Провадження № 2/243/2820/2018
Справа № 243/8017/18
І м е н е м У к р а ї н и
30 жовтня 2018 року Словянський міськрайонний суд Донецької області у складі:
головуючого - судді Кузнецова Р.В.,
при секретареві Малиновській І.Ю.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Словянського міськрайонного суду Донецької області цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3 селищної ради про встановлення факту родинних відносин із спадкодавцем на час відкриття спадщини, визнання права власності, -
23 серпня 2018 року до Словянського міськрайонного суду Донецької області звернулися ОСОБА_1 та ОСОБА_2 із позовом до ОСОБА_3 селищної ради про встановлення факту родинних відносин із спадкодавцем на час відкриття спадщини, визнання права власності. В обґрунтування своїх вимог зазначили, що вони є рідними братом та сестрою, оскільки походять від батьків - ОСОБА_4 та ОСОБА_5. 21 жовтня 2012 року померла їхня мати - ОСОБА_4, а 03 жовтня 2014 року помер їх батько ОСОБА_5. Після їх смерті лишилася спадкова маса, яка складається з житлового будинку та господарських та побутових будов та споруд під № 29 по вулиці Набережній смт. Черкаське Словянського району Донецької області, до складу якого входять: житловий будинок «А-1» загальною площею 69,4 м2, житловою площею 40,6 м2, літня кухня, сарай «Б», гараж «В», сарай «Г», душ «Д», льох «Е», вбиральня «Т», колодязь «№1», огорожа «№2». Дане спадкове майно належало їхнім батькам на праві спільної сумісної власності, по ? частці кожному, на підставі свідоцтва про право особистої власності на Домоволодіння, що було видане 25 серпня 1963 року районним комунальним господарством виконавчого комітету Словянського району. При цьому у свідоцтві про смерть їхньої матері серії І-НО № 662733 її прізвище зазначене як «Гірева» при тому що прізвище їхнього батька у свідоцтві про його смерть серії І-НО № 811524 значиться як «Гірєвой».
Дані розбіжності виникли при невірному перекладі прізвища їхньої матері з російської на українську мову, та виправити цю помилку у теперішній час неможливо, оскільки відповідно до ч.4 ст. 25 Цивільного Кодексу, цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті, у звязку із чим факт родинних відносин підлягає встановленню у судовому порядку. Після смерті їхньої матері ОСОБА_4 ніхто з них із заявою про прийняття спадщини у встановлений законом шестимісячний строк до нотаріальної контори не зверталися, однак спадщину, ОСОБА_1 прийняла належним чином, оскільки на час її відкриття 21.10.2012 року постійно проживала разом із спадкодавицею у належній їй квартирі під № 41 будинку № 14 по вулиці Г.Батюка м. Словянська Донецької області та не відмовилася від спадщини у встановлені законом строки. Після смерті матері ОСОБА_1 здійснила її поховання та організувала поминальний обід. ЇЇ постійне проживання разом із спадкодавицею ОСОБА_6 із квітня 2012 року по день її смерті у належній їй квартирі АДРЕСА_1, було викликане тим, що за віком та станом свого здоровя мати потребувала сторонньої допомоги, яку вона їй надавала, забравши проживати до себе. При цьому ОСОБА_2 в розумінні статті 1272 ЦК України, є таким що не прийняв спадщину після смерті матері ОСОБА_6, а їхні батьки 19.12.1979 року розірвали свій шлюб, у звязку із чим після смерті ОСОБА_6 інші спадкоємці першої черги спадкування окрім нас - ОСОБА_2 та ОСОБА_1 були відсутні. За оформленням своїх спадкових прав після смерті матері ОСОБА_6 позивач ОСОБА_1 звернулася до Першої Словянської державної нотаріальної контори, а за оформленням спадкових прав після смерті батька ОСОБА_5 позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 разом, у встановлений законом шестимісячний строк, із заявами про прийняття спадщини звернулися до приватного нотаріуса ОСОБА_7 При цьому Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 18.05.2018 року, державний нотаріус Першої Словянської державної нотаріальної контори ОСОБА_8 відмовила ОСОБА_1 у вчиненні нотаріальної дії по видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті матері ОСОБА_6 у звязку із пропуском шестимісячного строку на прийняття спадщини, а також у звязку із тим, що правовстановлюючий документ на спадковий будинок - Свідоцтво про право особистої власності на домоволодіння, видане 25 серпня 1963 року на імя спадкодавців, втратило цілісність (розірвано), тобто фактично втрачено. Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 02.07.2018 року, приватним нотаріусом ОСОБА_7 позивачам також відмовлено у вчиненні нотаріальної дії по видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті батька ОСОБА_5, у звязку із тим, що правовстановлюючий документ пошкоджено. Про втрату свідоцтва про право власності на житловий будинок, нами 24 травня 2018 року у двадцять першому номері газети «Славянские объявления», було опубліковано відповідне оголошення про втрату, із зазначенням наслідків недійсності втраченого свідоцтва. Посилаючись на те, що у них відсутні підстави для оформлення своїх спадкових прав у нотаріальній конторі, просили суд встановити факт родинних відносин, а саме те, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженка селища Черкаське Словянського району Донецької області, РНОКПП НОМЕР_1, є донькою громадянки ОСОБА_4, померлої 21 жовтня 2012 року у м. Словянську Донецької області. Встановити факт постійного проживання однією сімєю ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженки селища Черкаське Словянського району Донецької області, РНОКПП НОМЕР_1 разом із спадкодавцем - ОСОБА_4, на час відкриття спадщини, тобто на 21 жовтня 2012 року за адресою: АДРЕСА_2 та визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженкою селища Черкаське Словянського району Донецької області, РНОКПП НОМЕР_1, право власності на ? частини, а за ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженцем селища Черкаське Словянського району Донецької області, РНОКПП НОМЕР_2, право власності на ? частину житлового будинку під № 29 по вулиці Набережній смт. Черкаське Словянського району Донецької області, що складається з: житлового будинку «А-1», загальною площею 69,4 м2, житловою площею 40,6 м2, літньої кухні, сараю «Б», гаражу «В», сараю «Г», душу «Д», льоху «Е», вбиральні «Т», колодязя «№1», огорожі «№2».
Позивачка ОСОБА_1, будучи належним чином повідомленою про місце, дату та час розгляду справи, у судове засідання не зявилась, про причини неявки суду не повідомила.
Представник позивачки ОСОБА_9 будучи повідомленим у встановленому законом порядку (належним чином) про час і місце судового розгляду справи, не використав наданого законом права на безпосередню участь у судовому засіданні, та не зявився у судове засідання, надіслав на адресу суду заяву з проханням розгляд справи проводити за його відсутності, просив позов задовольнити.
Позивач ОСОБА_2 будучи повідомленим у встановленому законом порядку (належним чином) про час і місце судового розгляду справи, не використав наданого законом права на безпосередню участь у судовому засіданні, та не зявився у судове засідання, надіслав на адресу суду заяву з проханням розгляд справи проводити за його відсутності, просив позов задовольнити.
Відповідно до ч. 7 ст. 128 ЦПК України, у разі ненадання особами, які беруть участь у справі, інформації щодо їх адреси, судова повістка надсилається:
1) юридичним особам та фізичним особам - підприємцям - за адресою місцезнаходження (місця проживання), що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.
Відповідно до ч. 3 ст. 131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов'язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з'явилися в судове засідання без поважних причин.
Відповідно до ч. 11 ст. 128 ЦПК України, відповідач, третя особа, свідок, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, а також заінтересована особа у справах про видачу обмежувального припису викликаються до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів, а у разі розгляду справи про видачу обмежувального припису - не пізніше 24 годин до дати відповідного судового засідання. З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи.
Під час розгляду справи, судом приймалися усі передбачені діючим законодавством заходи щодо належного повідомлення відповідача про місце, день та час розгляду справи.
Представник відповідача ОСОБА_3 селищної ради Донецької області, будучи повідомленим у встановленому законом порядку (належним чином) про час і місце судового розгляду справи шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, не використав наданого законом права на безпосередню участь у судовому засіданні, та не зявився у судове засідання без повідомлення причин, заяв про відкладення судового засідання, чи розгляд справи у його відсутності від нього до суду не надходило.
