. 07 листопада 2018 року та 10 листопада 2017 року позивач не заступив на робочу зміну без поважних причин. 07 листопада 2017 року позивач був відсутнім за місцем фактичної реєстрації, що встановлено комісією. В письмових поясненнях від 16 листопада 2017 року зазначив, що не зявлявся на роботі у звязку з можливим, на його думку, розслідуванням. Виклики ОСОБА_1 до судів відбувались в неробочий час після закінчення змін його чергування. Розрахунок при звільненні з позивачем здійснено в повному обсязі.

Рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 16 серпня 2018 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що ОСОБА_1 допустив прогули без поважних причин, не зявившись на робочі зміни тривалістю 24 годин (починаючи з 08.00 години до 08.00 години наступної доби) з 07 листопада 2017 року по 08 листопада 2017 року, з 10 листопада 2017 року по 11 листопада 2017 року та з 13 листопада 2017 року по 14 листопада 2017 року.

18 вересня 2018 року ОСОБА_2 представник ОСОБА_1 звернувся до Апеляційного суду Харківської області з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про задоволення позову в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції не дана належна оцінка актам комісії ТОВ «АП «КОБАЛЬТ», згідно з якими встановлена відсутність позивача на робочому місці з 07 листопада 2017 року по 08 листопада 2017 року, з 10 листопада 2017 року по 11 листопада 2017 року та з 13 листопада 2017 року по 14 листопада 2017 року, в той час, як згідно з наказом від 22 листопада 2017 року № 62-К ОСОБА_1 був відсутнім лише 08 листопада 2017 року, 11 листопада 2017 року та 14 листопада 2017 року. Факт виїзду не відповідає дійсності, оскільки комісія не встановила, в якій кімнаті проживає позивач. Суд послався на показання свідка ОСОБА_5, який є залежним від роботодавця працівником. Зазначає, що суд першої інстанції не дав оцінки фактам недопуску позивача на територію у звязку з конфліктом з керівництвом. Крім того, вказує, що суд першої інстанції не сприяв учасникам процесу в реалізації їх прав, оскільки відповідачем не було надано Книгу (журналу) прийому-перездачі чергування охоронцями підприємства, а листи Головного управління Держпраці у Харківській області від 06 грудня 2017 року та від 14 грудня 2017 року, які свідчать про наявність конфлікту з керівництвом ТОВ «АП «КОБАЛЬТ», безпідставно визнано неналежними доказами.

Відповідач рішення суду першої інстанції не оскаржив, правом на відзив на апеляційну скаргу не скористався.

Згідно з підпунктом 3 пункту 3 Розділу ХП «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. Такі апеляційні суди у відповідних апеляційних округах мають бути утворені та розпочати здійснювати правосуддя не пізніше трьох років з дня набрання чинності цим законом.

Відповідно до пункту 8 розділу ХШ Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-УШ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Указом Президента України від 29 грудня 2017 року № 452/2017 «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» Апеляційний суд Харківської області ліквідовано та утворено Харківський апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Харківську область, з місцезнаходженням у місті Харкові.

12 жовтня 2018 року вказану апеляційну скаргу передано до Харківського апеляційного суду.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення (пункт 1 частини 1 статті 374 ЦПК України).

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України в межах доводів та вимог апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з пунктом 4 частини 1 статті 40 КЗпП України трудовий договір може бути розірваний власником або уповноваженим ним органом у разі вчинення прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.

Для встановлення прогулу, тобто факту відсутності особи на робочому місці більше трьох годин протягом робочого дня без поважних причин, суду необхідно зясувати поважність причини такої відсутності.

Поважними причинами визнають такі причини, що виключають вину працівника.

Відповідно до розяснень, що містяться в пункті 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», при розгляді позовів про поновлення на роботі осіб, звільнених за пунктом 4 статті 40 КЗпП України, суди повинні виходити з того, що передбаченим цією нормою закону прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин (наприклад, у звязку з поміщенням до медвитверезника, самовільним використанням без погодження з власником або уповноваженим ним органом днів відгулів, чергової відпустки, залишення роботи до закінчення строку трудового договору чи строку, який працівник зобовязаний пропрацювати за призначенням після закінчення вищого чи середнього спеціального учбового закладу).

Отже, визначальним фактором для вирішення питання про законність звільнення позивача з роботи за пунктом 4 статті 40 КЗпП України є зясування поважності причин його відсутності на роботі.

При цьому, законодавством не визначено переліку обставин, за наявності яких прогул вважається вчиненим із поважних причин, тому суд вирішує питання про поважність причини відсутності працівника на роботі, виходячи з конкретних обставин і враховуючи будь-які докази з числа, передбачених статтею 76 ЦПК України.

Матеріали справи свідчать, ОСОБА_1 перебував з відповідачем у трудових стосунках, працюючи з 02 серпня 2017 року на посаді охоронця виробничого цеху (5169) ТОВ «АП «КОБАЛЬТ» на підставі наказу від 01 серпня 2017 року № 39-К. Наказом від 22 листопада 2017 року № 62-К був звільнений з посади з 22 листопада 2017 року за пунктом 4 статті 40 КЗпП України за прогул (в тому числі відсутність на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин (а. с. 5, 36).

Згідно з наказом 22 листопада 2017 року № 62-К вважається прогулами відсутність ОСОБА_1 на робочому місці без поважних причин 08 листопада 2017 року, 11 листопада 2017 року та 14 листопада 2017 року.

Ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідивши наявні у справі докази і надавши їм належну оцінку в силу вимог статті 89 ЦПК України, дійшов обгрунтованого висновку про те, що позовні вимоги ОСОБА_1 до ТОВ «АП «КОБАЛЬТ» про поновлення на роботі не підлягають задоволенню за безпідставністю.

Так, 04 листопада 2017 року на імя начальника охорони ТОВ «АП «КОБАЛЬТ» ОСОБА_5 від охоронця надано службову записку про те, що 04 листопада 2017 року він заступив з позивачем на зміну о 8 годині 00 хв. Однак ОСОБА_1 відмовився виконувати вказівку начальника щодо здійснення обходу та огляду території, що супроводжувалось лайками та погрозами в бік керівництва підприємства.

04 листопада 2017 року на імя начальника виробничого цеху ТОВ «АП «КОБАЛЬТ» ОСОБА_6 від начальника охорони надано службову записку про те, що 04 листопада 2017 року о 8 год. 00 хв. він проводив інструктаж з ОСОБА_1 та доручив патрулювання території кожну годину, однак позивач відмовився виконувати доручення, що супроводжувалось лайками та погрозами в бік керівництва підприємства.

07 листопада 2017 року на імя начальник виробничого цеху ТОВ «АП «КОБАЛЬТ» ОСОБА_6 від начальника охорони надано службову записку про те, що 07 листопада 2017 року ОСОБА_1 не зявився на робоче місце з невідомих причин, на телефонні дзвінки не відповідав. Комісією в складі начальника виробничого цеху ОСОБА_6, начальника охорони ОСОБА_5, бухгалтера-ревізора ОСОБА_7 та охоронця ОСОБА_8 було складено акт від 08 листопада 2017 року про відсутність ОСОБА_1 на робочому місці з 07 листопада 2017 року по 08 листопада 2017 року. Крім того, комісією в складі начальника виробничого цеху ОСОБА_6, начальника охорони ОСОБА_5, бухгалтера-ревізора ОСОБА_7 складено акт від 07 листопада 2017 року про відсутність ОСОБА_1 за місцем реєстрації.

10 листопада 2017 року на імя начальника виробничого цеху ТОВ «АП «КОБАЛЬТ» ОСОБА_6 від начальника охорони надано службову записку про те, що ОСОБА_1 не зявився на робоче місце з невідомих причин, про що також комісією в складі начальника виробничого цеху ОСОБА_6, начальника охорони ОСОБА_5, бухгалтера-ревізора ОСОБА_7 та охоронця ОСОБА_8 було складено акт про відсутність позивача на робочому місці з 10 листопада 2017 року по 11 листопада 2017 року.

13 листопада 2017 року на імя начальника виробничого цеху ТОВ «АП «КОБАЛЬТ» ОСОБА_6 від начальника охорони надано службову записку про те, що ОСОБА_1 07 листопада 2017 року, 10 листопада 2017 року не зявився на робоче місце без поважних причин, на телефонні дзвінки не відповідав. Комісією в складі начальника виробничого цеху ОСОБА_6, начальника охорони ОСОБА_5, бухгалтера-ревізора ОСОБА_7 та охоронця ОСОБА_8 було складено акт про відсутність позивача на робочому місці з 13 листопада 2017 року по 14 листопада 2017 року.

В поясненнях, які ОСОБА_1 надав 16 листопада 2017 року на імя директора ТОВ «АП «КОБАЛЬТ» ОСОБА_9, позивач зазначив, що 07 листопада 2017 року, 10 листопада 2017 року, 13 листопада 2017 року він зявився на робоче місце, але його не допустили на територію у звязку з проведенням стосовно нього службового розслідування за фактом незявлення на робоче місце з поважних причин.

16 листопада 2017 року на імя генерального директора ТОВ «АП «КОБАЛЬТ» ОСОБА_9 від начальника охорони надано службову записку про те, що ОСОБА_1 після конфлікту 04 листопада 2017 року не зявився на робоче місце 07 листопада 2017 року, 10 листопада 12017 року, 13 листопада 2017 року. 16 листопада 2017 року позивач зявився на робоче місце та надав пояснення щодо відсутності на роботі. По даному факту було викликано дільничного інспектора поліції та в його присутності позивач повідомив, що не зявляється на робоче місце з приводу пошуку роботи та що найближчим часом планує звільнитись з роботи (а. с. 26-32, 40, 43).

Основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема, змагальність сторін (пункт 4 частини 3 статті 2 ЦПК України).

За правилами частин першої-третьої статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з пунктом четвертим частини другої статті 43 ЦПК України учасник справи зобовязані, зокрема, подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази.

Відповідно до частин першої, пятої, шостої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказів того, що позивач був відсутній на роботі 08 листопада 2017 року, 11 листопада 2017 року та 14 листопада 2017 року з поважних причин, матеріали справи не містять. Не надано таких доказів і суду апеляційної інстанції.

Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (стаття 375 ЦПК України).

Доводи апеляційної скарги про те, що комісія не встановила, в якій кімнаті проживає позивач, не впливають на висновки суду щодо законності звільнення позивача за пунктом 4 статті 40 КЗпП України.

Безпідставними є і посилання на те, що судом першої інстанції не дана належна оцінка актам комісії ТОВ «АП «КОБАЛЬТ». Факт відсутності на робочому місці більше трьох годин протягом робочого 08 листопада 2017 року, 11 листопада 2017 року та 14 листопада 2017 року підтверджено належними та допустимими доказами, а саме - відповідними службовими записками та актами комісії. Даний доказ суд першої інстанції оцінив у взаємному звязку з іншими доказами.

Доводи про те, що листи Головного управління Держпраці у Харківській області від 06 грудня 2017 року та від 14 грудня 2017 року, які свідчать про наявність конфлікту з керівництвом ТОВ «АП «КОБАЛЬТ», безпідставно визнано неналежними доказами не можуть бути прийняті до уваги. Як зазначено в цих листах, в ході інспекційного відвідування не встановлено фактів на документальне підтвердження відсторонення позивача від роботи. Наказ про відсторонення ОСОБА_1 від роботи на видавався. З огляду на це, посилання на те, що суд першої інстанції не дав оцінки фактам недопуску позивача на територію у звязку з конфліктом з керівництвом не заслуговують на увагу.

Інші доводи апеляційної скарги на висновки суду не впливають, зводяться до необхідно переоцінки доказів, яким судом першої інстанції дана належна оцінка.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобовязує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обовязку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обовязок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», № 63566/00, параграф 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Оскільки апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у звязку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у звязку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.

Керуючись ст. ст. 367, 374 ч. 1 п. 1, 375, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 представника ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 16 серпня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повне судове рішення складено 05 листопада 2018 року.

Головуючий А.В.Котелевець

Судді Р.М.Піддубний

ОСОБА_10