Справа № 132/1664/17
Провадження № 22-ц/772/25/2018
Головуючий у суді 1-ї інстанції Павленко І. В.
Доповідач:Сало Т. Б.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 жовтня 2018 рокуСправа № 132/1664/17м. Вінниця

Апеляційний суд Вінницької області у складі: головуючого судді Сала Т.Б., суддів: Денишенко Т.О., Сопруна В.В., секретар Кирилюк Л.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Вінницькій області на рішення Калинівського районного суду Вінницької області від 27 червня 2017 року, ухваленого під головуванням судді Павленко І.В. в м.Калинівка, (дата складення повного судового рішення невідома), у справі за позовом ОСОБА_3 до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Вінницькій області про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров'я на виробництві,

встановив:

У червні 2017 року ОСОБА_3 звернувся до суду із вищевказаним позовом, в якому просив стягнути з Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Калинівському районі Вінницької області на його користь 448000,00 гривень в порядку відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров'я на виробництві.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що у 2005 році він працював начальником відділу культури і туризму Калинівської районної державної адміністрації. 05.05.2005 в процесі підготовки до святкування 60-річчя Перемоги ним отримано травму, внаслідок якої встановлено діагноз: нестабільний остеохондроз шийно-грудного відділу хребта з задніми і формінальними грижами дисків, деформуючий спондилоартроз, стеноз СМК, форамінальний стеноз, міелопатія.

14 грудня 2005 року комісією підприємства було проведено розслідування нещасного випадку та складено акт Н-5 розслідування нещасного випадку, а також 15 грудня 2005 року складено акт Н-1 від 15 грудня 2005 року про нещасний випадок на виробництві.

За висновком МСЕК від 21 грудня 2005 року позивачу вперше було встановлено 70% втрати працездатності та другу групу інвалідності, а також після переогляду 28 жовтня 2008 року МСЕК встановила 90% втрати професійної працездатності та першу групу інвалідності безстроково.

Позивач зазначає, що із пошкодження здоров'я йому було завдано тяжких фізичних та глибоких моральних страждань, у його життєвих та виробничих стосунках відбулися зміни. Відтак вважає, що наявний факт спричинення йому відповідачем моральної шкоди.

Рішенням Калинівського районного суду Вінницької області від 27 червня 2017 року позов задоволено частково. Стягнуто з відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Калинівському районі Вінницької області на користь ОСОБА_3 380800,00 грн. в порядку відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров'я на виробництві. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Не погодившись із вказаним рішенням, Відділенням виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Калинівському районі Вінницької області подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким відмовити позивачу у задоволенні позову в повному обсязі.

Скарга мотивована тим, що рішення суду є незаконним, необ'єктивним та таким, що прийняте із порушенням норм матеріального права. Зокрема, скаржник зазначає, що судом першої інстанції в рішенні застосовано положення Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», зокрема статті 28 та 34, які Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» були виключені; на підставі ч.8 ст.36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування» відшкодування моральної шкоди не є страховим випадком та не підлягає стягненню з Фонду, відповідачем у даній справі повинен бути власник підприємства; позивач не проходив процедури встановлення факту моральної шкоди; розмір стягнутої моральної шкоди є необґрунтовано завищеним та не відповідає вимогам розумності та справедливості.

У поданому запереченні на апеляційну скаргу позивач ОСОБА_3 просить відхилити апеляційну скаргу Фонду, а рішення суду першої інстанції залишити без змін, оскільки доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, не впливають на правильність прийнятого судом рішення та не містять передбачених законом підстав для скасування оскаржуваного рішення, яке є законними та обґрунтованим.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги дійшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Ухвалою суду від 30.10.2018 залучено до участі у справі Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Вінницькій області як правонаступника у зв'язку із припиненням Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Калинівському районі Вінницької області.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_3 04.08.2005 згідно розпорядження голови РДА №104-Р8 призначений по переводу на посаду начальника відділу культури та туризму райдержадміністрації.

Актом №1 про нещасний випадок на виробництві, затвердженим 15.12.2005 першим заступником голови Калинівської райдержадміністрації Дудником О.П. підтверджено, що з ОСОБА_3 стався нещасний випадок на виробництві (а.с.6-7).

Згідно вказаного акту, на момент нещасного випадку ОСОБА_3 мав загальний стаж роботи 38 років, стаж роботи за професією 12 років.

21 грудня 2005 року Обласною медико-соціальною експертною комісією №1 ОСОБА_3 вперше встановлено70% втрати працездатності та другу групу інвалідності безстроково (а.с.10).

Згідно довідки Вінницького обласного центру медико-соціальної експертизи серії АС №018616 від 28.10.2018 ОСОБА_3 встановлено 90% втрати працездатності та першу групу інвалідності безстроково (а.с.11).

Частково задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що право позивача на страхову виплату, проведення якої відповідно до ст.ст. 21. 28, 34 Закону України від 23 вересня 1999 року № 1105-XIV «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) покладено на Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України, виникло з 21.12.2005 (перший огляд МСЕК), тобто право застрахованої особи на отримання страхових виплат (в тому числі моральної шкоди) виникає під час дії законодавчих актів, які встановлюють право на отримання цих виплат.

Колегія суддів не погоджується із висновками суду першої інстанції, зважаючи на наступне.

Відповідно до статті 4 Основ законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування, страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, є одним із видів загальнообов'язкового державного соціального страхування.

У ст. 13 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» від 23 вересня 1999 року №1105-XIV (в редакції, яка діяла на момент первісного встановлення стійкої втрати працездатності) було зазначено, що страховим випадком є нещасний випадок на виробництві або професійне захворювання, що спричинили застрахованому професійно зумовлену фізичну чи психічну травму за обставин, зазначених у статті 14 цього Закону, з настанням яких виникає право застрахованої особи на отримання матеріального забезпечення та/або соціальних послуг.

Відповідно до п.п. «е» п. 1 статті 21 Закону №1105-XIV, у разі настання страхового випадку Фонд соціального страхування від нещасних випадків зобов'язаний у встановленому законодавством порядку своєчасно та в повному обсязі відшкодовувати шкоду, заподіяну працівникові внаслідок ушкодження його здоров'я або в разі його смерті, виплачуючи йому або особам, які перебували на його утриманні грошову суму за моральну шкоду за наявності факту заподіяння цієї шкоди потерпілому.

Згідно ч. 3 ст. 28 вказаного Закону, за наявності факту заподіяння моральної шкоди потерпілому провадиться страхова виплата за моральну шкоду.

Моральна (немайнова) шкода, заподіяна умовами виробництва, яка не спричинила втрати потерпілим професійної працездатності, відшкодовується Фондом соціального страхування від нещасних випадків за заявою потерпілого з викладом характеру заподіяної моральної (немайнової) шкоди та за поданням відповідного висновку медичних органів. Відшкодування здійснюється у вигляді одноразової страхової виплати незалежно від інших видів страхових виплат. Сума страхової виплати за моральну (немайнову) шкоду визначається в судовому порядку. При цьому сума страхової виплати не може перевищувати двохсот розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої на день виплати, незалежно від будь-яких інших страхових виплат (ч. 3 ст. 34 Закону №1105-XIV).

Пунктом 27 статті 77 закону України «Про Державний бюджет України на 2006 рік» від 20.12.2005 № 3235-IV, а також пунктом 22 статті 71 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік» від 19.12.2006 №489-V було зупинено дію норм вищезазначеного Закону №1105-XIV на 2006 та 2007 рік в частині відшкодування Фондом соціального страхування від нещасних випадків грошової суми за моральну шкоду (страхової виплати).

20 березня 2007 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності»від 23.02.2007 № 717-V, яким внесено зміни до Закону №1105-XIV та виключено норми про здійснення Фондом потерпілому страхової виплати за моральну шкоду (підпункт «е» пункт 1 частини першоїстатті 21 Закону).

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо реформування загальнообов'язкового державного соціального страхування та легалізації фонду оплати праці» від 28.12.2014 № 77-VIII, Закон №1105-XIV викладено в новій редакції, в тому числі було змінено назву вказаного Закону на Закон Україн «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування».