З огляду на викладене, оскільки відповідач будучи повідомленим належним чином про дату, час і місце судового засідання, повторно не зявився у судове засідання, суд приходить до переконання, що у суду відсутні підстави для відкладення розгляду справи, а тому, зі згоди позивачки, вирішує справу на підставі наявних у ній даних та доказів відповідно до ч. 4 ст. 223, ст. 280, 281 ЦПК України.
Суд, дослідивши подані документи та матеріали, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3 селищної ради про встановлення факту родинних відносин із спадкодавцем на час відкриття спадщини, визнання права власності в порядку спадкування підлягають задоволенню з огляду на їх законність та обґрунтованість.
У судовому засіданні встановлено, що згідно із свідоцтвом про народження серія: VI- УР № 1111501, позивачка ОСОБА_1 народилась 09 червня 1964 року в с. Черкаське, Словянського району, Донецької області, та мала дівоче прізвище ОСОБА_10. Її батьками в свідоцтві записані: ОСОБА_5 та ОСОБА_4 (а.с. 11).
Відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу серія: IV-НО № 272856, 09 квітня 1983 року позивачка уклала шлюб із ОСОБА_9, та здобула таким чином прізвище ОСОБА_9 (а.с. 12).
Згідно із свідоцтвом про народження серія: I-НО № 343963, позивач ОСОБА_2 народився 31 жовтня 1971 року в с. Черкаське, Словянського району, Донецької області. Його батьками в свідоцтві записані: ОСОБА_5 та ОСОБА_4 (а.с. 14).
Таким чином у судовому засіданні встановлено, що позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є рідними братом і сестрою.
Згідно із свідоцтвом про смерть серія: І-НО № 662733, 21 жовтня 2012 року в м. Словянську Донецької області померла мати позивачів ОСОБА_4 (а.с. 15).
Згідно із свідоцтвом про смерть серія: І-НО № 811524, 03 жовтня 2014 року в смт. Черкаське, Словянського району, Донецької області помер батько позивачів ОСОБА_5 (а.с. 16).
Згідно із свідоцтва про розірвання шлюбу серія: ІІ-НО № 325139, 19 грудня 1979 року батьки позивачів ОСОБА_5 та ОСОБА_4 розірвали шлюб (а.с. 17).
Відповідно до довідки з КП «БТІ» № 803-2/0,45/01 від 07 квітня 2016 року, вбачається, що право власності на житловий будинок, розташований в смт. Черкаському Словянського району по вулиці Набережній, 29, за станом на 01.01.2013 року зареєстроване за ОСОБА_10 та ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право власності, виданого Словянською районною державною адміністрацією 12.07.1999 року. Дата реєстрації - 12.07.1999 року; номер запису 2074 в книзі 11. Згідно матеріалів останньої поточної інвентаризації, проведеної 12.07.1999р., на земельній ділянці за вказаною адресою знаходяться наступні будівлі та споруди: житловий будинок «А-1» загальною площею 69,4 м , житловою площею 40,6 м , літня кухня, сарай «Б», гараж «В», сарай «Г», душ «Д», льох «Е», вбиральня «Т», колодязь «№1», огорожа «№2» (а.с.20).
Згідно із копії свідоцтва про право власності на домоволодіння видане 25 серпня 1963 року районним комунальним господарством виконавчого комітету Словянського району, житловий будинок під № 29 по вулиці Набережній у смт. Черкаське Словянського району Донецької області належало ОСОБА_5 та ОСОБА_4 по ? частці кожному (а.с.21).
Оригінал свідоцтва про право власності на домоволодіння видане 25 серпня 1963 року районним комунальним господарством виконавчого комітету Словянського району на імя ОСОБА_5 та ОСОБА_4 втрачено, в наслідок чого він визнаний недійсним, про що в газеті «Славянские объявления» від 24.05.2018 року № 21 (618) розміщено відповідне оголошення (а.с. 28).
