АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/5510/18 Справа № 209/3555/16 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Макаров М.О.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 вересня 2018 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати по цивільним справам Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Макарова М.О.

суддів Деркач Н.М., Петешенкової М.Ю.

при секретарі Керімовій-Бандюковій Л.К.

розглянувши в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи в письмовому провадженні у м. Дніпрі цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 на ухвалу Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 29 вересня 2016 року по справі за поданням Головного державного виконавця Дніпровського відділу державної виконавчої служби м. Дніпродзержинська ОСОБА_4 про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України боржнику ОСОБА_2,-

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2016 року Головний державний виконавець Дніпровського відділу державної виконавчої служби м. Дніпродзержинська ОСОБА_4 звернувся до суду з поданням про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України боржнику ОСОБА_2 В обґрунтування свого подання державний виконавець Дніпровського відділу державної виконавчої служби м. Дніпродзержинська вказує, що на виконанні у Дніпровському відділі державної виконавчої служби Дніпродзержинського міського управління юстиції знаходиться виконавче провадження № 52044071 з виконання виконавчого напису № 3974 від 16 травня 2016 року вчиненого приватним нотаріусом Дніпропетровського МНО ОСОБА_5 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ "Приватбанк" суми боргу в розмірі 288747 гривень 10 копійок.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 29 вересня 2016 року подання задоволено та тимчасово обмежено боржника, громадянина України ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України - до моменту фактичного виконання виконавчого напису нотаріуса № 3974 від 16 травня 2016 року вчиненого приватним нотаріусом Дніпропетровського МНО ОСОБА_5 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ "Приватбанк" суми боргу в розмірі 288747 гривень 10 копійок.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що оскільки боржник ухиляється від виконання судового рішення, а тому є всі підстави для його обмеження у праві виїзду за межі України.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6 просить ухвалу суду скасувати та ухвалити нову ухвалу про відмову у задоволенні подання державного виконавця, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права та невідповідність висновків суду обставинам справи.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції прийшов до хибного висновку про задоволення подання, оскільки жодних документів від державного виконавця не отримувалися, а також в м. Дніпродзержинську апелянт не проживає та ніколи не проживав.

Крім того, доказів того, що апелянт ухиляється від виконання судового рішення державний виконавець суду не надав та в судовому рішенні про це нічого не зазначено.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Відповідно до п.3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. Такі апеляційні суди у відповідних апеляційних округах мають бути утворені та розпочати здійснювати правосуддя не пізніше трьох років з дня набрання чинності цим Законом.

Статтею 351 ЦПК України передбачено, що апеляційної інстанції у цивільних справах є апеляційний суд, у межах апеляційного округу якого (території, на яку поширюються повноваження відповідного апеляційного суду) знаходиться місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

А згідно ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити, з наступних підстав.

За змістом частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з ч.1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Задовольняючи подання державного виконавця про встановлення обмеження у виїзді ОСОБА_2 за кордон, суд першої інстанції виходив з того, що державним виконавцем були вжиті всі заходи з виконання виконавчого листа, а сам боржник ухиляється від виконання судового рішення.

Проте з такими висновками погодитися не можна виходячи з наступного.

Так, судом встановлено, що 25 серпня 2016 року державним виконавцем відкрито виконавче провадження з виконання вищевказаного рішення посадової особи, про що винесено відповідну постанову, копію якої направлено сторонам. У встановлений державним виконавцем строк для самостійного виконання рішення, боржник рішення не виконує. Враховуючи значну суму боргу за виконавчим документом та відсутність реального погашення боргу, а також беручи до уваги, що боржник приховує від державного виконавця дані стосовно отримання доходів є підстави вважати, що боржник може виїжджати за межі України і в даному праві боржника можливо обмежити останнього до повного виконання ним цивільних зобовязань. Про виконавчий напис боржнику відомо, проте небажання виконувати, покладеного обов'язку щодо виплати коштів стягувачеві, виконувати законні вимоги державного виконавця та виконавчого напису в цілому, з боку боржника є очевидним.

Разом з цим, в матеріалах справи містяться лише виконавчий лист, постанова про відкриття виконавчого провадження та акт державного виконавця щодо відсутності боржника за місцем проживання у м. Дніпродзержинську, а інших доказів, що свідчили б про ухилення боржника від виконання зобовязань, покладених на нього судовим рішенням не має.

Крім того, боржник ОСОБА_2 зареєстрований в ІНФОРМАЦІЯ_1, але на його адресу державний виконавець жодних постанов чи повідомлень не направляв та такі докази матеріали справи не містять. Проте державний виконавець на це уваги не звернув та адресу боржника не перевірив.

Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишити територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно зі ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та Першому протоколі до неї, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєї власної. На здійснення цих прав не може бути встановлено жодних обмежень, крім тих, що передбачені законом.

Порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в'їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України, порядок розв'язання спорів у цій сфері регулює Закон України «Про порядок виїзду з України та вїзду в Україну громадян України».

Відповідно до ст. 6 цього Закону, громадянинові України може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон у випадках, зокрема, якщо він ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням, - до виконання зобов'язань.

У відповідності до п. 18 ч. 2 ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець має право у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду, який видав виконавчий документ, за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов'язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

Також, наявність умислу та обставини, які є предметом посилання суб'єкта подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України як на підставу його вимог, підлягають доведенню перед судом.

Проте, як вбачається з матеріалів справи, на момент звернення до суду з поданням факт ухилення боржника від виконання зобов'язань, повинен вже відбутися і бути об'єктивно наявним та вбачатися з матеріалів виконавчого провадження, що в даному випадку відсутнє, а також в матеріалах справи взагалі відсутні докази ухилення ОСОБА_2 від виконання вказаних вище зобовязань.

У звязку з чим, саме посилання державного виконавця як на підставу його задоволення - наявність зобовязання у боржника, не є такою підставою.

За таких обставин, підстави для обмеження виїзду боржника на даний час відсутні, але суд першої інстанції на ці обставини уваги не звернув та передчасно задовольнив подання державного виконавця, без належного зясування всіх обставин справи, у звязку з чим ухвала районного суду підлягає скасуванню, із відмовою у задоволенні подання.

Керуючись ст.147, п.3 розділом ХІІ Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів», ст.ст. 259, 367, 374, 376 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 задовольнити.

Ухвалу Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 29 вересня 2016 року скасувати.

У задоволенні подання Головного державного виконавця Дніпровського відділу державної виконавчої служби м. Дніпродзержинська ОСОБА_4 про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України боржнику ОСОБА_2 відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя М.О. Макаров

Судді Н.М. Деркач

ОСОБА_7