Справа № 712/7492/18
Провадження № 2/712/1812/18
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
24 вересня 2018 року м. Черкаси
Соснівський районний суд м. Черкаси у складі:
головуючого судді Романенко В.А.
при секретарі Таран А.І.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Соснівського районного суду м. Черкаси цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про виділ майна, що є спільною частковою власністю,-
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про виділ майна, що є спільною частковою власністю, посилаючись на те, що 05 червня 2018 року укладено договір дарування частки домоволодіння на підставі якого ОСОБА_5 подарувала, а ОСОБА_1 прийняв в дар, частку домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1. Даний договір посвідчений державним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Починок Ю.В.
Цього ж дня укладено договір дарування на земельну ділянку на підставі якого ОСОБА_5 подарувала, а ОСОБА_1 прийняв в дар земельну ділянку площею 0,0308 га за адресою: АДРЕСА_1, яка знаходиться у приватній власності. Договір посвідчений державним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Починок Ю.В.
Домоволодіння яке отримано ним в дар будувалося у відповідності до вимог законодавства та введено у експлуатацію, а при оформленні договору дарування з'ясувалося, що на земельну ділянку припинено право спільної часткової власності, а на домоволодіння не припинилось і його новостворений будинок знаходиться у спільній частковій власності.
У відповідності до технічного паспорта, складеного КП ЧООБТІ (інвентарна справа № 2183), його домоволодіння є окремим будинком з окремою територією згідно права власності на земельну ділянку.
На даний час домоволодіння АДРЕСА_2 розподілено по фактичному користуванню.
На даний момент постала необхідність у дооформленні та виділенні часток спільного майна в натурі, а саме: житлового будинку літ. Д-2, навіс літ. Б, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.
Просить здійснити виділ майна в натурі по фактичному користуванню, а саме: здійснити виділ майна в натурі та визнати право власності за ОСОБА_1 на житловий будинок літ. Д-2, навіс літ. Б по АДРЕСА_1, інше неподілене майно залишити у спільній частковій власності ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4.
Представник позивача в судове засідання не з'явився, скерував до суду заяву в якій просить справу розглядати у його відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та наполягає на їх задоволенні.
Відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 в судове засідання не з'явилися, причини неявки суду не повідомили, про день та час розгляду справи були повідомлені належним чином, з заявами та клопотаннями до суду не зверталися.
Враховуючи, що всі особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з'явились, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України.
Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення виходячи з наступного.
За правилами статей 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов'язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.
Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.
Водночас, відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.
Статтею 5 ЦПК України передбачено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
За змістом ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Згідно зі статтею 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.
При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.
Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» № 14 від 18 грудня 2009 року передбачено, що рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права. У зв'язку з цим суди повинні неухильно додержувати вимог про законність і обґрунтованість рішення у цивільній справі (частина перша статті 263 ЦПК).
Відповідно до положень ч. 1, п.п. 1, 3, 7, 10 ч. 2 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; припинення дії, яка порушує право; припинення правовідношення. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.
Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має права на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Судом встановлено, що 05 червня 2018 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_1 укладено договір дарування частки домоволодіння, відповідно до якого ОСОБА_5 безоплатно передала у власність, а ОСОБА_1 прийняв в дар 2/5 часток домоволодіння з відповідною частиною надвірних споруд, що знаходиться в АДРЕСА_1.
05 червня 2018 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_1 укладено договір дарування земельної ділянки, відповідно до якого ОСОБА_5 безоплатно передала у власність, а ОСОБА_1 прийняв в дар земельну ділянку площею 0,308 га, що розташована в АДРЕСА_1.
Домоволодіння яке отримано позивачем в дар будувалося у відповідності до вимог законодавства та введено у експлуатацію, а при оформленні договору дарування з'ясувалося, що на земельну ділянку припинено право спільної часткової власності, а на домоволодіння не припинилось і його новостворений будинок знаходиться у спільній частковій власності.
У відповідності до технічного паспорта, складеного КП ЧООБТІ (інвентарна справа № 2183), домоволодіння є окремим будинком з окремою територією згідно права власності на земельну ділянку.
На даний час домоволодіння АДРЕСА_2 розподілено по фактичному користуванню.
На даний момент у позивача постала необхідність у дооформленні та виділенні часток спільного майна в натурі, а саме: житлового будинку літ. Д-2, навіс літ. Б, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.
Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожному гарантується право володіти, користуватися, і розпоряджатися своєю власністю.
Статтею 316 ЦК України визначено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Згідно приписів ст.ст. 317, 319 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Відповідно до ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, ратифікованих Законом України від 17.07.1997року №475/97-ВР, кожна фізична особа або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділено в натурі між співвласниками, згідно ч. 1 ст. 367 ЦК, за домовленістю між ними.
Співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності у відповідності до положення ч 1 ст. 364 ЦК.
Відповідно до положень статті 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Суб'єктами права спільної часткової власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, держава, територіальні громади.
Тобто, з аналізу вказаних вище правовстановлюючих документів та положень статті 356 ЦК України вбачається, що позивач та відповідачі є суб'єктами спільної часткової власності.
Відповідно до ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.
Так, відповідно до ч. 1 ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки з майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (ч. 2 ст. 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою
Таким чином, у разі виділу співвласник отримує свою частку у майні в натурі і вибуває зі складу учасників спільної власності. За всіма іншими співвласниками спільна власність при виділі частки зберігається.
Виходячи з вищенаведеного, суд приходить до висновку, що вимоги позову обґрунтовані та підлягають задоволенню.
Суд вважає за можливе ухвалити рішення про заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 18, 259, 263-265, 280, 281, 284 ЦПК України, суд, -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про виділ майна, що є спільною частковою власністю частково.
Припинити право власності ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 на житловий будинок літ. Д-2, навіс літ. Б по АДРЕСА_1, що перебуває у спільній частковій власності.
Виділити ОСОБА_1 майно, яке перебуває у спільній частковій власності, а саме житловий будинок літ. Д-2, навіс літ. Б по АДРЕСА_1.
Визнати за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок літ. Д-2, навіс літ. Б по АДРЕСА_1.
Інше неподілене майно залишити у спільній частковій власності ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Черкаської області шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом 30 днів.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу (п.15 Розділу ХII «Перехідні положення» ЦПК України).

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Інформацію стосовно справи, що розглядається, можна отримати на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою http://court.gov.ua/sud2316/ та в Єдиному державному реєстрі судових рішень за посиланням - http://reyestr.court.gov.ua.

Головуючий: