Справа № 743/1000/18
Провадження № 2/743/397/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 листопада 2018 року Ріпкинський районний суд Чернігівської області у складі:

головуючої-судді ОСОБА_1, при секретарі Воєдило О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Ріпки цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів за минулий період,

УСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3, в якому просила стягнути з останнього аліменти на її користь на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісяця за минулий період, а саме за 3 роки, починаючи з 13.07.2015, та продовжувати їх стягувати до досягнення дітей повноліття.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач являється батьком дітей, що було встановлено рішенням Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 10.07.2017 року. Проте він матеріальної допомоги на утримання дітей ніколи не надавав і не надає. Діти проживають разом із позивачем та знаходяться на її утриманні. Позивач неодноразово зверталася до відповідача з проханням змінити ставлення до своїх дітей та виконувати батьківський обовязок, хоча б надавати їм матеріальну допомогу. Проте відповідач ігнорує прохання позивача та продовжує ухилятися від виконання своїх батьківських обовязків. В той час, він працевлаштований і має стабільний дохід.

У судове засідання позивач та її представник не зявилися. Від позивача до суду надійшли відповідь на відзив на позов та заява, в якій вона просила справу розглядати у її відсутність, позовні вимоги підтримує у повному обсязі.

Відповідач у судове засідання не зявився, надавши до суду відзив на позов та заперечення на відповідь на відзив, в яких справу просив розглядати у його відсутність.

У відповідності до ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши матеріали справи, суд доходить наступного висновку.

У відзиві на позов та доповненнях до нього відповідач позовні вимоги визнав частково, а саме в частині стягнення з нього на користь позивача аліментів на утримання дітей в розмірі 1/6 частки всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, починаючи стягнення з дня предявлення позову і до досягнення дітей повноліття. Проти задоволення іншої частини позовних вимог заперечував. Свої заперечення обґрунтував тим, що крім ОСОБА_5 та ОСОБА_4 він являється батьком ще двох дітей від шлюбу з ОСОБА_6, а саме ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_3, на утримання яких сплачує аліменти. Крім того, він проживає разом зі своїми непрацездатними батьками - пенсіонерами за віком, яким надає матеріальну допомогу та з якими веде спільне господарство, на утримання якого теж несе витрати. Також відповідач зазначив, що йому належить на праві власності 1/4 частина квартири, в якій проживає його колишня дружина ОСОБА_6 та двоє старших дітей. На утримання цієї квартири він несе витрати у розмірі не меншому, що припадає на частку квартири, що знаходиться у його власності. В той час, він офіційно працює старшим водієм в 11 ДПРЗ ГУ ДСНС України у Київській області (м. Чорнобиль) та його середньомісячний дохід за 2016-2018 роки склав 9104 грн. 98 коп. З липня 2018 року його середньомісячний дохід збільшився та за виключенням податків складає 11298 грн. 37 коп. Тому з урахуванням всіх витрат, які він несе, більш доцільним і без зайвих обтяжень буде стягнення з нього аліментів на утримання спільних з позивачем дітей в розмірі 1/6 частки всіх видів його заробітку (доходів). Також відповідач заперечував щодо стягнення з нього аліментів за минулий період, а саме за останні 3 роки. Адже батьком дітей він був визнаний лише рішенням суду від 10.07.2017 та з цього часу надсилав позивачу кошти на утримання дітей, що підтверджується квитанціями. Зазначене свідчить про добровільне виконання ним батьківського обовязку по утриманню своїх дітей. Крім того, відповідач зазначив, що позивач є працездатною особою і несе рівний із ним обовязок щодо утримання своїх дітей та має їх забезпечувати.

У відповіді на відзив на позов позивач заперечувала проти доводів відповідача, викладених у відзиві на позов. Свої заперечення мотивувала тим, що відповідач не може постійно проживати зі своїми непрацездатними батьками, які в свою чергу проживають в ІНФОРМАЦІЯ_4, адже він працює у м. Славутич. Позивач зазначила, що вона дійсно є працездатною, офіційно працює та отримує заробітну плату. В той час, крім спільних з відповідачем дітей на її утриманні знаходиться ще одна неповнолітня дитина. Також позивач зазначила, що відповідач не надсилав позивачу грошові кошти на утримання дітей. А квитанції, які відповідач надав, підтверджують лише повернення ним судових витрат, а саме витрат на проведення експертизи ДНК та судового збору, які були стягнуті з нього згідно рішення Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 10.07.2017. Тому з врахуванням наведеного, позивач просила задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

У запереченнях на відповідь на відзив відповідач зазначив, що він не відмовляється від свого обовязку щодо утримання дітей, шляхом сплати аліментів. Проте він також має обовязок надавати допомогу на утримання своїх двох дітей від шлюбу, а також непрацездатних батьків, з якими він проживає. Тому згоден сплачувати аліменти на дітей в розмірі 1/6 частки його заробітку (доходу), починаючи з дня предявлення позову позивачем.

Відповідно до змісту ст. 141 Сімейного кодексу України батько і мати мають рівні права та обовязки щодо дитини.

Згідно зі ст.ст. 157, 180 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно, батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Зі змісту ст. 181 СК України, судом стягуються аліменти на утримання дитини з того з батьків, хто ухиляється від виконання обовязку утримувати дитину, незалежно від спільного чи окремого проживання з дитиною.

Відповідно до ч. 2 ст. 183 СК України, якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття.

З аналізу положення ч. 5 ст. 183 СК України вбачається, що розмір аліментів на двох дітей передбачено в розмірі 1/3 частини заробітку (доходу) платника аліментів.

