Пр.№ 2/155/878/18
Справа № 155/1388/18
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
25 жовтня 2018 року Горохівський районний суд
в складі: головуючого - судді Адамчук Г.М.
при секретарі судового засідання Ревуцькій М.В.,
за участю представника позивача ОСОБА_1,
представника третьої особи,
яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Ничипорук А.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі засідань Горохівського районного суду в м.Горохів Волинської області справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визначення місця проживання дитини, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Служба у справах дітей Горохівської районної державної адміністрації,-
Відповідач ОСОБА_4 у судове засідання не з'явився і від нього не надійшло повідомлення про причини його неявки. Як вбачається із рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, судову повістку 11.10.2018 року вручено члену сім'ї відповідача. Відповідно до ч.3 ст.130 ЦПК України якщо особу, якій адресовано судову повістку, не виявлено в місці проживання, повістку під розписку вручають будь-кому з повнолітніх членів сім'ї, які проживають разом з нею. У такому випадку особа, якій адресовано повістку, вважається належним чином повідомленою про час, дату і місце судового засідання, вчинення іншої процесуальної дії.
Тому, зважаючи на вищевикладене, суд вважає, що відповідач належним чином повідомлений про час, дату і місце судового засідання, про поважні причини неявки до суду відповідач не повідомив, відзиву на позов не подав.
За погодженням представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст.280 ЦПК України.
В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав із підстав наведених у позовній заяві та просив їх задовольнити.
Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Ничипорук А.О. в судовому засіданні просила позовні вимоги задовольнити та місце проживання малолітнього ОСОБА_5 визначити із матір'ю ОСОБА_3 в АДРЕСА_2, що узгоджується із висновком органу опіки та піклування Горохівської районної державної адміністрації від 23 жовтня 2018 року.
Суд, заслухавши пояснення представника позивача, представника третьої особи, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.
Як вбачається із витягу з реєстру актів про народження, переклад якого зроблено присяжним перекладачем Кравчук Н.П. (а.с.7), як зареєстровано у акті №99 частини І року 2011 мерії м.Джуссано ІНФОРМАЦІЯ_2 в м.Карате Бріанца Італійська Республіка народився ОСОБА_5, його батьком є ОСОБА_4, матір'ю - ОСОБА_3.
Згідно довідки про реєстрацію особи громадянином України, виданої Генеральним консульством України в Мілані (а.с.8), ОСОБА_5, який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 в м.Карате Бріанца (Італійська Республіка), зареєстрований громадянином України, що вбачається також із паспорта громадянина України для виїзду за кордон № НОМЕР_1 (а.с.9).
Як вбачається із заочного рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 10 липня 2017 року (а.с.5), шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 розірвано.
Відповідно до чч.2, 8, 9, 10 ст.7 СК сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками.
Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.
Згідно зі ст.8 закону «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів.
Згідно зі стст.18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою ВР від 27.02.91, держави-учасниці докладають усіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання й розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання й розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального й соціального розвитку дитини.
У п.1 ст.9 конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно із судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону та процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною чи не піклуються про неї або коли батьки проживають роздільно й необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.
В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, виконують їх державні чи приватні установи, що займаються питаннями соціального забезпечення, суди, адміністративні чи законодавчі органи, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (ч.1 ст.3 конвенції).
Відповідно до ч.4 ст.29 ЦК місцем проживання фізичної особи, яка не досягла 10 років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає.
У ст.2 Протоколу №4 до Конвенції «Про захист прав людина і основоположних свобод» передбачено, що кожен, хто законно перебуває на території будь-якої держави, в межах цієї території має право на вільне пересування та свободу вибору місця проживання. Кожна людина має право залишати будь-яку країну, включаючи свою власну. Здійснення цих прав не підлягає жодним обмеженням, за винятком тих, які запроваджуються згідно із законом і необхідні в демократичному суспільстві в інтересах національної або громадської безпеки, з метою підтримання громадського порядку, запобігання злочинам, для захисту здоров'я або моралі чи з метою захисту прав і свобод інших людей.
Як вбачається із копії будинкової книги №122100 (а.с.18-19), ОСОБА_3 та ОСОБА_5 зареєстровані в будинку АДРЕСА_1.
