Постанова

Іменем України

12 вересня 2018 року

м. Київ

справа № 214/3786/15-ц

провадження № 61-1775св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Антоненко Н. О., Журавель В. І., Коротуна В. М., Крата В. І. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1,

відповідач - публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк»,

третя особа - приватний нотаріус Криворізького міського нотаріального округу Стюрко ОксанаОлександрівна,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_3 на рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 25 лютого 2016 року у складі судді: Євтушенка О. І. та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 25 жовтня 2016 року у складі суддів: Зубакової В. П., Барильської А. П., Митрофанової Л. В.,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2015 року позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» (надалі - ПАТ «Укрсоцбанк», банк), про визнання кредитного договору та договору застави недійсними, розірвання кредитного договору та договору застави.

Позовна заява мотивована тим, що 30 травня 2008 року між нею та банком був укладений кредитний договір № 131/08-АВ/035, відповідно до умов якого вона отримала кредит в розмірі 21 249,79 доларів США зі сплатою 8,88 % річних, з метою придбання транспортного засобу.

Для забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором між нею та банком 30 травня 2008 року укладено договір застави транспортного засобу № 131/08-АЗ/035, посвідчений приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Стюрко О. О.

Позивач вважав, що умови оспорюваних договорів є несправедливими, оскільки містять істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду позивача, як споживача кредитних послуг.

Зокрема, умови кредитного договору в частині надання кредиту у доларах США є способом зловживання правом, коли всі ризики знецінення національної валюти України банк покладає виключно на позичальника за кредитним договором. Вказувала, що згідно з довідкою ПАТ «Укрсоцбанк» від 29 квітня 2015 року №10.1-186/96-6275 за вказаним договором кредиту в рахунок погашення заборгованості нею перераховано 31244,75 доларів США. Крім того, транспортний засіб реалізовано Дзержинським відділом ДВС Криворізького МУЮ за 121983 грн, які перерахована на рахунок ПАТ «Укрсоцбанк» в рахунок погашення заборгованості, тому вважає, що вона виконала всі умови кредитного договору.

Позивач просила: визнати недійсним договір кредиту № 131/08-АВ/035 від 13 травня 2008 року; визнати недійсним договір застави №131/08-АЗ/035 від 13 травня 2008 року; розірвати договір кредиту № 131/08-АВ/035 від 13 травня 2008 року; розірвати договір застави №131/08-АЗ/035 від 13 травня 2008 року.

Рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 25 лютого 2016 року, та додатковим рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 14 липня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 25 жовтня 2016 року відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про визнання кредитного договору та договору застави недійсним, розірвання кредитного договору та договору застави.

Рішення судів мотивовано тим, що відсутні правові підстави для визнання оспорюваних договорів недійсними чи їх розірвання. При цьому апеляційний суд, з посиланням на частину другу статті 651 ЦК України, вказав, що позивачем не надано належних та допустимих доказів того, що ПАТ «Укрсоцбанк» допущено таке порушення умов договору кредиту № 131/08-АВ/035 від 30 травня 2008 року та договору застави №131/08-АЗ/035 від 30 травня 2008 року, яке завдало шкоди чи значною мірою позбавило ОСОБА_1 того, на що вона розраховувала при укладенні цих договорів.

У листопаді 2016 року ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_3 звернулись з касаційною скаргою, в якій просили оскаржені рішення скасувати, ухвалите нове рішення про задоволення позову, яким розірвати договір кредиту № 131/08-АВ/035 від 30 травня 2008 року та розірвати договір застави №131/08-АЗ/035 від 30 травня 2008 року.

Касаційна скарга мотивована тим, що судами неправильно застосовано норми матеріального права та порушені норми процесуального права. Суди при вирішенні справи не врахували, що: у позивача відсутня індивідуальна ліцензія НБУ на отримання кредиту в іноземній валюті; позивачем виконано всі умови кредитного договору та на рахунок було спрямовано кошти від реалізації предмета застави; умови кредитного договору несправедливі та встановленнями непропорційно велику суму компенсації у разі невиконання зобов'язань за кредитним договором. Позивач виконав всі умови договору кредиту та сплатив 31 244,75 доларів США в рахунок погашення заборгованості.

Аналіз касаційної скарги та оскаржених рішень свідчить, що вони оскаржуються в частині позовних вимог пророзірвання договору кредиту № 131/08-АВ/035 від 30 травня 2008 року та розірвання договору застави № 131/08-АЗ/035 від 30 травня 2008 року. В іншій частині рішення судів першої та апеляційної інстанцій не оскаржуються, а тому не переглядаються.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 16 грудня 2016 року відкрите касаційне провадження у справі.

У лютому 2017 року ПАТ «Укрсоцбанк» надіслав заперечення на касаційну скаргу в якому просив касаційну скаргу відхилити, а оскаржені рішення залишити без змін.

Заперечення мотивовані тим, що: позивач добровільно підписала договір; позичальник зобов'язаний повернути кредит в тій валюті в якій отримав кредит; заборгованість погашена неналежним чином; правові підстави для визнання оспорюваних договорів недійсними чи їх розірвання відсутні.

У статті 388 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), в редакції Закону України № 2147-VІІІ від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», який набрав чинності 15 грудня 2017 року, передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

На підставі підпункту 6 пункту 1 розділу XIII Перехідні положення ЦПК справа передана до Касаційного цивільного суду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII Перехідні положення ЦПК касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Ухвалою Верховного Суду від 29 січня 2018 року справу призначено до судового розгляду.

