Справа № 758/2768/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 жовтня 2018 року Подільський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді Васильченка О. В. ,

за участю секретаря судового засідання Ковальчук О. М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання права власності в порядку спадкування,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 предявила в суді позов до ОСОБА_1, ОСОБА_3 про визнання права власності в порядку спадкування.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач є спадкоємцем померлого сина, якому належала 1/4 частина квартири АДРЕСА_1 Однак, державним нотаріусом Пятої київської державної нотаріальної контори було відмовлено у видачі свідоцтва про право власності на спадщину за законом, з підстав відсутності у позивачів документів, що посвідчують право власності спадкодавця на квартиру.

Позивач зазначила, що правовстановлюючі документи на вищевказану квартиру були втрачені, відтак, вона не може реалізувати свої спадкові права на вказану частку квартири.

За таких обставин позивач звернулась до суду із зазначеним позовом, в якому просила визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/4 частину квартири, за адресою: АДРЕСА_1.

До початку судового засідання позивач подала до суду заяву, в якій підтримала позовні вимоги, просила їх задовольнити та проводити розгляд справи без її участі.

Відповідач ОСОБА_1 свого права на участь у судовому засіданні не використав, про розгляд справи був повідомлений належним чином. До суду звернувся із заявою, в якій просив розгляд справи провести без його участі, позовні вимоги визнав в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_3 також у судове засідання не зявилась, про день, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. До суду подала заяву, в якій просила розглянути справу без її участі, позовні вимоги визнала в повному обсязі.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому їх дослідженні, прийшов до висновку про задоволення позову з наступних підстав.

Судом достовірно встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_4, що встановлено на підставі Свідоцтва про смерть НОМЕР_1. (а.с. 44)

Відповідно до Свідоцтва про народження серія НОМЕР_2, ОСОБА_4 є рідним сином позивача ОСОБА_1 (а.с. 51)

Як вбачається із Свідоцтва про право власності на житло від 26.06.1996 квартира АДРЕСА_2 належить на праві приватної власності ОСОБА_1, ОСОБА_1, ОСОБА_4, ОСОБА_3 по 1/4 частину квартири кожному. (а.с. 52)

Батько померлого ОСОБА_4, яким є ОСОБА_1 відмовився від прийняття спадщини після смерті сина. (а.с. 57)

Постановою нотаріуса Пятої київської державної нотаріальної контори від 06.10.16 ОСОБА_1 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на частину квартири з підстав відсутності у спадкоємця оригіналу правовстановлюючого документа. (а.с. 73)

З матеріалів спадкової справи також вбачається, що із заявою про прийняття спадщини звернулась ОСОБА_5 в інтересах доньки ОСОБА_6, яка є одночасно донькою спадкодавця із стверджу ОСОБА_5 (а.с. 23)

Із заявою про встановлення факту батьківства ОСОБА_5 звернулась до суду, однак ухвалою суду від 28.03.16 заяву про встановлення факту батьківства було залишено без розгляду з підстав повторної неявки заявника.

Відтак, в матеріалах справи не міститься жодних доказів того, що факт батьківства спадкодавця було встановлена і ОСОБА_6 набула статусу спадкоємця.

Правовідносини, що виникли між сторонами регулюються нормами Цивільного кодексу України.

Як, передбачено ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Померлий ОСОБА_4 заповіту не залишив, а тому спадкування має здійснюватися за законом.

Згідно зі ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Стаття 1218 ЦК України передбачає, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст. 1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

На підставі п. 4.14 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року №296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів.

Згідно зі ст. 182 ЦК України та ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 року №1952-ІV, право власності на нерухомість підлягає обов'язковій державній реєстрації та виникає з моменту такої реєстрації. Будь-які правочини щодо нерухомого майна, в тому числі видача свідоцтва про право на спадщину, вчиняються, якщо право власності на таке майно зареєстровано згідно з вимогами цього Закону.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» зазначено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Як роз'яснено у листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року №24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних прав про спадкування», якщо документи, що засвідчують право власності на нерухоме майно, існували, проте були втрачені власником та не можуть бути відновлені в передбаченому законом порядку, застосуванню підлягає ст. 392 ЦК України, відповідно якої позов про визнання права власності може бути пред'явлений, якщо це право оспорюється або не визнається іншою, а також у разі втрати власником документа, який засвідчує його право власності.

Враховуючи те, що позивач, будучи єдиним спадкоємцем першої черги, як встановлено на підставі доказів, що містяться в матеріалах справи, в іншій спосіб, крім як звернутися з позовом до суду про визнання права власності в порядку спадкування, захистити своє порушене право не може, суд вважає, що позовні вимоги про визнання за позивачем права власності на 1/4 частину квартири за адресою: АДРЕСА_1, ґрунтуються на чинному законодавстві, а тому підлягають задоволенню в повному обсязі.

На підставі викладеного, п. 8, п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року № 7, ст.ст. 1216, 1217, 1218 1222, 1261, 1268, 1296, 1297 ЦК України, та керуючись ст.ст. 13, 14, 82, 259, 263-265, 268, 352, 354, а також п.п. 9, 15 Перехідних положень ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання права власності в порядку спадкування, задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_2 р.н.) право власності в порядку спадкування за законом на 1/4 частину квартири, розташовану за адресою: АДРЕСА_1, після смерті ОСОБА_4.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, або якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Київського апеляційного суду через Подільський районний суд м. Києва шляхом подачі апеляційної скарги (зважаючи на п. 15.5 Перехідних положень ЦПК України щодо порядку подання апеляційних скарг на судові рішення).

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя О. В. Васильченко