Згідно відомостей про об'єкт нерухомого майна із реєстру прав власності на нерухоме майно, зазначена вище квартира належить на праві приватної власності ОСОБА_3.(а.с.13-14).
Як вбачається із акту обстеження умов проживання, проведеного в АДРЕСА_2 по місцю проживанню ОСОБА_3 (а.с.16) вказаний будинок складається з 5 кімнат, умови проживання добрі, помешкання облаштоване усіма необхідними меблями та побутовою технікою сучасного зразка. В кімнатах проведено ремонт, підтримується порядок. Продуктами харчування сім'я забезпечена. Дитина забезпечена усім необхідним для нормального виховання та розвитку. В будинку проживають ОСОБА_3- мати, ОСОБА_5 - син, ОСОБА_8 - баба.
Згідно зі ст.141 СК мати й батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини.
Відповідно до ст.157 СК питання виховання дитини вирішується батьками спільно.
Той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь в її вихованні й має право на особисте спілкування з нею.
Той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь в її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.
У ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Крім прав батьків щодо дітей, діти теж мають рівні права та обов'язки щодо батьків (ст.142 СК), у тому числі й на рівне виховання батьками. У справі «Хант проти України» сказано, що права дитини мають перевагу над правами батьків.
Так, 11.07.2017 Європейський суд з прав людини виніс рішення у справі «М.С. проти України», в якому йдеться про визначення «інтересів дитини», їх місця у взаємовідносинах між батьками.
При цьому ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини в кожній конкретній справі необхідно враховувати 2 аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв'язків із сім'єю, крім випадків, коли сім'я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, в інтересах дитини є забезпечення її розвитку в безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагодійним.
Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку, що рівність прав батьків випливає з прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток і належне виховання, у першу чергу повинні бути визначені інтереси дитини у ситуації спору, а вже тільки потім права батьків.
Відповідно до ч.1 ст.160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.
Згідно із ст.161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися судом. При вирішенні спору щодо місця проживання дитини суд бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення.
Із висновку органу опіки та піклування Горохівської районної державної адміністрації від 23 жовтня 2018 року №2709/44/218 вбачається, що ОСОБА_3 по місцю проживання характеризується позитивно. Вона займається домашнім господарством та вихованням дитини. З 01 вересня 2018 року дитина навчається у ЗОШ І-ІІ ст. с.Зелене Горохівського району. При вирішенні питання місця проживання дитини, ОСОБА_4 був повідомлений через соціальні мережі, проте власної думки не висловив. Керуючись п.5 ст.19, ст.161 СКУ, типовим положенням про комісію з питань захисту прав дитини, враховуючи рішення комісії з питань захисту прав дитини райдержадміністрації від 16 жовтня 2018 року №15/4 та ставлення батьків до виконання своїх обов'язків, було прийнято висновок та визначено місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 з матір'ю - ОСОБА_3 в АДРЕСА_2.
Судом не було встановлено та відповідач не надав суду доказів наявності таких виключих обставин, за яких малолітня дитина не могла б проживати з матір'ю.
Таким чином, враховуючи вищенаведене, прийнявши до уваги малолітній вік дитини та виходячи із інтересів малолітньої дитини, яка постійно проживає з матір'ю, необхідності материнської турботи та уваги для забезпечення її повноцінного виховання і розвитку, суд приходить до висновку, що на даний час проживання ОСОБА_5 з матір'ю буде найбільше відповідати інтересам дитини.
Суд звертає увагу, що склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, акти виконаних робіт, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Аналогічна правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду від 27 червня 2018 року по справі № 826/1216/16.
Враховуючи вищевикладене, у відповідності до п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України з відповідача слід стягнути на користь позивача понесені нею по справі судові витрати в сумі 704,80 грн. В задоволенні решти частини позовних вимог щодо стягнення судових витрат на правову допомогу слід відмовити.
Керуючись ст..12,13, 19, 141,.258,259, 265,280,282 ЦПК України, ст.ст. 150, 155, 157, 160, 161 Сімейного кодексу України,
Позов задовольнити частково.
Визначити місце проживання ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, разом із матір'ю ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4.
Стягнути із ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 судові витрати у розмірі 704 (сімсот чотири) грн. 80 коп.
У задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Рішення може бути оскаржене до Волинського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

У відповідності до п.п.15.5) п.1 Розділу ХШ Перехідних положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Повний текст рішення виготовлено 05 листопада 2018 року.

Головуючий: /підпис/

Згідно з оригіналом.

Суддя Горохівського районного суду

Волинської області Г.М.Адамчук