Згідно із постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 18 травня 2018 року № 1438/02-31, державним нотаріусом Першої Словянської державної нотаріальної контори ОСОБА_8, позивачці ОСОБА_1 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на спадкове майно, що залишилось після смерті її матері ОСОБА_11, яка померла 21 жовтня 2012 року, у звязку із пропуском шестимісячного строку на прийняття спадщини, а також у звязку із тим, що не було надано правовстановлюючий документ на земельну ділянку (а.с.23).
Вирішуючи питання про встановлення факту родинних відносин суд зазначає.
Згідно п. 1 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами.
Згідно зі ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження, зокрема, справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. До фактів, що мають юридичне значення, п. 1, 6 ч.1 перша статті 315 ЦПК України відносить встановлення факту родинних відносин між фізичними особами, встановлення фактів належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я та по-батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, прізвищем, по-батькові, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті.
Постановою Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995р. №5 "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення", передбачено, що суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, також суд може встановлювати факти належності особі документів, які не відносяться до таких, що посвідчують особу, наприклад, довідок про поранення чи перебування у госпіталі у зв'язку з пораненням, повідомлення військових частин, військкоматів і інших органів військового управління про загибель чи пропажу безвісті в зв'язку з обставинами військового часу, а також заповіту, страхового свідоцтва (полісу), ощадної книжки, трудової книжки, іншого документа про трудовий стаж.
Крім того, відповідно до п. 7. постанови Пленуму ВСУ № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину, для оформлення права на пенсію в зв'язку із втратою годувальника.
Згідно свідоцтва про народження позивачки ОСОБА_1В, складеного російською мовою вказано « 09 июня 1964 года родилась ОСОБА_12», її матірю вказано «Гиревая Зинаида Васильевна», що підтверджує помилку при перекладі прізвища українською мовою при отриманні паспорта громадянина України, так прізвище матері позивачки було перекладено «ОСОБА_4,», а російською так і залишилось «Гиревая».
Таким чином, приведений аналіз вищевказаних документів у своїй сукупності дозволяє суду дійти висновку про те, що ОСОБА_4, яка померла 21 жовтня 2012 року, доводилася ОСОБА_1 матірю.
Як вже було встановлено судом 21.10.2012 року померла мати позивачів ОСОБА_4.
Згідно із довідки, складеної керівником комітету мікрорайону «Северний» м. Словянська б/н, було встановлено, що за адресою: АДРЕСА_3 разом із ОСОБА_1 з 2012 року по день смерті постійно проживала її мати ОСОБА_11 (а.с. 22).
Відповідно до положень ст.ст. 1216- 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
За змістом ст. 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст.ст. 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Здійснення права на спадкування визначено Главою 87 ЦК України.
Згідно з ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.
Згідно із ч.1ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.
Відповідно до абз. 3 п. 3 розяснень постанови Пленуму ВСУ України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця, яке визначається за правилами ст.29, ч. 2 ст.1221 ЦК України. Якщо спадкодавець мав кілька місць проживання, місцем відкриття спадщини вважається останнє місце реєстрації спадкодавця.
Згідно з ч.1ст.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. З цієї норми випливає, що прийняття спадщини має важливе практичне значення: з ним повязана можливість оформлення права власності на спадкове майно шляхом видачі нотаріусом правовстановлюючого документу та свідоцтва про право на спадщину та реєстрації, у випадках, визначених законом, прав на неї (наприклад, на нерухоме майно).
Акт прийняття спадщини характеризується наступними ознаками: односторонній характер даного правочину, оскільки його здійснення залежить виключно від волі спадкоємця; безумовність та беззастережність передбачають, що не можна поставити факт прийняття спадщини у залежність від настання або ненастання якої-небудь умови, рівно як і не допускається часткове прийняття спадщини з відмовою від прийняття тієї її частини, що залишилася; прийняття спадкоємцем спадщини хоча б у частині свідчить про те, що спадкоємець прийняв її у цілому, незалежно від того, у чому полягає частина, що залишилася, і де вона знаходиться.
Щодо спадкоємців, які на час відкриття спадщини постійно проживали спільно із спадкодавцем, встановлюється презумпція прийняття спадщини, яка може бути спростована лише шляхом подання ними заяви про відмову від спадщини до нотаріальної контори. Для тих спадкоємців, які не проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, єдиним виявом бажання прийняти спадщину є заява про це, подана до нотаріального органу (ч.1ст.1269 ЦК України).
