ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/0430/284/18 Справа № 212/4225/16-ц Суддя у 1-й інстанції - Ваврушак Н.М. Суддя у 2-й інстанції - Барильська А. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 жовтня 2018 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Барильської А.П.,

суддів Бондар Я.М., Зубакової В.П.

секретар судового засідання Євтодій К.С.,

сторони:

позивач ОСОБА_1,

відповідач - Фізична особа підприємць ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі, в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційну скаргу фізичної особи підприємця ОСОБА_2 на рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 05 квітня 2018 року, яке постановлено суддею Ваврушак Н.М. у м. Кривому Розі Дніпропетровської області та повний текст рішення складено 12 квітня 2018 року,

ВСТАНОВИВ:

В липні 2016 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ФОП ОСОБА_2 про захист прав споживачів та стягнення грошових коштів.

В обґрунтування позову позивачем зазначено, що 25 липня 2014 року між позивачем та відповідачем було укладено договір б/н від 25 липня 2014 року про виготовлення та встановлення ПВХ конструкцій, умови якого відповідачем виконано не було.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 24 грудня 2014 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ФОП ОСОБА_2, Криворізької міської ради про зобовязання вчинити певні дії за кошти відповідача, стягнення моральної шкоди - відмовлено.

Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 15 квітня 2015 року відповідача було зобовязано, зокрема, виконати всі роботи, передбачені договором б/н від 25.07.2014 року, у відповідності з Національним стандартом України Конструкції будинків і споруд Шви зєднувальні місць примикань віконних блоків до конструкцій стін Загальні технічні умови ДСТУ Б В.2.6-79:2009.

В березні 2016 року ФОП ОСОБА_2 було виготовлено та встановлено в квартирі позивача ПВХ конструкції, але якість робіт не відповідала Національним стандартам України конструкції будинків і споруд та Загальним технічним умовам ДСТУ Бв.2.6-79:2009, тому позивачем акт виконаних робіт не підписано.

У звязку з наведеним вище, уточнивши позовні вимоги, позивач просив стягнути з відповідача 181800 гривень пені за прострочений час виконання роботи, визначений договором за період з серпня 2014 року по березень 2016 року, за 404 дні.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 05 квітня 2018 року позов задоволено частково.

Стягнуто з відповідача на користь позивача 114 750 грн.

Стягнуто з відповідача на користь держави судовий збір в сумі 1147,60 грн.

В решті в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду, відповідач ФОП ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового рішення по справі про відмову позивачу в задоволенні позовних вимог. Зокрема зазначає, що судом першої інстанції не взято до уваги, що позивачем по справі порушено процесуальні строки та подано позов після спливу строку позовної давності, оскільки про порушення свого права він дізнався 15 квітня 2015 року, в той час як штрафні санкції мають спеціальну позовну давність в один рік. Відповідач зауважує на тому, що судом першої інстанції в рішенні не обґрунтовано мотиви відмови в задоволенні його заяви про застосування строків позовної давності.

У письмових поясненнях, поданих суду апеляційної інстанції 19.10.2018 року, відповідач просив застосувати до спірних правовідносин положення ч.3 ст. 551 ЦК України, щодо зменшення розміру неустойки.

Відзив на апеляційну скаргу не подавався.

Заслухавши суддю-доповідача, представника ФОП ОСОБА_2 ОСОБА_3, яка підтримала доводи апеляційної скарги та просила її задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати та постановити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог позивача, позивача ОСОБА_1 та його представників ОСОБА_4 та ОСОБА_5 які, кожен окремо, заперечували проти задоволення апеляційної скарги та просили рішення суду першої інстанції залишити без змін, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 24 грудня 2014 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ФОП ОСОБА_2, Криворізької міської ради про зобовязання вчинити певні дії за кошти відповідача, стягнення моральної шкоди відмовлено.

Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 15 квітня 2015 року, рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 24 грудня 2014 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов ОСОБА_1 до ФОП ОСОБА_2, Криворізької міської ради про зобовязання вчинити певні дії за кошти відповідача, стягнення моральної шкоди задоволено частково.

