Справа № 305/467/18
П О С Т А Н О В А

Іменем України

18 вересня 2018 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області в складі:

головуючої - Готри Т.Ю.,

суддів - Бисаги Т.Ю., Собослоя Г.Г.,

з участю секретаря: Терпай С.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1, в інтересах якої діє адвокат ОСОБА_2, на рішення Рахівського районного суду від 25 травня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів та додаткових коштів на період навчання дитини,-

в с т а н о в и л а :

У березні 2018 року ОСОБА_1, в інтересах якої діє ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення аліментів та додаткових коштів на період навчання дитини посилаючись на те, що з відповідачем вони проживали спільно до вересня 2016 року. Від спільного щлюбу у них народився син ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, який є повнолітнім, проживає з нею та перебуває на її повному утриманні. У вересні 2016 року шлюб між нею та відповідачем розірвано згідно рішення Рахівського районного суду від 19.09.2016 року. Рішенням цього ж суду від 11.11.2016 року відповідача ОСОБА_3 було зобов'язано сплачувати аліменти на утримання сина до досягнення ним повноліття.

З 01 жовтня 2017 року син навчається у Вищій Школі Бізнесу Домброва-Гурнича Польської Республіки з денною, платною формою навчання на факультеті Управління. Термін закінчення навчання 30.03.2019 року. Оплата за перший рік навчання була сплачена нею. Крім навчання, також сплачує проживання у гуртожитку сина за місцем навчання. За навчання та проживання за 2017-2018 навчальний рік вона сплатила кошти у сумі 20000 гривень, що підтверджується чеками "ПриватБанку". Крім навчання у Вищій школі бізнесу Домброва-Гурнича Польської Республіки студент ОСОБА_4 отримує освітні послуги (консультації) у Мукачівському кооперативному торговельно-економічному коледжі Закарпатської області на платній основі, за що ним сплачено 6000 гривень. На даний час її сім'я знаходиться у важких матеріально-побутових умовах, весь тягар по сплаті вартості навчання, підручників, проїзду до навчального закладу лежить на ній. Вона працює виховатилем у ДНЗ присілка Ріка села Верхнє Водяне і її заробітна плата є невиликою, а тому позичає кошти на оплату за навчання та утримання сина-студента. Відповідач ОСОБА_3 добровільно надавати кошти на навчання свого сина відмовляється. Останній являється особою працездатного віку, працює по контракту за кордоном, має стабільні заробітки та матеріальну можливість сплачувати половину вартості навчання свого сина ОСОБА_4. На підставі наведеного, просила суд стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання повнолітнього сина в твердій грошовій сумі по 1500 гривень щомісячно до закінчення навчання, а також додаткові витрати на період навчання сина в розмірі 9000 гривень, як половину вартості за період навчання до його закінчення.

Рішенням Рахівського районного суду від 25 травня 2018 року у задоволенні позову ОСОБА_1 від імені якої діє представник ОСОБА_2 - відмовлено.

В апеляційній скарзі представник позивачки ОСОБА_2 просить скасувати зазначене рішення, як незаконне та необґрунтоване, і ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Вказує на те, що матеріалами справи доведено, що відповідач являється особою працездатного віку, має у власності два автомобілі, виїжджає на сезонні роботи в Чеську Республіку та отримує стабільні доходи, інших дітей на утриманні не має, однак при ухваленні рішення про відмову в задоволенні позову судом першої інстанції цього враховано не було, що є грубим порушенням норм матеріального, процесуального та конституційного права.

Учасники справи у судове засідання не з'явилися, хоча про дату, час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином, а тому їх неявка згідно ч.2 ст.372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, колегія суддів вважає, що скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

З матеріалів справи вбачається, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 13 листопада 1999 року, який між ними було розірвано рішенням Рахівського районного суду Закарпатської області від 19 вересня 2016 року (а.с.15).

Від шлюбу у ни народився син ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, що стверджується свідоцтвом про народження (а.с. 7).

На підставі рішення Рахівського району Закарпатської області від 11 листопада 2016 року з ОСОБА_3 стягувалися щомісячно на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 в твердій грошовій сумі по 1500 гривень, починаючи з 22 серпня 2016 року до досягнення дитиною повноліття (а.с.17-19).

З акту обстеження матеріально-побутових умов проживання сімї позивачки від 14.03.2018 року вбачається, що ОСОБА_1 з своїми дітьми: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 проживають за адресою: АДРЕСА_1.

ОСОБА_3 - батько вищевказаних дітей, працює у Чехії (а.с.24).

Згідно довідки Верхньоводянської сільської ради № 02 від 16.03.2018 року ОСОБА_1 працює вихователем ДНЗ присілка Ріка села Верхнє Водяне і її місячна заробітна плата складає 3020 гривень (а.с.39).

