ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 жовтня 2018 року

м. Харків

справа № 645/1405/18

провадження № 22-ц/818/295/18

Харківський апеляційний суду складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого: Коваленко І.П.,

суддів: Овсяннікової А.І., Сащенко І.С.,

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1,

представник позивача: ОСОБА_2,

відповідач: ОСОБА_3,

розглянув в порядку спрощеного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в особі її представника ОСОБА_2 на рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 21 червня 2018 року (в складі судді Мартинової О.М.),

встановив:

У березні 2018 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення аліментів, в якому просила стягнути з відповідача аліменти на утримання дітей: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 у твердій грошовій сумі 2500 грн. в місяць, на одну дитину, що складає 5000 грн. на двох дітей щомісячно.

В обґрунтування позову вказувала, що з відповідачем по справі перебувала у шлюбі. Від шлюбу сторони мають спільних неповнолітніх дітей - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2. Після розірвання шлюбу діти проживають з нею. Відповідач не приймає належної участі в утриманні дітей та додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами, матеріальну допомогу надає не регулярно. Діти навчаються в гімназії за програмою «Інтелект України» та потребують додаткових витрат на придбання підручників та навчальних засобів. Для розвитку природних здібностей діти відвідують танцювальний клуб, де навчаються хореографії, та художню студію. Вона самостійно оплачує всі витрати пов'язані з розвитком та лікуванням дітей.

Позивач та її представник ОСОБА_2 у судове засідання не з'явилися, від представника позивача надійшла заява про розгляд справи за їх відсутності.

Відповідач у судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності.

В наданому до суду відзиві на позов, відповідач просив суд частково задовольнити позовні вимоги, посилаючись на те, що після розлучення з позивачем він продовжує надавати своїм дітям матеріальну допомогу у розмірі 1000 грн. двічі на місяць. Також відповідач зазначав, що у нього на утриманні знаходяться ще двоє дітей: ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_10 року та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3. Крім цього на його утриманні знаходиться матір - ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_4, яка є пенсіонером та інвалідом. В зв'язку з цим просив суд призначити аліменти на дітей у твердій грошовій сумі в розмірі 1200 грн. в місяць на кожну дитину до досягнення ними повноліття з дня подачі позову, а також відмовити в задоволені позову в частині стягнення витрат на правову допомогу у розмірі 2200 грн.

Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 21 червня 2018 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів - задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дітей: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, у розмірі 1500 грн. 00 коп. на кожну дитину щомісяця, починаючи з 22 березня 2018 року і до досягнення дітьми повноліття, або зміни матеріального становища сторін.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі підлягав індексації відповідно до закону.

Допущено негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_6 на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_7, у розмірі аліментів за один місяць.

Стягнуто з ОСОБА_3, на користь Державного бюджету України судовий збір у розмірі 704 грн. 80 коп.

Не погодившись із вказаним рішенням суду першої інстанції, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 звернувся на це рішення з апеляційною скаргою, в якій, з посиланнями на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить вказане рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким її позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, апелянт зазначив, що суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення керувався не чинною редакцією статті 182 СК України, внаслідок чого не звернув увагу на те, що, як зазначалось в позові, відповідач має у власності квартиру, розташовану за адресою АДРЕСА_1, яку придбав після розірвання шлюбу та має у власності автомобіль Honda Civic 2007 року випуску, що визнано відповідачем.

Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 22 серпня 2018 року розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

02 жовтня 2018 року справу передано до Харківського апеляційного суду.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 12 жовтня 2018 року розгляд справи призначено в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини.

Згідно ч.2 ст.51 Конституції України, ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до п.п. 15, 17 Постанови Пленуму «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 року, у відповідності із статтею 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а у випадках, передбачених ст.198,199 СК України, і своїх повнолітніх дочку, сина. За відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з ч.3 ст.181 СК України аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст.183 цього кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст.84 СК України) і виплачуються щомісячно.

Згідно ст.8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Згідно ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина.

Відповідно до ч.1 ст.184 Сімейного Кодексу України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Водночас, відповідно до ч.1 ст.191 Сімейного кодексу України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову.

Враховуючи вимоги ст.180 Сімейного кодексу України, відповідно до якої батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, тобто дана норма передбачає обов'язок утримувати дитину, як батьком, так і матір'ю, причому, такий обов'язок є особистим, індивідуальним, а не солідарним.

Позивач при цьому є особою працездатного віку, немає ніяких протипоказань до праці, тому вона також повинна приймати участь в утриманні дитини на рівні з її батьком.

Судом встановлено, що згідно Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища, шлюб між сторонами розірвано на підставі рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 21.05.2012 року.

Від шлюбу сторони мають неповнолітніх дітей - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_8, (свідоцтво про народження серії НОМЕР_1 від 13 квітня 2010 року) та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_9 (свідоцтво про народження серії НОМЕР_2). Згідно зазначених свідоцтв про народження, позивач зазначена матір'ю дітей, відповідач - батьком.

Діти проживають з позивачем за адресою: АДРЕСА_2 та знаходяться на її утриманні.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідач надає матеріальну допомогу неповнолітнім донькам, але не у тому розмірі в якому бажає позивач.

Судом першої інстанції також встановлено, що у ОСОБА_3 на утриманні знаходяться ще двоє дітей: ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_10 року та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3. Крім цього на його утриманні знаходиться матір - ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_4, яка є пенсіонером та інвалідом.

Судом першої інстанції також встановлено, що відповідач немає постійного доходу.

Відповідно до ч.2, 3 ст.12 ЦПК України, учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ст.77,78 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до принципів змагальності та диспозитивності цивільного процесу сторони у справі зобов'язані довести в судовому засіданні обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, а відповідач як заперечення проти позову.

Визначаючи розмір суми, яка підлягає щомісячному стягненню, суд першої інстанції правильно врахував положення Закону України «Про державний бюджет України на 2018 рік», щодо встановлення прожиткового мінімуму на 2018 рік для дітей віком від 6 до 18 років з 1 січня 2018 року - 1860 гривень, обставини справи, принципи розумності і справедливості, та визначив розмір аліментів, який підлягає стягненню з відповідача в сумі 1500, 00 грн. на кожну дитину щомісяця.

Отже, колегія суддів вважає, що визнаючи розмір аліментів у такій сумі суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що відповідач є здоровою, працездатною особою, даних про наявність обмежень за станом здоров'я не має, а також дані про наявність на його утриманні інших непрацездатних осіб.

Приймаючи до уваги як рівень прожиткового мінімуму дитини, на утримання якої стягуються аліменти, матеріальне становище дитини, та стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, зважаючи на батьківський обов'язок відповідача по утриманню дитини до її повноліття, враховуючи інтереси останньої, суд першої інстанції вважав за можливе стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дітей у твердій грошовій сумі у розмірі 1500, 00 грн. на кожну дитину щомісяця.

Будь-яких доказів можливості відповідача сплачувати аліменти у розмірі 2500 грн. в місяць на одну дитину, що складає 5000 грн. на двох дітей щомісячно позивачкою не надано.

Що стосується рішення суду про відмову у задоволенні вимог ОСОБА_1 про стягнення витрат на правову допомогу, то колегія суддів вважає, що підстав для скасування рішення суду в цій частині також немає.

Відповідно до частин 1, 3 статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов'язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов'язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до частини 1 статті 134 ЦПК України кожна із сторін процесу подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які сторона понесла і які очікує понести у зв'язку із розглядом справи.

Згідно з частини 2 зазначеної статті у разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.

Відповідно до статті 137 ЦПК України витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірними із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

Відповідно до частини 8 статті 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв'язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Розмір витрат на правничу допомогу адвоката встановлюється судом на підставі детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Докази на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п'яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу та їх відшкодування за рахунок опонента у судовому процесі, сторонам необхідно надати суду відповідні докази: договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.); документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження та ін.); докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт (акти наданих послуг, акти виконаних робіт та ін.); інші документи, що підтверджують обсяг, вартість наданих послуг або витрати адвоката, необхідні для надання правничої допомоги.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем, як на підставу своїх вимог про стягнення витрат на правничу допомогу надано договір про надання правничої допомоги від 24 лютого 2018 року (а.с. 13), додаток до договору про надання правової допомоги від 24.02.2018 року, договір про внесення змін до договору про надання правничої допомоги від 09 липня 2018 року.

Будь-яких доказів оплати позивачкою не надано.

За таких обставин колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, постановлено з дотриманням вимог матеріального і процесуального права, підстав для його скасування не вбачається.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись статтями 365, 366, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі її представника ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 21 червня 2018 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 22 жовтня 2018 року.

Головуючий - І.П. Коваленко

Судді - А.І. Овсяннікова

І.С. Сащенко