Постанова

Іменем України

25 жовтня 2018 року

м. Київ

справа № 462/1907/16-ц

провадження № 61-30451св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Червинської М. Є. (суддя-доповідач), Коротуна В. М., Курило В. П.

учасники справи:

заявник - публічне акціонерне товариство «Родовід Банк»,

представник заявника - Кононенко Денис Альбертович,

заінтересовані особи: Залізничний відділ державної виконавчої служби міста Львова Головного територіального управління юстиції у Львівській області, ОСОБА_6, ОСОБА_7,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» на ухвалу Залізничного районного суду м. Львова у складі судді Постигач О. Б. від 17 березня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області у складі колегії суддів: Мельничук О. Я., Крайник Н. П., Савуляк Р. В. від 31 травня 2017 року,

ВСТАНОВИВ:

Підпунктом 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У березні 2017 року публічне акціонерне товариство «Родовід Банк» (далі - ПАТ «Родовід Банк») звернулося до суду із скаргою на дії Залізничного відділу державної виконавчої служби міста Львова Головного територіального управління юстиції у Львівській області при винесенні повідомлень про повернення стягувачу виконавчих документів без прийняття до виконання від 31 січня 2017 року № № 754 та 755.

Посилаючись на те, що він звільнений від сплати авансового платежу згідно із частиною другою статті 26 Закону України «Про виконавче провадження», проте дані повідомлення обґрунтовані саме несплатою авансового платежу стягувачем, який є уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, ПАТ «Родовід Банк» просило задовольнити скаргу і скасувати повідомлення про повернення стягувану виконавчих документів без прийняття до виконання від 31 січня 2017 року № № 754 та 755.

Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 17 березня 2017 року в задоволенні скарги відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду Львівської області від 31 травня 2017 року апеляційну скаргу ПАТ «Родовід Банк» відхилено, ухвалу Залізничного районного суду м. Львова від 17 березня 2017 року залишено без змін. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Відмовляючи у задоволенні скарги, суд першої інстанції, з висновком якого й погодився апеляційний суд, виходив з того, що державний виконавець, повертаючи виконавчий лист заявнику, діяв у рамках вимог Закону України «Про виконавче провадження».

У липні 2017 року ПАТ «Родовід Банк» подало касаційну скаргу до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати ухвали судів попередніх інстанцій та постановити нову ухвалу про задоволення скарги.

Касаційна скарга мотивована тим, що судами попередніх інстанцій не враховано, що ПАТ «Родовід Банк» в розмірі 99,99 відсотків належить державі в особі Міністерства фінансів України, а тому є державним органом і має бути звільнений від сплати авансового внеску, передбаченого частиною другою статті 26 Закону України «Про виконавче провадження».

Відзив до суду не надходив.

Статтею 388 ЦПК України передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Справа передана до Верховного Суду.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частинами першою, другою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Суд установив, що 11 серпня 2016 року Залізничним районним судом м. Львова видано виконавчий лист № 462/1907/16-ц про стягнення солідарно з ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на користь ПАТ «Родовід Банк» заборгованості у розмірі 1202,77 доларів США, 283 423 грн 39 коп. заборгованості за кредитним договором та судового збору розмірі 4783 грн 30 коп.

31 січня 2017 року заступником начальника Залізничного відділу державної виконавчої служби м. Львова Головного територіального управління юстиції у Львівській області Гнатишин І. С. винесено повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання № № 754 та 755 на тій підставі, що до виконавчих документів не додано квитанцій про сплату авансового внеску та заяви про прийняття виконавчих документів подані особою, що не уповноважена на здійснення відповідних дій.

Обґрунтовуючи скаргу, ПАТ «Родовід Банк» посилалося на те, що він є державним органом, а тому звільнений від сплати авансового внеску.

Відповідно до частини другої статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» до заяви про примусове виконання рішення стягувач додає квитанцію про сплату авансового внеску в розмірі 2 відсотків суми, що підлягає стягненню, але не більше 10 мінімальних розмірів заробітної плати, а за рішенням немайнового характеру та рішень про забезпечення позову - у розмірі одного мінімального розміру заробітної плати з боржника - фізичної особи та в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи.

Від сплати авансового внеску звільняються, зокрема, державні органи, у разі їх звернення до органів державної виконавчої служби.

Відповідно до статті 6 Конституції України державна влада в Україні здійснюється на засадах її поділу на законодавчу, виконавчу та судову. Органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України.

У статті 5 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» визначено, що Фонд підзвітний ВерховнійРаді України, Кабінету Міністрів України та Національному банку України.

Розділ ІІ Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», який визначає правовий статус Фонду, не відносить його до органів державної влади.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, встановивши, що ПАТ «Родовід Банк» є юридичною особою та не виконує функції держави і на даний час у банку запроваджено тимчасову адміністрацію, отже стягувач не є державним органом і не має пільг для звільнення від сплати авансового внеску, дійшов обґрунтованого висновку про те, що повертаючи виконавчий лист стягувачу без його виконання з підстав не сплати авансового внеску, державний виконавець діяв у межах вимог Закону України «Про виконавче провадження» у редакції чинній на час виникнення правовідносин.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків судів, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині судових рішень, та зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками судів щодо їх оцінки.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у держава-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо надання обґрунтування , що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року. Оскаржувані судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

Частиною третьою статті 401 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судових рішень.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» залишити без задоволення.

Ухвалу Залізничного районного суду м. Львова від 17 березня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 31 травня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ. Є. Червинська
Судді:В. М. Коротун
В. П. Курило