На час подання позовної заяви син сторін - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 досяг повноліття та навчається у Вищій Школі Бізнесу Домброва-Гурнича Польської Республіки від 01.10.2017 року на факультеті "Управління", денної, платної форми навчання, що стверджується довідкою Університету в Домброві Гурнічій (а.с.21).

Згідно із частиною першою статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття (ч. 1 ст. 6 Сімейного кодексу України).

Отже, виходячи з аналізу статті 185 СК України додаткові витрати присуджуються на дитину за наявності в одного з батьків, з яким проживає дитина, додаткових витрат, викликаних особливими обставинами, зокрема необхідністю в розвитку дитини за наявності в неї здібностей, талантів, у зв'язку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо. Наявність таких витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про стягнення додаткових витрат. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини.

Разом з тим статтею 199 СК України передбачений обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу; право на утримання припиняється у разі припинення навчання; право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

На відміну від правовідносин щодо участі батьків у додаткових витратах, правовідносини обов'язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка зокрема, передбачає обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу). У визначенні розміру аліментів слід враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов'язань, обов'язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами.

Таким чином, у випадках, коли дитина потребує матеріальної допомоги у зв'язку з навчанням до досягнення нею двадцяти трьох років, правила статті 185 СК України не застосовуються, зазначені правовідносини регулюються статтею 199 цього Кодексу (постанова Верховного Суду України від 24.02.2016 у справі № 6-1296цс15).

Оскільки стягнення додаткових витрат на повнолітню дитину главою 16 СК України не передбачено, тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні цієї позовної вимоги. Однак, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову в задоволенні вимоги позивачки про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання з таких підстав.

Як зазначено вище, відповідно до ч. 1 ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.

До відносин щодо обов'язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина застосовуються норми статей 187, 189 - 192 і 194 - 197 цього Кодексу (ст. 201 СК України ).

З урахуванням наведених норм законодавець пов'язує обов'язок батьків утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, до досягнення ними двадцяти трьох років за умови, коли батьки можуть надавати таку матеріальну допомогу.

Згідно зі ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітню дитину в твердій грошовій сумі та (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст. 182 СК України.

Позивачка на обґрунтування своїх вимог зазначала, що матеріальне становище відповідача дає йому змогу надавати матеріальну допомогу своєму синові ОСОБА_4, оскільки він працездатний, працює по контракту за кордоном, має стабільні заробітки.

Згідно довідки Верхньоводянської сільської ради № 255 від 17.04.2018 року відповідач ОСОБА_3 по місцю проживання ніде офіційно не працює, періодично виїжджає на сезонні роботи (а.с. 34).

Відповідно до повідомлення Територіального сервісного центру №2145 №31/7/5-196 від 22.03.2018 року, станом на 22.03.2018 року за ОСОБА_3 зареєстровано два транспортні засоби (а.с.36-38).

З урахуванням наведеного, обставин, зазначених у статті 182 СК України, вартості навчання та пов'язаних із навчальним процесом витрат, судова колегія вважає, що син сторін ОСОБА_4 потребує матеріальної допомоги у зв'язку з продовженням навчання, а відповідач ОСОБА_3 може надавати таку допомогу, оскільки є особою працездатного віку, має у власності два автомобілі, виїжджає на сезонні роботи в Чеську Республіку, інших дітей на утриманні, згідно матеріалів справи, не має. Виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, враховуючи, що відповідач має мінливий дохід, судова колегія вважає, що розмір аліментів слід визначити у твердій грошовій сумі в розмірі 1500,00 гривень щомісячно до закінчення навчання ОСОБА_4, але не більше ніж до досягнення ним двадцяти трьох років.

Таким чином, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції у відповідності до ст. 376 ЦПК України в частині відмови у задоволенні позовної вимоги ОСОБА_1 про стягнення з відповідача ОСОБА_3 аліментів на утримання повнолітнього сина ОСОБА_4 у твердій грошовій сумі в розмірі 1500,00 гривень щомісячно до закінчення ним навчання слід скасувати і ухвалити нове рішення про задоволення цієї позовної вимоги, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, в інтересах якої діє адвокат ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Рахівського районного суду від 25 травня 2018 року в частині відмови в задоволенні позовної вимоги про стягнення аліментів на повнолітню дитину - скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення.

Стягувати з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5, мешканця АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_7, мешканки АДРЕСА_1 аліменти на повнолітню дитину - сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 у твердій грошовій сумі в розмірі 1500,00 гривень щомісячно до закінчення навчання, але не більше ніж до досягнення ним двадцяти трьох років.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 25 вересня 2018 року.

Головуюча : Судді :