Справа № 473/1696/18
РІШЕННЯ

Іменем України

"20" вересня 2018 р. . м. Вознесенськ

Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області в складі:

головуючого - судді Висоцької Г.А.

при секретарі - Радєвій Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Вознесенська Миколаївської області без застосування звукозаписувальної техніки цивільну справу № 473/1696/18 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 сільської ради Вознесенського району Миколаївської області про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за законом,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування після смерті ОСОБА_3, яка померла 15.08.2017 року в с. Білоусівка Вознесенського району, Миколаївської області. Після її смерті відкрилася спадщина до складу якої серед іншого майна увійшла земельна ділянка, загальною площею 1.9566 га., призначена для ведення особистого селянського господарства, розташована на території ОСОБА_2 сільської ради Вознесенського району Миколаївської області.

Позивач є спадкоємцем другої черги за законом, який у встановленому порядку прийняв спадщину, проте нотаріус відмовляє йому в оформленні спадкових прав щодо спірної ділянки в зв`язку з тим, що реєстрація права власності була проведена з порушенням вимог законодавства.

Враховуючи відмову нотаріуса в посвідченні йому спадкових прав на землю та неможливість вирішення питання в адміністративному порядку, позивач просить визнати за ними право власності на спірну земельну ділянку в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3

Фіксування судового засідання технічними засобами відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у звязку із відсутністю учасників процесу не здійснюється.

Ухвалою суду від 23.05.2018 року провадження відкрито, справа призначена до слухання в порядку загального позовного провадження на 21.06.2018 року.

Ухвалою суду від 23.07.2018 року підготовче провадження по справі закрито, справа призначена до судового розгляду на 20.09.2018року.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 не зявився, проте від його представника ОСОБА_4 на адресу суду надійшла письмова заява про розгляд справи без її та позивача участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Представник відповідача ОСОБА_2 сільської ради Вознесенського району Миколаївської області в судове засідання не зявлявся, на адресу суду під час підготовчого провадження надходила заява про невизнання позову, оскільки наказ про надання спадкодавцю земельної ділянки видано вже після його смерті.

Після закриття підготовчого провадження від представника відповідача надійшла письмова заява про розгляд справи без його участі, проти задоволення позову не заперечує.

Оскільки матеріали справи містять достатньо відомостей про права та взаємовідносини сторін, а тому суд вважав можливим розглядати справу без участі вказаних осіб.

Дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів, суд прийшов до висновку про можливість застосування передбачених ст. 206 ЦПК України наслідків визнання позову відповідачем, оскільки таке визнання не суперечить вимогам закону та не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб.

При цьому судом встановлено, що 15.08.2017 року померла бабуся позивача ОСОБА_3, що підтверджується відповідним свідоцтвом про смерть від 21.08.2017 року, серія І-ФП № 263959, виданим Вознесенським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області ( а.с.6).

Спадкоємцем за заповітом на земельну ділянку, загальною площею 7,3601 га. який був складений ОСОБА_3 та посвідчений нотаріусом Другої Вознесенської державної нотаріальної контори Миколаївської області ОСОБА_5 16.03.2018 року, є позивач ОСОБА_1 (а.с.7).

Згідно витягу про реєстрацію в спадковому реєстрі від 16.03.2018 року ОСОБА_1 видано свідоцтво про право на спадщину на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 7,3601га. після смерті ОСОБА_3 кадастровий номер :03:000:0539, розташованої на території ОСОБА_2 сільської ради, Вознесенського району, Миколаївської області (а.с.8).

Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину від 16.03.2018 року є власником земельної ділянки площею 7,3601 га. надану для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої території ОСОБА_2 сільської рада, Вознесенський району, Миколаївська область (а.с.9).

Відповідно до довідки - розяснення державного нотаріуса Другої Вознесенської державної нотаріальної контори Миколаївської області від 02.04.2018 року за № 541/0214 спадкова справа після смерті ОСОБА_3, яка померла 15.08.2017 заведена вказаною державною нотаріальною конторою за № 257/2017 06.11.2017 розу за заявою ОСОБА_1

Згідно наданої інформації нотаріус відмовила позивачу у вчиненні нотаріальних дій з підстави відсутності реєстрації права власності на землю з порушенням вимог закону (після смерті спадкодавця).

Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30 травня 2008 року № 7 Про судову практику у справах про спадкування в разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Відповідно до ст. 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорення. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Відтак зазначена норма визначає обєктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес.

Порушене право повязане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспоренні або невизнанні права виникає невизначеність у праві. Таким чином, порушення, невизнання або оспорення субєктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Способи захисту порушеного права або інтересу передбачені ст. 16 ЦК України.