Колегія суддів відхиляє аргументи, які викладені в касаційній скарзі, з таких мотивів.

Суди встановили, що 30 травня 2008 року між ОСОБА_1 та АКБ соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк», укладений договір кредиту № 131/08-АВ/035, згідно з умовами якого позивач отримала кредит в розмірі 21249,79 доларів США зі сплатою 8,88 % річних.

Для забезпечення виконання зобов'язань за вказаним договором 30 травня 2008 року між ОСОБА_1 та банком укладено договір застави № 131/08-АЗ/035, предметом якого є транспортний засіб.

19 грудня 2012 року між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 укладено договори про внесення змін № 1, 2, 3 до договору кредиту № 131/08-АКЛ/035 від 30 травня 2008 року, відповідно до яких проведено рефінансування суми кредиту, і починаючи з 19 грудня 2012 року валютою договору № 131/08-АВ/035 від 30 травня 2008 року є гривня.

Суди встановили, що у зв'язку із неналежним виконанням відповідачем ОСОБА_1 зобов'язань за договором кредиту станом на 06 серпня 2013 року утворилась заборгованість в сумі 170 690,45 грн. Відповідно до довідки від 29 квітня 2015 року в рахунок погашення заборгованості позивачем на рахунок відповідача за період з 19 грудня 2012 року по 29 квітня 2015 року перераховано 3604,59 грн.

Суди встановили, що згідно акту про проведення електронних торгів від 09 липня 2015 року, на примусовому виконанні Дзержинського відділу державної виконавчої служби Криворізького міського управління юстиції знаходиться виконавчий лист № 752/21911/13-ц, виданий 03 лютого 2014 року Голосіївським районним судом м. Києва про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованості по договору кредиту в сумі 170 690,45 грн. Відповідно до виписки по кредитним рахункам позивача та довідки про стан заборгованості позивача за вказаним кредитним договором, погашення кредитної заборгованості останній раз здійснювалось 07 липня 2015 року.

Відповідно до протоколу проведення електронних торгів № 92656, які відбулися 25 червня 2015 року та акту про проведені електронні торги від 09 липня 2015 року, при примусовому виконанні виконавчого листа № 752/21911/13-ц виданого 03 лютого 2014 року Голосіївським районним судом м. Києва про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ &quро;Укрсоцбанк&q?со; заборгованості по договору кредиту в сумі 170690,45 грн та третейського збору в сумі 2106,90 грн, здійснено реалізацію арештованого майна належного на праві власності ОСОБА_1 Переможцем зазначених електронних торгів став ОСОБА_6, який сплатив за автомобіль 121983 грн (115883,85 грн сплачено на розрахунковий рахунок Дзержинського відділу державної виконавчої служби Криворізького міського управління юстиції, а 6099,15 грн сума сплаченого основного внеску організатору електронних торгів).

Європейський суд з прав людини зауважує, що принцип «процесуальної рівності сторін» передбачає, що у випадку спору, який стосується приватних інтересів, кожна зі сторін повинна мати розумну можливість представити свою справу, включаючи докази, в умовах, які не ставлять цю сторону в істотно більш несприятливе становище стосовно протилежної сторони (DOMBO BEHEER B.V. v. THE NETHERLANDS, № 14448/88, § 33, ЄСПЛ, від 27 жовтня 1993 року).

У абзаці 1 частини першої статті 60 ЦПК України (в редакції, чинній на момент ухвалення оскаржених рішень) передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до частини другої статті 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

У постанові Верховного Суду України 18 вересня 2013 року у справі № 6-75цс13 зроблено висновок, що «у кожному конкретному випадку питання про істотність порушення повинне вирішуватися з урахуванням усіх обставин справи, що мають значення. Так, суди повинні встановити не лише наявність істотного порушення договору, але й наявність шкоди, завданої цим порушенням другою стороною, яка може бути виражена як у вигляді реальних збитків та (або) упущеної вигоди, її розмір, який не дозволяє потерпілій стороні отримати очікуване при укладенні договору; а також установити, чи є дійсно істотною різниця між тим, на що має право розраховувати сторона, укладаючи договір, і тим, що в дійсності вона змогла отримати».

Суди встановили, що позивачем не надано належних та допустимих доказів того, що ПАТ «Укрсоцбанк» допущено таке порушення умов договору кредиту № 131/08-АВ/035 від 30 травня 2008 року та договору застави № 131/08-АЗ/035 від 30 травня 2008 року, яке завдало шкоди чи значною мірою позбавило ОСОБА_1 того, на що вона розраховувала при укладенні цих договорів.

Встановивши, що позивач не довів умов для розірвання договору кредиту та договору застави, суди зробили обґрунтований висновок про відмову в задоволенні позову в цій частині.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що рішення в оскарженій частині постановлено без додержання норм матеріального і процесуального права та зводяться до переоцінки доказів у справі, що, відповідно до положень статті 400 ЦПК України, знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду. У зв'язку з наведеним, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення в оскарженій частині без змін.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 25 лютого 2016 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 25 жовтня 2016 року в частині позовних вимог про розірвання договору кредиту № 131/08-АВ/035 від 30 травня 2008 року та розірвання договору застави №131/08-АЗ/035 від 30 травня 2008 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий М. Є. Червинська

Судді: Н. О. Антоненко

В. І. Журавель

В. М. Коротун

В. І. Крат