Зобовязано фізичну особу підприємця ФОП ОСОБА_2 у строк 21 робочий день з дня набрання рішенням законної сили безоплатно усунути недоліки у виконаній роботі шляхом виготовлення та встановлення ПВХ конструкції з матеріалу і якості згідно договору б/н від 25.07.2014 року, з попереднім узгодженням з ОСОБА_1 розмірів ПВХ конструкції, у квартирі ОСОБА_1 за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Симбірцева, 1/14.

Зобовязано ФОП ОСОБА_2 виконати всі роботи, передбачені договором б/н від 25.07.2014 року, у відповідності з Національним стандартом України Конструкції будинків і споруд Шви зєднувальні місць примикань віконних блоків до конструкцій стін Загальні технічні умови ДСТУ Б В.2.6-79:2009.

Стягнуто з ФОП ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у сумі 1000 грн.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Криворізької міської ради про відшкодування моральної шкоди відмовлено.

Стягнуто з ФОП ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у сумі 730,80 грн.

Зобовязано ОСОБА_1 після виконання ФОП ОСОБА_2 робіт по виготовленню і установленню ПВХ конструкцій згідно договору б/н від 25.07.2014 року доплатити ФОП ОСОБА_2 8 6495 грн.

На виконання рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 15 квітня 2015 року, в березні 2016 року ФОП ОСОБА_2 виготовив та встанов в квартирі позивача ПВХ конструкції, проте позивачем акт виконаних робіт не підписано.

Звертаючись з даним позовом до суду, позивач просив стягнути з відповідача на свою користь пеню на підставі ч.5 ст. 10 закону України «Про захист прав споживачів».

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог позивача, суд першої інстанції виходив з їх доведеності та наявності правових підстав для часткового задоволення позову.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність правових підстав для часткового задоволення позовних вимог позивача, проте не може погодитись із розміром пені, стягнутої судом першої інстанції з відповідача на користь позивача, з огляду на наступне.

Згідно з п.1 ч.2 ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обовязків є договори.

Відповідно дост. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умовта вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно дост. 611 ЦК Україниу разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.

Частиною 2 ст. 627 ЦК України, визначено, що у договорах за участю фізичної особи споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів.

Згідно з вимогами ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів», у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення.

Сплата виконавцем неустойки (пені), встановленої в разі невиконання, прострочення виконання або іншого неналежного виконання зобов'язання, не звільняє його від виконання зобов'язання в натурі.

Як вбачається із матеріалів справи, відповідач, з моменту набрання рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області 15.04.2015 року законної сили, був зобовязаний виконати умови Договору б/н від 25.07.2014 року, а саме: безоплатно усунути недоліки у виконаній роботі шляхом виготовлення та встановлення ПВХ конструкції з матеріалу і якості згідно договору б/н від 25.07.2014 року, з попереднім узгодженням з ОСОБА_1 розмірів ПВХ конструкції, у квартирі ОСОБА_1 за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Симбірцева, 1/14 протягом 21 дня.

Зобовязано ФОП ОСОБА_2 виконати всі роботи, передбачені договором б/н від 25.07.2014 року, у відповідності з Національним стандартом України Конструкції будинків і споруд Шви зєднувальні місць примикань віконних блоків до конструкцій стін Загальні технічні умови ДСТУ Б В.2.6-79:2009.

Фактично вище вказане рішення суду щодо безоплатного усунення недоліків у виконаній роботі шляхом виготовлення та встановлення ПВХ конструкції з матеріалу і якості, згідно договору б/н від 25.07.2014 року, було виконано відповідачем 17.03.2016 року, що сторонами по справі не оспорювалось.

Таким чином, відповідачем прострочено строк виконання умов Договору з 07.05.2015 року по 17.03.2016 року, оскільки судовим рішенням зобовязано фізичну особу підприємця ФОП ОСОБА_2 у строк 21 робочий день з дня набрання рішенням законної сили безоплатно усунути недоліки у виконаній роботі. Рішення суду набрало законної сили 15.04.2015 року, тому 21 день сплив 07.05.2015 року.

У звязку з наведеним вище, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача пені, яка передбачена ч.5 ст. 10 закону України «Про захист прав споживачів».

