Постанова

Іменем України

25 жовтня 2018 року

м. Київ

справа № 203/8457/13-ц

провадження № 61-30730св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

Висоцької В. С. (суддя-доповідач), Пророка В. В., Фаловської І. М.

учасники справи:

позивач - Моторне (транспортне) страхове бюро України,

представники позивача - ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6,

відповідач - ОСОБА_7,

представник відповідача - ОСОБА_8,

розглянув у попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_7 на заочне рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 03 лютого 2014 року у складі судді Маймур Ф. Ф. та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 31 травня 2017 року у складі суддів Петешенкової М. Ю., Деркач Н. М., Макарова М. О.,

ВСТАНОВИВ :

У грудні 2013 року Моторне (транспортне) страхове бюро України (далі - МТСБУ) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_7, в якому просило стягнути з відповідача в порядку регресу суму виплаченого страхового відшкодування у розмірі 10217, 83 грн.

Позов мотивовано тим, що 10 жовтня 2010 року сталася дорожньо-транспортна пригода (далі ДТП) з участю автомобіля марки «ВАЗ-2106», державний номер НОМЕР_4, під керуванням водія ОСОБА_7 та автомобіля марки «ВАЗ-21104», державний номер НОМЕР_3, який належить ОСОБА_9

Постановою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 26 жовтня 2010 року ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді позбавлення прав керування транспортними засобами на шість місяців.

Оскільки автомобіль відповідача не був застрахований за договором обов'язкового страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів, МТСБУ виплатило потерпілій особі страхове відшкодування у розмірі 10 217, 83 грн, яку, в порядку регресу просить стягнути з відповідача ОСОБА_7

Заочним рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 03 лютого 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 31 травня 2017 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь МТСБУ в рахунок відшкодування витрат в порядку регресу суму у розмірі 10 417,83 грн, а також в рахунок повернення судових витрат 229,40 грн, вього 10647,23 грн.

Рішення суду першої інстанції та ухвала апеляційного суду мотивовані тим, що відповідач у встановленому законом порядку не застрахував свою відповідальність, МТСБУ не є страховиком, однак здійснив страхову виплату, у зв'язку з чим набуло право зворотної вимоги (регресу) до відповідача.

У касаційній скарзі, поданій у червні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_7, посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та порушення норм процесуального права, просить скасувати ухвалені у справі судові рішення з направленням справи до суду першої інстанції на новий розгляд.

Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційним судом безпідставно відхилено клопотання відповідача про призначення судової експертизи. Судами не досліджено правовідносини, що виникли між сторонами, помилково застосували норми, які регулюють правовідносини, що виникають в порядку регресу, при тому, що мали б бути застосовані норми про перехід права вимоги в порядку суброгації. Позивач набув право вимоги сплаченого страхового відшкодування до заподіювача і строк такої вимоги починає свій перебіг з моменту заподіяння шкоди. У даному випадку цей строк сплив.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29 червня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі, справу витребувано із суду першої інстанції.

15 грудня 2017 року набув чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року

№ 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального

кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів».

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до підпункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення

змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У травні 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Інші учасники судового процесу не скористалися правом подати відзив на касаційну скаргу, письмових заперечень щодо її вимог і змісту до суду не направили.

Відповідно до частини третьої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Касаційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Суд установив, що 10 жовтня 2010 року сталася ДТП за участю автомобіля марки «ВАЗ-2106», державний номер НОМЕР_1, під керуванням водія ОСОБА_7 та автомобіля марки «ВАЗ-21104», державний номер НОМЕР_2, який належить ОСОБА_9, в результаті чого автомобілям завдано механічні пошкодження.

Постановою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 26 жовтня 2010 року ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП.

Автомобіль марки «ВАЗ-2106», державний номер НОМЕР_1 на момент ДТП не був застрахований за договором обов'язкового страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Висновком експертного автотоварознавчого дослідження від 25 жовтня 2010 року встановлено, що матеріальна шкода завдана власнику автомобіля «ВАЗ-21104», державний номер НОМЕР_2 внаслідок ДТП складає 12 261,39 грн.

Скориставшись своїм правом ОСОБА_9 22 грудня 2010 року звернувся до МТСБУ за відшкодуванням шкоди, заподіяної в результаті пошкодження його автомобіля.

22 грудня 2010 року МТСБУ перерахувало 200 грн понесених витрат на аварійного комісара, та 25 лютого 2011 року на рахунок власника пошкодженого автомобіля перерахувало 10 271,83 грн в рахунок відшкодування шкоди.

Підпунктом «а» частини 41.1 статті 41 Закону України«Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон) МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння: транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

Частинами другою та третьою статті 22 вказаного Закону у разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, МТСБУ у межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньої-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Відповідно до цього Закону потерпілим-юридичним особам страховик, а у випадках, передбачених цим Законом, - МТСБУ відшкодовує виключно шкоду, заподіяну майну.

Підпунктом 38.2.1. частини 38.2 статті 38 Закону, МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов: до власника, водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

Частиною першою статті 1191 ЦК Українивстановлено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Встановивши факт настання події, передбаченої підпунктом «а» частини 41.1 статті 41 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», внаслідок якої позивач здійснив виплату відшкодування потерпілій особі у розмірі 10 417,83 грн за шкоду, заподіяну в результаті пошкодження транспортного засобу потерпілого, а отже виконав покладені на нього обов'язки, передбачені статтею 22 зазначеного Закону, з урахуванням вимог статті 1191 ЦК України, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд дійшов, обґрунтованого висновку про наявність у позивача, після проведеної виплати потерпілій особі, права зворотної вимоги до відповідача, у зв'язку з чим з останнього на користь МТСБУ підлягає стягненню в порядку регресу виплачена сума у розмірі 10 417,83 грн.

Доводи касаційної скарги відповідача, що позивачем пропущено строк позовної давності, оскільки у вказаних правовідносинах має місце суброгація безпідставні, оскільки встановленим є факт, що відповідач у передбаченому законом порядку не застрахував свою відповідальність, МТСБУ не є страховиком, однак здійснило виплату, завданої потерпілій особі шкоди, тому набуло право зворотної вимоги (регресу) до відповідача, тобто в даному випадку має місце саме регрес, а не суброгація і строк позовної давності обчислюється з моменту виплати відшкодування, а не з моменту виникнення страхового випадку.

Посилання у касаційній скарзі відповідача про неналежність та недопустимість висновку спеціаліста, як доказу на підтвердження оцінки шкоди, завданої майну у результаті дорожньо-транспортної пригоди є необґрунтованими, оскільки вказаний висновок був предметом дослідження і оцінки судами під час розгляду справи, які встановили, що цей висновок складений спеціалістом, який має чинне свідоцтво на заняття діяльністю з оцінки колісних транспортних засобів, достатній стаж роботи в даній галузі, вартість відновлювального ремонту автомобіля визначена з урахуванням коефіцієнта фізичною зносу транспортного засобу, тобто відповідає вимогам щодо належності і допустимості доказів.

Аргументи касаційної скарги щодо безпідставного не призначення апеляційним судом судової експертизи вбачаються необґрунтованими, оскільки вказане клопотання розглянуто і вирішено судом у встановленому процесуальним законом порядку, про що 31 травня 2017 року постановлена відповідна мотивована ухвала.

Посилання у касаційній скарзі відповідача про неповідомлення про день час та місце розгляду справи апеляційним судом спростовуються матеріалами справи, згідно з якими сторона відповідача повідомлялась про розгляд справи належним чином, у судовому засіданні під час розгляду справи апеляційним судом брав участь представник ОСОБА_7, який у повній мірі користувався наданими йому процесуальними правами, в тому числі щодо доведення своїх заперечень проти позову.

Наведені у касаційній скарзі доводи зводяться до незгоди з висновками судів першої та апеляційної інстанції стосовно встановлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судами попередніх інстанцій, які їх обґрунтовано спростували.

Колегія суддів перевірила доводи касаційної скарги на предмет законності судових рішень виключно в межах заявлених в суді першої інстанції вимог та які безпосередньо стосуються правильності застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального і дотримання норм процесуального права, у зв'язку із чим, не вдається до аналізу і перевірки інших доводів, які за своїм змістом зводяться до переоцінки доказів та встановлення обставин, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані рішення суду першої та апеляційної інстанції - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Заочне рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 03 лютого 2014 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 31 травня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: В. С. Висоцька

В. В. Пророк

І. М. Фаловська