Диспозиція ст. 182 Сімейного кодексу України передбачає, що при призначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Так, повторними свідоцтвами про народження серії І-ЕЛ №201223 та серії І-ЕЛ №201222 від 20.09.2017 підтверджується, що батьком ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, є відповідач ОСОБА_3, а матірю позивач ОСОБА_2

Згідно довідки Губицької сільської ради від 27.09.2018 № 299 вбачається, що позивач зареєстрована та фактично проживає за адресою ІНФОРМАЦІЯ_5, і має наступний склад сімї: дочка - ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_6, дочка - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_7, син - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_7, вітчим ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_8, мати ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_9, брат ОСОБА_12, ІНФОРМАЦІЯ_10

Відповідно до довідки про доходи Губицької сільської ради Ріпкинського району вбачається, що позивач займає посаду головного бухгалтера Губицької сільської ради та її загальний дохід склав, починаючи з квітня 2018 року по вересень 2018 рік, 96092 грн., тобто середньомісячний дохід позивача складає 16015 грн. 33 коп.

Згідно довідки 11 ДПРЗ ГУ ДСНС України у Київській області (м. Чорнобиль) вбачається, що ОСОБА_3 працює на посаді старшого водія 2 ДПРЧ ДСП ЧАЕС і загальний його дохід, починаючи з листопада 2016 року по серпень 2018 рік, з вирахуванням податків, склав 240788 грн. 93 коп. Середньомісячний дохід відповідача складає 10944 грн. 95 коп.

В той час, згідно повторного свідоцтва про народження серії І-ЕЛ № 134498 від 08.02.2013 та свідоцтва про народження серії І-БК № 026382 від 20.06.2001 вбачається, що відповідач є батьком ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_11, та ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_12, а їх матірю є ОСОБА_6.

Відповідно до свідоцтва про народження серії І-ЕЛ №304651 від 18.02.1974, батьками ОСОБА_3 є ОСОБА_13 та ОСОБА_14 Останні згідно пенсійних посвідчень серії АА №597268 та серії ААА №0014554 є пенсіонерами за віком.

З довідки Мньовської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області № 397 від 14.04.2018 вбачається, що ОСОБА_3 дійсно на даний час постійно проживає разом з батьком ОСОБА_13, ІНФОРМАЦІЯ_13, та матірю ОСОБА_14, ІНФОРМАЦІЯ_14, за адресою: с. Пустиньки, провулок Сонячний, 2 Чернігівського району Чернігівської області.

Однак суд не приймає до уваги доводи відповідача про те, що він надає матеріальну допомогу на утримання двох дітей від шлюбу з ОСОБА_6 та непрацездатних батьків, а також утримує господарство своїх батьків та частину квартири, в якій проживає його колишня дружина ОСОБА_6 з дітьми, в розмірі, що припадає на його частку, оскільки зазначені обставини не підтверджені жодними належними, допустимим та достатніми доказами, в розумінні ст.ст. 76-80 ЦПК України.

Крім того, квитанції Ощадбанку від 27.07.2017, 28.08.2017, 30.08.2017 та 30.10.2017, надані відповідачем на підтвердження добровільного надсилання позивачу грошових коштів на утримання неповнолітніх дітей, не містять інформації про платника, одержувача коштів та призначення платежів. Тому суд не може прийняти їх до уваги, оскільки вони є неналежними доказами.

Таким чином, у матеріалах справи відсутні докази надання відповідачем матеріальної допомоги на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_4 та ОСОБА_5

Частиною 1 ст. 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З врахуванням наведеного, а також того, що заявлений позивачем розмір аліментів є необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дітей, суд доходить висновку про задоволення позовних вимог в частині стягнення з ОСОБА_3 аліментів в розмірі 1/3 частини всіх видів його заробітку (доходу).

Статтею 191 СК України (в редакції чинній на момент предявлення до суду позивачем позову) було передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за три роки.

Позов ОСОБА_2 був предявлений до суду 13.07.2018.

В той час, доводи позивача про стягнення з відповідача аліментів за останні три роки не підтверджуються достатніми, належними, достовірними та допустимими доказами, оскільки батьківство відповідача щодо неповнолітніх ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, було встановлено лише 10.07.2017 рішенням Ріпкинського районного суду Чернігівської області.

З врахуванням наведеного, оскільки відповідач, знаючи про рішення суду, що не оспорюється сторонами, згідно якого його було визнано батьком ОСОБА_4 та ОСОБА_5А, не надавав останнім жодної матеріальної допомоги, не сплачував на їх утримання аліменти та ухилявся від їх сплати, суд доходить висновку, що з відповідача аліменти за минулий період підлягають стягненню не за 3 роки, тобто з 13.07.2015, а з 10.07.2017 дати ухвалення зазначеного вище судового рішення.

Таким чином, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь держави пропорційно задоволених вимог в розмірі 469 грн. 87 коп.

Керуючись ст.ст. 258, 259, 263-265, 268 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_15, (місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_16, РНОКПП НОМЕР_1) на користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_17, (місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_5, РНОКПП НОМЕР_2) аліменти на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу) ОСОБА_3, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 10 липня 2017 року і до досягнення найстаршою дитиною повноліття.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_15, (місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_16, РНОКПП НОМЕР_1) на користь держави судовий збір, в розмірі 469 (чотириста шістдесят девять) грн. 87 коп.

Рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подана апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана через Ріпкинський районний суд Чернігівської області до Чернігівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне рішення суду складено 01 листопада 2018 року.

Суддя О.В. Павленко