Натомість, на думку колегії суддів, заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги відповідача про те, що в даному випадку до позовних вимог позивача щодо стягнення пені має бути застосований спеціальний строк позовної давності, про що відповідач заявив в суді першої інстанції.

Так, частиною другою статті 258 ЦК України передбачено, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Як вбачається із матеріалів справи, позивач ОСОБА_1 звернувся з позовом до суду 21 липня 2016 року, фактично рішення суду апеляційної інстанції, за яким відповідача було зобовязано виконати умови Договору б/н від 25.07.2014 року, було виконано 17.03.2016 року, отже період, за який з відповідача на користь позивача необхідно стягнути пеню становить з 21.07.2015 року по 17.03.2016 року, що буде відповідати вимогам ст. 258 ЦК України, оскільки пеня стягується в межах одного року, що передував зверненню до суду.

З огляду на викладене вище, колегія суддів вважає, що оскільки з 07.05.2015 року по 17.03.2016 року відповідачем прострочено час виконання умов договору, відповідно до вимог ст. 258 ЦК України з урахуванням строку позовної давності щодо пені, час прострочення умов договору становить 240 днів за період з 21.07.2015 року по 17.03.2016 року, тому відповідно до розрахунку стягненню з відповідача на користь позивача підлягає пеня в розмірі 108000 грн., (15 000 грн. (сума за договором, що сплачена позивачем) х 3 % х 240 днів).

При цьому не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції та відмови в задоволенні позовних вимог позивача доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції не взято до уваги, що позивачем по справі порушено процесуальні строки та подано позов після спливу строку позовної давності, оскільки про порушення свого права він дізнався 15 квітня 2015 року, в той час як штрафні санкції мають спеціальну позовну давність в один рік, з тих підстав, що в даному випадку спеціальна позовна давність в один рік застосовується до розміру пені, а не до вимоги позивача про захист свого порушеного права, з яким позивач має право звернутись до суду в межах трьох років, відповідно до вимог ст. 257 ЦК України, з моменту, коли дізналась про порушення свого права.

У звязку з чим, доводи апеляційної скарги в цій частині заслуговують на увагу.

При цьому колегія суддів не приймає до уваги доводи апеляційної скарги відповідача про те, що позивачем по справі пропущено строк позовної давності для звернення до суду, оскільки, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Правова природа пені така, що позовна давність до вимог про її стягнення обчислюється окремо за кожний день (місяць) нарахування пені. Право на позов про стягнення пені за кожен день (місяць) виникає щодня (щомісяця) на відповідну суму, а позовна давність обчислюється з того дня (місяця), коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права.

Отже аналіз норм статті 266 ЦК України, частини другої статті 258 ЦК України дає підстави для висновку про те, що стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається з дня (місяця), з якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою.

В даному випадку судом апеляційної інстанції, з урахуванням доводів апеляційної скарги та заяви відповідача, поданої до суду першої інстанції, застосовано спеціальний строк позовної давності до пені (неустойки) та визначено розмір пені, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача в межах одного року.

Колегія суддів не може прийняти до уваги доводи відповідача, викладені ним у письмових поясненнях, поданих суду апеляційної інстанції 19.10.2018 року, в яких відповідач просив застосувати до спірних правовідносин положення ч.3 ст. 551 ЦК України, щодо зменшення розміру неустойки, з наступних підстав.

Поняття неустойки надане в ч.1 ст. 549 ЦК України, відповідно до якої неустойкою (штрафом, пенею) - є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Згідно зі ст. 551 ЦК України, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. При цьому, закон дозволяє сторонами домовитись про зміну розміру неустойки у бік її зменшення або збільшення, крім випадків, передбачених законом.

Частина 3 цієї ж статті надає суду право у випадку виникнення спору з приводу розміру штрафних санкцій (неустойки), оцінивши розмір заборгованості та розмір штрафних санкцій (неустойки), зменшити її розмір в тому випадку, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення, тобто зменшити розмір штрафних санкцій (неустойки) через неспівмірність з розміром основного зобовязання.

Розмір заборгованості та штрафних санкцій (розмір неустойки), їх співмірність, обставини, які дають суду право застосувати або не застосувати ч. 3 ст. 551 ЦК України, є фактичними обставинами справи, встановлення яких судом, відповідно до п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, є обов'язковою умовою при розгляді справи та ухваленні судового рішення у справі.

При цьому, ч. 3 ст. 551 ЦК України, з урахуванням положень ст. 4 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та ч. 4 ст. 12 ЦПК України щодо обов'язку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав, дає суду право зменшити розмір неустойки за умови, що її розмір значно перевищує розмір збитків.

Право суду вирішувати питання про зменшення розміру пені згідно із ч.3 ст.551 ЦК України підтверджено правовою позицією Верховного Суду України (справа №6-100цс14), згідно якої визначено, що частина третя статті 551 ЦК України з урахуванням положень статті 4 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та частини четвертої статті 12 ЦПК України щодо обов'язку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що він значно перевищує розмір збитків.

При цьому колегія суддів звертає увагу на те, що визначення граничного розміру пені залишається на розсуд суду, з урахуванням дотримання критеріїв, що визначені у ч.3 ст.551 ЦК України.

Правила статті 551 ЦК України не обмежують підставою для зменшення пені лише факт перевищення її розміру над розміром самих збитків. Судом також мають бути ураховані інші обставин, які мають істотне значення.

Застосовуючи цю норму, суд зобовязаний встановити баланс між застосованим до порушника заходом відповідальності у вигляді неустойки й оцінкою дійсного, а не покладеного розміру збитків, заподіяних у результаті конкретного правопорушення (Рішення Конституційного суду України від 11 липня 2013 №7-рп/2013).

Таким чином, чинне законодавство передбачає неустойку в якості засобу виконання зобовязань й міру майнової відповідальності за їх невиконання або неналежне виконання, а правом помякшення неустойки наділений суд для усунення явної її неспівмірності й подальшого порушення зобовязань.

Як встановлено судом, протягом тривалого часу, а саме з липня 2014 року по 15 квітня 2015 року, момент ухвалення судом апеляційної інстанції рішення про зобовязання відповідача виконати умовиДоговору б/н від 25.07.2014 року про виготовлення та встановлення ПВХ конструкцій, позивач був змушений захищати свої права в судовому поряду, та коли його право було захищене судом, відповідач своєчасно не виконав рішення суду, позивач, протягом майже року, чекав виконання відповідачем по справі вимог рішення суду, при цьому переносив значні незручності у повсякденному житті у звязку з відсутністю вікон у його помешканні. Крім того, як встановлено в суді апеляційної інстанції, разом з позивачем по справі в належній йому квартирі, на час спірних правовідносин, проживала його дочка з малолітньою дитиною, якій виповнився рік, в умовах холоду у звязку з відсутністю в квартирі належних ПВХ конструкцій, які не були встановлені з вини відповідача протягом майже року після зобовязання його вчинити вказані дії рішенням суду, яке є обовязковим для виконання.

При цьому, відповідачем по справі не надано належних та допустимих доказів, в розумінні ст.ст.12,81 ЦПК України, того, що він не міг своєчасно виконати рішення суду апеляційної інстанції від 15 квітня 2015 року протягом 21-го дня внаслідок непереборної сили, відсутності грошових коштів, хвороби, стихійного лиха чи ін.

В даному випадку, аналізуючи вищевказане, враховуючи відсутність переліку виняткових обставин, за яких суд має право зменшити розмір пені, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, колегія суддів вважає, вважає, що підстави для зменшення пені, стягнутої з відповідача на користь позивача відсутні.

На підставі наведеного вище колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу відповідача задовольнити частково, рішення суду першої інстанції змінити в частині розміру пені, стягнутої з відповідача на користь позивача, зменшивши цей розмір з 114750 грн. до 108000 грн.

В іншій частині рішення суду має бути залишено без змін.

Керуючись ст.ст. 374,375,381,382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу фізичної особи підприємця ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 05 квітня 2018 року змінити в частині розміру пені, стягнутої з фізичної особи підприємця ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1, зменшивши цей розмір з 114750 гривень до 108000 (сто вісім тисяч) гривень.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 26 жовтня 2018 року.

Головуючий:

Судді: