Справа№ 640/8126/18
"18" жовтня 2018 р. Київський районний суд м. Харкова у складі:
головуючого судді - Ніколаєнко І.В.,
при секретарі - Газіній О.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в спрощеному прговадженні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором оренди, -
В обґрунтування заявлених позовних вимог посилається на те, що 30.05.2016 р. між нею та відповідачем ОСОБА_2 укладено договір оренди квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. Відповідно до п. 2 договору оренди від 30.05.2016 р. вищезазначена квартира надана Орендарю, яким є відповідач, для здачі в суборенду. Договором встановлено строк оренди з 30.05.2016 р. по 30.04.2017 р. Пунктом 5.1. Договору, встановлено орендну плату за використання квартири в розмірі 5 500 грн. до кінця строку дії договору. Кожна орендна плата вноситься не пізніше 30 числа кожного місяця. Сплату за комунальні послуги за дні проживання Орендаря сплачує орендодавець. За електроенергію, послуги доступу до мережі Інтернет здійснює орендатор. Відповідно до змісту додатку №1, що є невід"ємною частиною договору оренди, орендодавець передав, а орендар прийняв квартиру та майно 30.05.2016 р., показання лічильника на день укладення договору становили 008423 Кв. З відповідачам вона підтримувала дружні стосунки та передала спірну квартиру йому в оренду для здачі ним в суборенду третім особам. На час здачі квартири в оренду вона тимчасово мешкала в м. Одеса та не могла контролювати орендну плату та стан своєї квартири відповідач вніс єдиний внесок за оренду квартири в розмірі 5500 грн. в день укладення договору оренди 30.05.2016 р., жодних інших виплат, в тому числі завдаток, відповідач не сплачував, однак запевнив, що коли вона повернеться з м. Одеси, то сплатить всю суму заборгованості, а квартира буде в належному стані. В процесі здачі відповідачем квартири в суборенду неодноразово надходили скарги сусідів по квартирі про порушення громадського порядку та постійно відчинені двері в квартиру. Її намагання зв'язатися з відповідачем не привели до належного результату. Коли вона приїхала з м. Одеси, то побачила, що відповідач змінив замок. З підстав невиконання відповідачем умов договору оренди, вона в односторонньому порядку фактично розірвала договір. 08.02.2017 р. відповідач звернувся до неї з питання оренди та внаслідок перемов вони досягнули домовленості, що заборгованість за оренду ним буде сплачена протягом двох місяців, а вона не буде виставляти рахунок за завдану шкоду. Однак, у встановлений строк, відповідач не сплатив суму заборгованості, яка за період з 01.07.2016 по 08.02.2017 р. становить 40 071, 43 грн. Також, відповідач не сплачував послуги електропостачання . Останній платіж за електроенергію відповідачем був проведений до укладання договору оренди 26.05.2016 р. 15.02.2017 р. вона сплатила заборгованість за електроенергію в розмірі 1 483, 50 грн. Оскільки відповідачем своєчасно не сплачена сума заборгованості за договором оренди, вона просить стягнути з відповідача 3% річних від простроченої суми, що становить 1909, 02 грн. та інфляційні витрати в розмірі 8 666, 53 грн. У зв'язку з тим, що відповідач в добровільному порядку не виконав умов договору оренди та не сплатив суму заборгованості за договором, вона вимушена звернутися з даним позовом до суду.
Представник позивача у вступному слові позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити.
Відповідач в судове засідання не з'явився, про причину неявки суду не повідомив, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся, на підтвердження чого в матеріалах справи наявні конверти з судовими повістками, які надсилались за зареєстрованим місцем проживання відповідача, та повернуті до суду за закінченням терміну їх зберігання.
Відповідно до ст. 280 ЦПК України суд за згодою позивача вважає можливим ухвалити заочне рішення.
Суд, вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши надані докази в їх сукупності, вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню у зв'язку з наступним.
Відповідно до даних свідоцтва про право власності на житло від 12.01.1999 р. р.н. №2-99-155804, квартира АДРЕСА_2 на правів власності належить ОСОБА_3 та ОСОБА_1.
30.05.2016 р. між позивачем ОСОБА_1 (орендодавець) та відповідачем ОСОБА_2 (орендар) укладено договір оренди квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.
Відповідно до п. 2 договору оренди від 30.05.2016 р. вищезазначена квартира надана Орендарю, яким є відповідач, для здачі в суборенду.
Відповідно до ч.1 ст. 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.
Договором встановлено строк оренди з 30.05.2016 р. по 30.04.2017 р.
Пунктом 5.1. Договору, встановлено орендну плату за використання квартири в розмірі 5 500 грн. до кінця строку дії договору. Кожна орендна плата вноситься не пізніше 30 числа кожного місяця. Сплату за комунальні послуги за дні проживання Орендаря сплачує орендодавець. За електроенергію, послуги доступу до мережі Інтернет здійснює орендатор.
Відповідно до змісту додатку №1, що є невід"ємною частиною договору оренди, орендодавець передав, а орендар прийняв квартиру та майно 30.05.2016 р., показання лічильника на день укладення договору становили 008423 Кв.
Позивач стосунки та передала квартиру відповідачу в оренду, з метою подальшої здачі в суборенду третім особам.
На час здачі в оренду квартири позивач тимчасово мешкала в м. Одеса та не могла контролювати орендну плату та стан своєї квартири.
Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ч. 1-2, ч. 5 ст. 762 ЦК України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Якщо розмір плати не встановлений договором, він визначається з урахуванням споживчої якості речі та інших обставин, які мають істотне значення.
Однак, всупереч умовам Договору оренди від 30.05.2016р. та вищевказаним нормам матеріального права, Орендар належним чином не виконав обовязки щодо сплати орендної плати.
Відповідач вніс єдиний внесок за оренду квартири в розмірі 5500 грн. в день укладення договору оренди 30.05.2016 р., жодних інших виплат, в тому числі завдаток, відповідач не сплачував, однак запевнив, позивача, що коли вона повернеться з м. Одеси, то сплатить всю суму заборгованості, а квартира буде в належному стані.
В процесі здачі відповідачем квартири в суборенду неодноразово на адресу позивача надходили скарги сусідів по квартирі про порушення громадського порядку та постійно відчинені двері в квартиру.
Намагання позивача зв'язатися з відповідачем не привели до належного результату. Коли вона приїхала з м. Одеси, то побачила, що відповідач змінив замок.
З підстав невиконання відповідачем умов договору оренди, позивач була вимушена односторонньому порядку розірвати договір.
08.02.2017 р. відповідач звернувся до позивача з питання оренди та внаслідок перемов вони досягнули домовленості, що заборгованість за оренду ним буде сплачена протягом двох місяців, а вона не буде виставляти рахунок за завдану шкоду. Однак, у встановлений строк, відповідач не сплатив суму заборгованості.
Так, судом встановлено та не спростовано відповідачем, що останнім не сплачено орендну плату за договором оренди квартири від 30.05.2016 р. за період з 01.07.2016 по 08.02.2017 р. в розмірі 40 071, 43 грн.
Щомісячний розмір орендної плати визначений п.5.1 Договору оренди від 30.05.2016р. складає 5 500 грн.
Суд погоджується з розрахунками наведеними позивачем щодо заборгованості зі сплати орендної плати за вказаний період.
Також, відповідач не сплачував послуги електропостачання . Останній платіж за електроенергію відповідачем був проведений до укладання договору оренди 26.05.2016 р.
Крім того, в матеріалах справи наявна копія розписки, за змістом якої ОСОБА_4 взяв суму в розмірі 9000 грн. за оренду квартири АДРЕСА_2.
Відповідно до ст. ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).
Також, відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Проценти, передбачені статтею 625 ЦК України, за своєю природою є відшкодуванням кредитору понесених втрат за несвоєчасне повернення грошових коштів, а відтак відрізняються від процентів, які підлягають сплаті за правомірне користування грошовими коштами, що свідчить про відсутність подвійного стягнення при нарахуванні 3% річних від простроченої суми, включаючи нараховані проценти за користування коштами, встановленими договором.
За змістом наведеної норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3% річних входять до складу грошового зобов'язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.
Аналогічна правова позиція сформована Верховним Судом України та висловлена у постановах від 12.04.2017р., від 19.10.2016р. та ін.
Оскільки відповідачем своєчасно не сплачена сума заборгованості за договором оренди, розмір 3% річних від простроченої суми становить 1909, 02 грн.
Інфляційні витрати складають 8 666, 53 грн.
За таких обстави, суд дослідивши докази у їх сукупності приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, а саме з відповідача на користь позивача стягуються витрати по оплаті судового збору.
Керуючись ст.ст. 525, 526, 625, 810, 815 ЦК України, ст.ст. 12, 45, 79-81, 141, 258-265, 268, 280 ЦПК України, суд, -
ВИРІШИВ:
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 задовольнити в повному обсязі.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 704,80 грн.
Відповідачем протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення може бути подана письмова заява про перегляд заочного рішення відповідно до вимог ст.ст.284-285 ЦПК України.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Заочне рішення може бути оскаржене позивачем в загальному порядку шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення або з дня складення повного судового рішення у разі оголошення вступної та резолютивної частини рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи.
До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський районний суд м. Харкова.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом зазначених строків, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Повний текст судового рішення складено 24 жовтня 2018 року.
Суддя І.В. Ніколаєнко