Закон України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування» №1105-XIV в новій редакції набрав чинності 01.01.2015.

Участині 8 статті 36 Закону №1105-XIV в новій редакції зазначено, що відшкодування моральної (немайнової) шкоди потерпілим від нещасних випадків на виробництві або професійних захворювань і членам їхніх сімей не є страховою виплатою та здійснюється незалежно від часу настання страхового випадку відповідно до положень Цивільного кодексу України та Кодексу законів про працю України.

Закріплений у статті 58 Конституції України принцип незворотності дії законів та інших нормативно-правових актів у часі є гарантією стабільності суспільних відносин, у тому числі відносин між державою і громадянами, породжуючи у громадян впевненість у тому, що їхнє існуюче становище не буде погіршене прийняттям більш пізнього закону чи іншого нормативно-правового акта.

Положення ч. 8 ст. 36 у редакції Закону України від 28 грудня 2014 року № 77-VIII, а саме, що відшкодування моральної (немайнової) шкоди потерпілим від нещасних випадків на виробництві або професійних захворювань і членам їхніх сімей не є страховою виплатою та здійснюється незалежно від часу настання страхового випадку відповідно до положень ЦК України та КЗпП України, не містять вказівку на зворотну дію закону в часі, а отже не суперечить змісту частини першої статті 58 Конституції України та статті 5 ЦК України. Вказаними положеннями Закону право громадян, що потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, на відшкодування моральної не порушено, оскільки статтею 1167 ЦК України та статтею 237-1 КЗпП України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця).

Вказана правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 29.08.2018 у справі №219/162/17-ц та від 12.06.2018 у справі №127/6255/17.

Суд першої інстанції при ухваленні рішення виходив з того, що право застрахованої особи на отримання страхових виплат, в тому числі відшкодування моральної шкоди, виникає під час дії законодавчих актів, які встановлюють право на отримання цих виплат. Тобто суд дійшов до висновку, що право на відшкодування моральної шкоди у позивача виникло з першого огляду МСЕК (21.12.2005), а дія Закону, яким внесено зміни щодо припинення відшкодування Фондом соціального страхування від нещасних випадків моральної (немайнової) шкоди застрахованим і членам їх сімей незалежно від часу настання страхового випадку на дані правовідносини не поширюється.

Однак, із позовом до відповідача позивач звернувся в червні 2017 року, тобто в той час, коли Закон вже не передбачав відшкодування моральної шкоди Фондом. Тому права на відшкодування моральної шкоди за рахунок коштів відділення фонду соціального страхування позивач не має.

Правовідносини з приводу відшкодування моральної шкоди, на які поширює свою дію Закон №1105-XIV в редакції, чинній з 01 січня 2015 року, виникли між сторонами з моменту звернення позивача із позовом до суду. Вказаний Закон покладав відповідальність за відшкодування моральної шкоди на роботодавця і не передбачав можливості такого відшкодування Фондом.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Позивач заявив позов до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Вінницькій області.

За результатом розгляду апеляційної скарги встановлено, що суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права, а саме, застосував закон, що не міг бути застосований, відтак мотиви апеляційної скарги є обґрунтованими та законними, а рішення суду першої інстанції, в силу положень статті 376 ЦПК України, підлягає скасуванню з подальшою відмовою в задоволенні вимог позову.

У ч.ч. 6, 13 ст. 141 ЦПК України зазначено, що якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України; якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки судом апеляційної інстанції апеляційну скаргу задволено, скасовано рішення суду першої інстанції та ухвалено нове рішення про відмову в задоволенні вимог, а сторони звільнені від сплати судового збору, судові витрати віднести за рахунок держави.

Керуючись ст. ст.374, 381- 384, 389, 390 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Вінницькій області задовольнити.

Рішення Калинівського районного суду Вінницької області від 27 червня 2017 року скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Вінницькій області про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров'я на виробництві - відмовити.

Судові витрати за подання апеляційної скарги компенсувати за рахунок держави.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня її проголошення до Верховного Суду.

Головуючий: Сало Т.Б.

Судді: Денишенко Т.О.

Сопрун В.В.