Згідно з п. 4.10 п. 4 гл. 10 розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, жодним строком не обмежена. Тобто спадкоємець, який прийняв спадщину, може звернутися за видачею свідоцтва протягом будь-якого часу після закінчення строку, встановленого для прийняття спадщини. Особливе значення при цьому має факт постійного проживання спадкоємця на час відкриття спадщини разом із спадкодавцем, який підтверджує фактичне прийняття спадщини і має бути доведений спадкоємцем.
В останньому випадку зазначені обставини є підставою для звернення з позовом або заявою (в залежності від наявності або відсутності спору щодо спадкового майна) про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не з позовом про надання додаткового строку для прийняття спадщини. Отже, законодавець в даному випадку висунув вимогу про обовязковість постійного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, що ставить прийняття спадщину у такому випадку в залежність від факту спільного постійного проживання вказаних осіб.
Як випливає із п. 3.22 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, у разі відсутності у паспорті спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець на день смерті спадкодавця проживав разом із цим спадкодавцем. Реєстраційний запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, та інші документи, що підтверджують факт постійного проживання разом зі спадкодавцем.
Таким чином в судовому засіданні доведено той факт, що позивачка ОСОБА_1 на день смерті своєї матері постійно проживала разом з нею за адресою: АДРЕСА_4, що обєктивно підтверджується дослідженими судом доказами.
Відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Статтею 1297 ЦК встановлено обов'язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно.
Проте нормами цієї статті, так само як й іншими нормами цивільного права, не визначено правових наслідків недотримання такого обов'язку у виді втрати права на спадщину. Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов'язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину (статті 1296, 1297 ЦК) та не здійснив його державної реєстрації (ст. 1299 ЦК).
Проаналізувавши встановлені обставини по справі та надані сторонами докази в їх сукупності, судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є єдиною особою, яка прийняла спадщину після смерті ОСОБА_4 Інших спадкоємців за законом або заповітом після смерті ОСОБА_4 судом не було встановлено, оскільки шлюб між ОСОБА_10 та ОСОБА_4 було розірвано 19.12.1979 року, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу.
Судом було встановлено, що 03 жовтня 2014 року помер батько позивачів ОСОБА_5.
Із матеріалів спадкової справи № 40/2014, фотокопію якої було надано суду, убачається, що 04 січня 2013 року ОСОБА_5 склав заповіт, посвідчений секретарем виконкому ОСОБА_3 селищної ради Словянського району, відповідно до якого все її майно, де б воно не знаходилося і з чого б воно не складалося і взагалі все те, на що він за законом матиме право і що буде належати йому на момент смерті, заповідає ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2.
Із матеріалів спадкової справи № 40/2014, вбачається що до приватного нотаріусу Словянського районного нотаріального округу Донецької області ОСОБА_7, у шестимісячний строк після відкриття спадщини, 08 жовтня 2014 року надійшла заява ОСОБА_2 про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5
Із матеріалів спадкової справи № 40/2014, вбачається що до приватного нотаріусу Словянського районного нотаріального округу Донецької області ОСОБА_7, у шестимісячний строк після відкриття спадщини, 08 жовтня 2014 року надійшла заява ОСОБА_1 про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5
Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України).
Згідно зі ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті; у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу; право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.
Заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті (ст. 1233 ЦК України).
Відповідно до ст. 1234 та ст. 1235 ЦК України право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю; право на заповіт здійснюється особисто; заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин.
Проте, згідно із постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 02 липня 2018 року № 526/02-31, приватним нотаріусом Словянського районного нотаріального округу Донецької області ОСОБА_7 позивачам також відмовлено у вчиненні нотаріальної дії по видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті батька ОСОБА_5, у звязку із тим, що правовстановлюючий документ пошкоджено (а.с. 25).
Державним нотаріусом було рекомендовано звернутися позивачам для оформлення спадкових прав до суду.
Положення ч.ч.1-4 ст. 1268, ч.1 ст. 1269, ч. 1 ст. 1270 ЦК України вказують на те, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину шляхом подання відповідної заяви до нотаріальної контори за місцем її відкриття або шляхом проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини.
Відповідно до ст. 1273 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини.
Позивачі прийняли спадщину після смерті ОСОБА_5 шляхом подання до приватного нотаріуса Словянського районного нотаріального округу Донецької області ОСОБА_7 заяв про прийняття спадщини.
В той же час, під час подальшого оформлення права власності на спадкове майно з'ясувалося, що С свідоцтво про право власності на домоволодіння на імя спадкодавців втратило цілісність (розірвно).
За пунктами 4.15, 4.18, 4.20 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства Юстиції України № 296/5 від 22 лютого 2012 року передбачено, що за відсутністю у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадок правовстановлюючих документів, нотаріус роз'яснює йому вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Що і стало підставою для звернення позивача до суду із даним позовом.
Із копії свідоцтва про право власності на домоволодіння видане 25 серпня 1963 року районним комунальним господарством виконавчого комітету Словянського району, житловий будинок під № 29 по вулиці Набережній у смт. Черкаське Словянського району Донецької області належало ОСОБА_5 та ОСОБА_4 по ? частці кожному.
Відповідно до статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Положення ч. 1 ст. 15 та ст. 392 ЦК України вказують, що власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
Відповідно до ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.
Враховуючи, що іншим способом, окрім судового порядку, позивачі не можуть захистити свої спадкові майнові права, тому відповідно до ст. 16 ЦК України воно підлягає захисту шляхом визнання за ними права власності на нерухомість в порядку спадкування за заповітом.
За таких обставин, суд приходить до висновку, що позов є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 15,16,25,328, 373, 374, 392, 1216- 1218, 1220, 1221, 1222, 1223,ч.1ст.1225, ч.3 ст.1268, ст. 1269, ч.1 ст. 1270 ЦК України, ст.ст. 4, 12, 14, 81,82, 89, 259, 263 265, 273 ЦПК України, суд, -
Позовні вимоги ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3 селищної ради про встановлення факту родинних відносин із спадкодавцем на час відкриття спадщини, визнання права власності задовольнити.
Встановити факт родинних відносин, а саме те, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженка селища Черкаське Словянського району Донецької області, РНОКПП НОМЕР_1, є донькою громадянки ОСОБА_4, померлої 21 жовтня 2012 року у м. Словянську Донецької області.
Встановити факт, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженки селища Черкаське Словянського району Донецької області, РНОКПП НОМЕР_1, постійного проживання разом із спадкодавцем - ОСОБА_4, на час відкриття спадщини, тобто на 21 жовтня 2012 року за адресою: Донецька область, м. Словянськ, вул. Генерала Батюка, б. № 14 кв. № 41.
Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженкою селища Черкаське Словянського району Донецької області, РНОКПП НОМЕР_1, право власності на ? частини, житлового будинку під № 29 по вулиці Набережній смт. Черкаське Словянського району Донецької області, що складається з: житлового будинку «А-1», загальною площею 69,4 м2, житловою площею 40,6 м2, літньої кухні, сараю «Б», гаражу «В», сараю «Г», душу «Д», льоху «Е», вбиральні «Т», колодязя «№1», огорожі «№2».
Визнати за ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженцем селища Черкаське Словянського району Донецької області, РНОКПП НОМЕР_2, право власності на ? частину житлового будинку під № 29 по вулиці Набережній смт. Черкаське Словянського району Донецької області, що складається з: житлового будинку «А-1», загальною площею 69,4 м2, житловою площею 40,6 м2, літньої кухні, сараю «Б», гаражу «В», сараю «Г», душу «Д», льоху «Е», вбиральні «Т», колодязя «№1», огорожі «№2».
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
На рішення суду позивачем може бути подано апеляційну скаргу до Апеляційного суду Донецької області через Словянський міськрайонний суд Донецької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а відповідачем, в такий же строк з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Повний текст рішення виготовлено 30 жовтня 2018 року.
Суддя Словянського
міськрайонного суду ОСОБА_13