Згідно ч.2 ст. 124 Конституції України юрисдикція суду поширюється на всі правовідносини, які виникають у державі. Ст. 55 Конституції України гарантує судовий захист прав і свобод людини і громадянина. Тобто, будь-які цивільні права та інтереси, які охороняються законом, можуть заслуговувати на судовий захист.

Статтею 1216 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців).

А відповідно до положень ст..1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Так ст. 1218 ЦК України регламентовано, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку.

Якщо за життя спадкодавець не набув права власності на житловий будинок, земельну ділянку, то спадкоємець також не набуває права власності у порядку спадкування. До спадкоємця переходять лише визначені майнові права, які належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини. Для набуття права власності у встановленому законодавством порядку спадкоємець повинен здійснити дії, які необхідні для набуття права власності на визначене нерухоме майно, зокрема на житловий будинок, іншу споруду.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою.

Відповідно до ч 1 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

Пленум Верховного Суду України у п. 20 своєї постанови «Про судову практику справах про спадкування» від 30 травня 2008 року роз'яснив, що справи про спадкування за законом мають вирішуватись на основі правил глави 86 ЦК України. Спадкування за законом здійснюється почергово. За відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття всіма спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують спадкоємці відповідної черги. Зокрема, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Відповідно до ч. 4 ст. 3 за значеногоЗакону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав.

Згідно ч. 1 ст. 125, ч. 1 ст. 126 ЗК України (в редакції, чинній на момент відкриття спадщини - 15.08.2017 року) право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав і оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень"

Водночас згідно ч.ч. 1, 2 4 ст. 25 ЦК України здатність мати цивільні права та обов'язки (цивільну правоздатність) мають усі фізичні особи.

Цивільна правоздатність фізичної особи виникає у момент її народження.

Цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті.

Цивільну дієздатність має фізична особа, яка усвідомлює значення своїх дій та може керувати ними.

Цивільною дієздатністю фізичної особи є її здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також здатність своїми діями створювати для себе цивільні обов'язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання (ч. 1 ст. 30 ЦК України).

Повну цивільну дієздатність має фізична особа, яка досягла вісімнадцяти років (повноліття), часткову - особа, яка не досягла чотирнадцяти років (малолітня особа), неповну - фізична особа у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років (неповнолітня особа) та повнолітня фізична особа, дієздатність якої обмежена (ст.ст. 31, 32, 34, 36 ЦК України).

Таким чином з моменту смерті фізичної особи цивільна правоздатність та дієздатність припиняються. З цього моменту припиняється можливість набуття особою будь-яких цивільних прав, в тому числі права власності на майно, зокрема на земельні ділянки.

Згідно з листом голови ОСОБА_2 сільської ради до начальника Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області від 19.08.2016р. ОСОБА_2 сільська рада дає згоду на розроблення документації із землеустрою, на підставі якої зазначена земельна ділянка може бути передана у власність або користування в межах території ОСОБА_2 сільської ради гр. ОСОБА_3 для ведення особистого селянського господарства приблизною площею 2,0 га. сіножатей (а.с.14).

Судом встановлено, що згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності право власності на земельну ділянку кадастровий номер :04:000:0011 площею 1,9566 га., надану для ведення особистого селянського господарства, дата державної реєстрації земельної ділянки 14.03.2018 року зареєстровано за власником ОСОБА_3, тобто після смерті спадкодавця (а.с.10).

Відповідно до наказу Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області від 23.01.2018р. № 14-454/14-18-СГ затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність та надано громадянці ОСОБА_3 у власність земельну ділянку площею 1,9566 га., в тому числі сіножатей площею 1,9566 га. кадастровим номером :04:000:0011, тобто також після смерті зазначеної особи (а.с.13), що суперечить вимогам закону, згідно якого з моменту смерті особи припиняється можливість набуття цивільних прав і не можуть бути прийняті судом до уваги.

Отже спірна земельна ділянка за життя спадкодавця не перейшли у його власність, не ввійшла до складу спадкового майна, а тому не може бути успадкована, тому в задоволенні позову належить відмовити в звязку з його безпідставністю.

Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України також не підлягають компенсації понесені позивачем судові витрати.

Керуючись ст.ст. 5, 76,133,141,258, 264-265 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Відмовити ОСОБА_1 в задоволенні позовних вимог до ОСОБА_2 сільської ради Вознесенського району Миколаївської області про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за законом.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Миколаївської області через міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його складення.

Повний текст рішення виготовлено 27.09.2018 року.

Суддя: Висоцька Г.А.