Олевський районний суд Житомирської області
Справа № 287/297/17-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 жовтня 2018 року м. Олевськ

Олевський районний суд Житомирської області у складі:

головуючого - судді Волощука В.В.

секретаря Федорчук О.В.

з участю:

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

представника відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі судових засідань Олевського районного суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Орган опіки та піклування Олевської міської ради Житомирської області та Орган опіки і піклування Житомирської міської ради про визначення місця проживання неповнолітньої дитини, усунення перешкод у спілкуванні з малолітньою дитиною та її вихованні і визначенні способу участі у вихованні малолітньої дитини, надання дозволу на оформлення документів та тимчасовий виїзд дітей за межі України, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1, (далі по тексту Позивач), звернувся до суду з позовом, вимоги якого було збільшено під час розгляду справи, до ОСОБА_3, (далі по тексту Відповідач), про визначення місця проживання старшого сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 по місцю проживання Позивача; визначення місця проживання молодшого сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 по місцю проживання Відповідача; усунення перешкод при реалізації права Позивача на побачення з молодшим сином ОСОБА_6, 2011 року народження, визначивши час їхнього спілкування 08 разів на місяць. Крім того, у святкові дні по 04 години, в день народження 04 години та 20 днів на рік для оздоровлення молодшої дитини; надати дозвіл Позивачу на виїзд з дітьми за кордон.

Свої вимоги Позивач мотивує тим, що він перебував у зареєстрованому шлюбі з Відповідачем, який розірвано рішенням Олевського районного суду Житомирської області 21.06.2017 року. Від даного шлюбу вони мають сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, та сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Як зазначає Позивач, після розірвання шлюбу старший син ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 залишився проживати з ним, а молодший син ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 залишився проживати з матір'ю. Починаючи з квітня 2017 року Відповідач перешкоджає йому у спілкуванні з молодшим сином ОСОБА_6 та його вихованні, чим порушує його право, як батька. Також, Відповідач ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування виконавчого комітету Житомирської міської ради № 381 від 19.04.2007 року, яким визначено способи участі батька у вихованні молодшого сина. Таким чином, він не має можливості брати активну участь у вихованні та вільному спілкуванні з молодшим сином ОСОБА_6.

Посилаючись на викладені обставини, згідно заяви про зміну предмету позову (збільшення (уточнення) позовних вимог) від 08.02.2018 року (а.с.43-45), Позивач просить задовольнити його вимоги, а саме:

1.Визначити місце проживання старшого сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 по місцю проживання Позивача;

2.Зобов'язати Відповідача не чинити йому перешкоди у вихованні та вільному спілкуванні з молодшим сином ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2;

3.Визначити наступні способи його участі у вихованні сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, а саме:

- систематичні побачення із сином ОСОБА_6 кожного вівторка з 14:00 години до 18:00 години на нейтральній території або в місцях громадського відпочинку, або за місцем проживання (перебування) батька без присутності матері ОСОБА_3;

- систематичні побачення із сином ОСОБА_6 кожної другої та четвертої неділі, щомісячно з 11:00 години до 17:00 години на нейтральній території або в місцях громадського відпочинку, або за місцем проживання (перебування) батька без присутності матері ОСОБА_3;

- встановити дні, у які син ОСОБА_6 може відвідувати місце проживання батька та проживати разом з ним по місцю його проживання (реєстрації), а саме: кожного першого та третього тижня місяця з 18:00 години п'ятниці до 13:00 години неділі без присутності матері, з правом спільного відпочинку в громадських та розважальних місцях;

- визначити Позивачу спільний відпочинок із сином ОСОБА_6 під час зимових канікул у школі - протягом одного тижня, під час літніх канікул - протягом одного місяця;

- визначити Позивачу необмежене спілкування з сином ОСОБА_6 особисто, засобами телефонного, поштового, електронного, скайп та іншого засобу зв'язку без присутності матері;

- спілкування на всі державні свята, у день народження сина ОСОБА_6 - 27 квітня, у день народження сина ОСОБА_5 - 22 липня; 08 серпня; 08 жовтня; 14 січня; в свята Першого та Останнього дзвоника з 14:00 години до 18:00 години на нейтральній території без присутності матері, необмежене відвідування дитини у навчальних закладах та у випадках захворювання дитини, бути присутнім, брати участь у заняттях сина ОСОБА_6 з психологом;

4.Надати дозвіл Позивачу на оформлення дітям: сину ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 та сину ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 всіх пов'язаних із перетинанням державного кордону України документів, у тому числі візових документів, для виїзду дітей за межі України на оздоровлення, відпочинок, без згоди їхньої матері ОСОБА_3;

5. Дозволити тимчасові виїзди за межі України дітям: сину ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 та сину ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, без згоди та супроводу їхньої матері ОСОБА_3, в будь-яку країну світу, строком до повноліття дітей, у супроводі батька - ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4.

В судовому засіданні Позивач та його представник ОСОБА_2, позовні вимоги згідно заяви про зміну предмету позову (збільшення позовних вимог) від 08.02.2018 року підтримали із підстав, що наведені у ній та просили задовольнити в повному обсязі.

Відповідач та її представник ОСОБА_4, у судовому засіданні позов визнали частково. Вказавши свій варіант вирішення спору, і визначення Позивачу способи участі у вихованні молодшого сина ОСОБА_6 та спілкуванні з ним, а саме:

- кожну другу середу щомісяця з 16:00 години до 18:00 години на нейтральній території або в місцях громадського відпочинку на території м.Олевськ Житомирської області;

- кожну другу суботу щомісяця з 09:00 години до 14:30 години на нейтральній території або в місцях громадського відпочинку, або за місцем проживання Позивача, за згодою дитини - сина ОСОБА_6. Проти решти вимог заперечують, вказуючи на їх безпідставність.

Представники третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Орган опіки та піклування Олевської міської ради Житомирської області та Орган опіки і піклування Житомирської міської ради, явки своїх представників не забезпечили. В своїх заявах протягом розгляду справи представники просили розглядати справу у відсутності їхніх представників. При вирішенні спору покликаються на розсуд суду.

Враховуючи обставини справи, з урахуванням положень ст.19 СК України, та зі згоди сторін, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність представників третіх осіб.

Допитані у судовому засіданні свідки ОСОБА_9, та ОСОБА_10, надали суду аналогічні свідчення, відповідно до яких слідує, що внука ОСОБА_6 вони бачили лише один раз після ухвалення рішення Олевським районним судом Житомирської області від 30.11.2017 року у справі № 287/282/17-ц, про усунення перешкод у спілкуванні з внуком. Дитина була налякана і ОСОБА_6 майже з нами не спілкувався. Самих них до дитини Відповідачка не допускала, а тільки з представником органу опіки і піклування. Оскільки дитина була налякана і весь час проводить з матір'ю, а тому знаходиться під її впливом, вони вирішили не травмувати її. Зазначають, що коли їхній син ОСОБА_1, у 2017 році хотів побачити дитину, сина ОСОБА_6 то Відповідачка викликала працівників поліції.

Свідок ОСОБА_11, у судовому засіданні надала суду свідчення про те, що вона наразі працює директором Олевської загальноосвітньої школи № 3 Житомирської області. Про те, що між сторонами існує спір щодо участі Позивача у спілкуванні та вихованні його молодшого сина ОСОБА_6, вона дізналася від самого Позивача, який приходив до школи, щоб поспілкуватися з останнім. Відповідачка будь-якої заяви стосовно заборони бачитись ОСОБА_6 з батьком у школі до неї не подавала, і у школі ніхто не перешкоджав Позивачу бачитись із сином, охорони у школі немає, двері школи на замок не закриваються. Проте вказала, що у 2017 році, коли прийшов Позивач побачитися із ОСОБА_6, класний керівник ОСОБА_6 не знала того, що Позивач є батьком ОСОБА_6, і за таких обставин не дозволила учню вийти із класу та повідомила її про даний випадок. На, що Позивач відреагував неадекватно - викликав поліцію, що вона вважає недоречним, оскільки була нервова обстановка в той момент. Стверджує те, що коли батьки, у даному випадку мама попереджає вчителя щоб той не віддавав дитину зі школи нікому крім мами, то вони дотримуються цього. Вважає, що на сьогоднішній день між сторонами існує гострий конфлікт, однак вважає, що дитина повинна спілкуватися з батьком, а батько з дитиною.

Свідок ОСОБА_12, у судовому засіданні засвідчила, що вона наразі працює вчителем Олевської загальноосвітньої школи № 3 Житомирської області та є класним керівником ОСОБА_6 вже два роки поспіль. Наприкінці 2017 року, коли прийшов Позивач побачитися із ОСОБА_6, вона не знала того, що Позивач є батьком ОСОБА_6, і за таких обставин не дозволила учню вийти із класу, але порадила Позивачу звернутися з цього питання до адміністрації школи та повідомила директора школи ОСОБА_11, про даний випадок. На, що Позивач відреагував неадекватно - викликав поліцію. Вказує на те, що коли батьки, у даному випадку мама попереджає вчителя щоб той не віддавав дитину зі школи нікому крім мами, то вони дотримуються цього.

Допитана у судовому засіданні ОСОБА_13, довела до відому суду те, що вона працює на посаді практичного психолога Олевської загальноосвітньої школи № 3 Житомирської області. Вказує на те, що між сторонами існує емоційно-негативно окрашений конфлікт, заручником якого є дитина, оскільки сторони не бажають одна одній іти на уступки. Так вона проводила з ОСОБА_6 дослідження і при цьому страхів у дитини не спостерігалося, агресії не було. Коли він малював сім'ю він намалював лише маму і себе. При дослідженні за відповідною методикою у ОСОБА_6 було виявлено середній рівень тривожності, але то є нормальним у такому віці дітей. Вказує, що по поведінці дитини вона спостерігає те, що ОСОБА_6 має обов'язково спілкуватися як з мамою так і з батьком та старшим братом.

Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, свідків, повно та всебічно дослідивши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом і вбачається з матеріалів справи, сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 11.08.2001 року, який розірвано рішенням суду від 21.06.2017 року, (а.с.9).

Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, та малолітнього сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, (а.с.10-11).

Як встановлено судом, і даний факт визнано Позивачем та Відповідачем, після припинення відносин між сторонами діти, зокрема: син ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, проживає разом з батьком ОСОБА_1, син ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, проживає разом з матір'ю ОСОБА_3.

З наданих сторонами доказів вбачається, що між сторонами склався стійкий конфлікт з приводу участі батька у вихованні та спілкуванні з молодшою дитиною - сином ОСОБА_6, внаслідок чого обидві сторони звертались до органів опіки та піклування, правоохоронних органів та суду з цього приводу.

Рішенням Органу опіки та піклування виконавчого комітету Житомирської міської ради від 19.04.2017 року № 381 визначено порядок побачення Позивача з сином ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, а саме:

- кожну першу, третю суботу та другу, четверту неділю з 10:00 до 19:00 години. У разі згоди обох батьків ними може бути визначений інший порядок участі у вихованні та побачень батька з дитиною, (а.с.61).

Рішенням Органу опіки та піклування виконавчого комітету Житомирської міської ради від 07.06.2017 року № 523 визначено порядок побачення Відповідача з сином ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, а саме:

- кожну другу суботу з 12:00 до 18:00 години. У разі згоди обох батьків ними може бути визначений інший порядок участі у вихованні та побачень батька з дитиною, (а.с.62).

Вищевказані рішення Органу опіки та піклування виконавчого комітету Житомирської міської ради є діючими.

Згідно із п.2 ч.2 ст.18 СК України способами захисту сімейних прав та інтересів є, зокрема, примусове виконання добровільно не виконаного обов'язку.

У принципі 6 Декларації прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року (далі - Декларація) 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в усякому випадку, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості.

Статтею 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Україною 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція) визначено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини, а також встановлено, що найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Відповідно до ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно ст.9 Конвенції, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращім інтересам дитини.

У ст.7 Конвенції передбачено, що кожна дитина має право знати своїх батьків і право на їх піклування.

Згідно ст.12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність з виховання, навчання і розвитку дитини. Батьки або особи, які їх заміняють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Відповідно до ст.15 Закону України «Про охорону дитинства», дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів.

Згідно ст.141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Як визначено ст.ст.150, 151 СК України, батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини. Батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини та право обирати форми та методи виховання, крім тих які суперечать закону, моральним засадам суспільства.

Статтею 153 СК України встановлено, що мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування.

Відповідно ст.157 СК України, питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкодити тому із батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Приписами ст.159 СК України визначено, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров'я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами.

У п. 54 рішення ЕСПЛ «Хант проти України» ( від 07.12.2006 року), суд нагадує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі Olsson v. Sweden, від 27 листопада 1992 року) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров'ю чи розвитку дитини (рішення у справі Johansen v. Norway від 7 серпня 1996 року, п. 78.)

Практика ЕСПЛ встановлює акценти, відповідно до яких при розгляді сімейного спору пріоритет мають інтереси дитини над інтересами батьків; діти, народжені у шлюбі, і діти, народжені поза шлюбом, є рівними у своїх правах; будь-яке обмеження, накладене на особисте спілкування у відносинах між батьками та дітьми, повинне ґрунтуватися на належних до справи та обґрунтованих причинах, висунутих для захисту інтересів дитини і для подальшого об'єднання сім'ї. (Справа «Савіни проти України» від 18 грудня 2008р., «МакМайкл проти Сполученого Королівства» від 24 лютого 1995 року).

Визначаючи конкретний порядок участі позивача у вихованні дитини, суд враховує те, що форми й методи виховання дитини не повинні суперечити Конституції України (стаття 52), Конвенції про права дитини від 02 листопада 1989 року ( статті 8,12, 16, 19, 28, 31, 32, 34, 36, 37), Декларації прав дитини, ЗУ України «Про охорону дитинства» та приймає до уваги те, що позивач бажає брати участь у вихованні рідної дочки, і таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір.

Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч.2 ст.78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст.82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.

Аналізуючи зібрані по справі докази в світлі наведених правових норм, суд приходить до висновку про те, що вимоги Позивача про зобов'язання Відповідача не чинити йому перешкоди у вихованні та вільному спілкуванні з їх спільним малолітнім сином ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 не підлягають задоволенню, оскільки шляхом ухвалення рішення встановлюється порядок участі Позивача у спілкуванні та вихованні дитини з метою недопущення таких перешкод в майбутньому з боку Відповідача.

Також, з урахуванням наведених правових норм, суд приходить до висновку про те, що підстави для усунення батька від спілкування з малолітньою дитиною відсутні, а тому, враховуючи відсутність згоди між сторонами щодо участі батька у вихованні з сином ОСОБА_6 та спілкуванні з ним, такий порядок підлягає встановленню в судовому порядку.

Визначаючи конкретний порядок участі батька у вихованні сина ОСОБА_6 та спілкуванні з ним, суд виходить також з положень ст.ст.12, 13 ЦПК України, відповідно до яких цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.

Відтак, з урахуванням заяви про зміну предмету позову (збільшення позовних вимог) від 08.02.2018 року, а також враховуючи висновок Органу опіки та піклування Олевської районної державної адміністрації Житомирської області від 26.03.2018 року № 202, наданий на виконання ст.19 СК України, суд вважає можливим визначити наступний спосіб участі ОСОБА_1, у вихованні та спілкуванні з сином ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, а саме: надати періодичні побачення з малолітнім сином ОСОБА_6, - у першу та третю середу щомісяця з 16.00 години до 18.00 години за попередньою домовленістю без обмеження місця прогулянок в присутності матері ОСОБА_3; у другу суботу щомісяця з 11.00 години до 16.30 години на нейтральній території або в місцях громадського відпочинку, за попередньою домовленістю між сторонами, або за місцем проживання батька - ОСОБА_1, за згодою сина ОСОБА_6, на що також погоджувалася Відповідачка у судовому засіданні та зазначала у своєму відзиві на позов позивача, (а.с.93,94); у другу та четверту неділю щомісяця з 11.00 години до 17.00 години за попередньою домовленістю без обмеження місця прогулянок в присутності матері ОСОБА_3; в день народження сина до досягнення ОСОБА_6, 14-ти річного віку, з 12.00 години до 16.00 години, за попередньою домовленістю без обмеження місця прогулянок в присутності матері ОСОБА_3, або в інші години за спільною згодою сторін; на період шкільних канікул: в літній та зимовий період не менше 7 (семи) діб для відпочинку та оздоровлення дитини на території України, за попередньою домовленістю між сторонами; щоденне, у період з 15.00 години до 18.00 години спілкування засобами зв'язку, при наявності них у дитини (телефонного, поштового, електронного, скайп).

Крім цього, вирішуючи питання стосовно вимог Позивача про надання йому дозволу на оформлення та отримання документів (в тому числі візових документів) для тимчасового виїзду за межі території України неповнолітніх дітей без згоди матері ОСОБА_3, та дозволити тимчасові виїзди за межі України дітям - синам ОСОБА_5 та ОСОБА_6, без згоди і супроводу матері - ОСОБА_3, в будь-яку країну світу, строком до повноліття дітей, у супроводі батька - ОСОБА_1, суд вважає, що дані вимоги не можуть бути задоволені, з огляду на наступне.

Статтею 313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Водночас, фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України.

Порядок виїзду за кордон дітей громадян України визначено Законом України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадяни України» від 21 січня 1994 року № 3857-ХІІ, Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затвердженими постановою КМУ від 27 січня 1995 року № 57, Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМУ від 31 березня 1995 року № 231.

Відповідно до ч.2 ст.4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадяни України» оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. У клопотанні зазначаються відомості про дитину, а також про відсутність обставин, що обмежують відповідно до цього Закону право на виїзд за кордон (лише для дітей віком від 14 до 18 років).

За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду.

Відповідно до Правил перетинання державного кордону громадянами України (зі змінами і доповненнями) перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного віку, здійснюються лише за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, згода другого з батьків не вимагається у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.

Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення передбачено, що виїзд неповнолітніх громадян України за межі території України здійснюється за одним із таких документів: паспорт громадянина України для виїзду за кордон, виданий дітям - громадянам України згідно з цими Правилами; проїзний документ дитини, виданий відповідно до Правил; паспорт громадянина України для виїзду за кордон одного з батьків, у який, відповідно до Правил, записано дитину, яка прямує у його супроводі через державний кордон.

Статтею 18 цих Правил передбачено, що оформлення паспорта/проїзного документа здійснюється на підставі заяви батьків (законних представників батьків чи дітей), а у разі, коли батьки не перебувають у шлюбі між собою, - того з них, з ким проживає дитина, справжність підпису яких засвідчено нотаріально. За наявності заперечень одного з батьків документ може бути оформлено на підставі рішення суду.

Стаття 11 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року покладає на держави зобов'язання вживати заходів для боротьби з незаконним переміщенням і поверненням дітей із за кордону.

Відповідно до цілей Гаазької конвенції її суть полягає в тому, що один із батьків (або будь-яка інша особа, якій належать права піклування про дитину) не має права одноосібно приймати рішення про зміну місця проживання дитини або переміщення дитини на необмежений час у інше місце, зокрема, вивозити її в іншу державу або не повертати дитину до держави її постійного проживання. Тимчасовий чи постійний виїзд дитини за кордон має відбуватись лише за погодженням з іншим із батьків, якщо він не позбавлений батьківських прав. Тобто, зміна країни проживання дитини вимагає узгодження з іншим із батьків, адже такий переїзд, як правило спричиняє зміну режиму спілкування дитини з другим з батьків, порядку участі у вихованні дитини, а також зміну звичайного соціального, культурного, мовного середовища дитини, що впливає на її подальше життя, розвиток і виховання.

Таким чином, задоволення судом вимог про надання дозволу на виїзд дитини за кордон можливе лише за відсутності згоди одного з батьків.

Разом з тим, Позивач не надав суду будь-яких доказів того, що мати дітей заперечує проти виїзду дитини за кордон та ухиляється від надання відповідної згоди.

Підстави вважати здійснення Відповідачем своїх батьківських прав всупереч інтересам дитини відсутні.

Крім того, як вбачається зі змісту позовної заяви, ОСОБА_1, не вказує тривалість виїзду, країну та мету.

Чинним законодавством передбачено можливість вирішувати питання про надання дозволу саме на конкретний виїзд дитини за кордон без згоди батька (одноразовий), з визначенням його початку і закінчення. Інше розуміння змісту нормативних актів та допустимість неодноразових виїздів дитини за кордон без згоди батька на підставі одного рішення суду є грубим порушенням права одного з батьків на спілкування з дитиною та на участь у її вихованні.

Надання за рішенням суду дозволу на постійні виїзди дитини за кордон без згоди матері без зазначення конкретної країни та конкретного періоду виїзду, суперечить вищевказаним нормам матеріального права, змісту положень ст.ст.141, 157 СК України, які визначають рівність прав та обов'язків батьків відносно виховання дитини.

Щодо вимог Позивача про визначення місця проживання неповнолітнього сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 та у відповідно до ст.29 ЦК України з якої слідує, що місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому, у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Враховуючи вищезазначене, суд вважає, що у відповідності до ст.29 ЦК та 160 СК України, син Позивача та Відповідача - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 маючи 15 років, має відповідне право вільно і самостійно обрати собі місце свого проживання, або проживати по місцю проживання з одним із своїх батьків.

На підставі вищенаведеного та керуючись: ст.ст.8,9,21,55,63,129 Конституції України, Конвенцією про права дитини, Декларацією прав дитини, Законом України «Про охорону дитинства», Законом України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадяни України», статтями 18, 19, 141, 150, 151, 153, 157-160 СК України, ст.ст.29, 313 ЦК України, ст.ст.2, 4, 7, 10, 12-14, 17-19, 49, 76-83, 89, 247, 259, 263-265, 268, 272, 352, 354, 355 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визначення місця проживання неповнолітньої дитини, усунення перешкод у спілкуванні з малолітньою дитиною та її вихованні і визначенні способу участі у вихованні малолітньої дитини, надання дозволу на оформлення документів та тимчасовий виїзд дітей за межі України - задовольнити частково.

Визначити ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, зареєстрованому та жителю АДРЕСА_1, способи участі у вихованні сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 - надати періодичні побачення з сином, а саме:

- у першу та третю середу щомісяця з 16.00 години до 18.00 години за попередньою домовленістю без обмеження місця прогулянок в присутності матері ОСОБА_3;

- у другу суботу щомісяця з 11.00 години до 16.30 години на нейтральній території або в місцях громадського відпочинку, за попередньою домовленістю між сторонами, або за місцем проживання батька - ОСОБА_1, за згодою сина ОСОБА_6;

- у другу та четверту неділю щомісяця з 11.00 години до 17.00 години за попередньою домовленістю без обмеження місця прогулянок в присутності матері ОСОБА_3;

- в день народження сина до досягнення ОСОБА_6, 14-ти річного віку, з 12.00 години до 16.00 години, за попередньою домовленістю без обмеження місця прогулянок в присутності матері ОСОБА_3, або в інші години за спільною згодою сторін;

- на період шкільних канікул: в літній та зимовий період не менше 7 (семи) діб для відпочинку та оздоровлення дитини на території України, за попередньою домовленістю між сторонами;

- щоденне, у період з 15.00 години до 18.00 години спілкування засобами зв'язку, при наявності них у дитини (телефонного, поштового, електронного, скайп).

Зобов'язання відповідачці обмежується досягненням дитини - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 14-ти річного віку.

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_1, - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до суду Апеляційної інстанції через Олевський районний суд Житомирської області. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Відомості про учасників справи згідно п.4 ч.5 ст.265 ЦПК України.

Позивач: ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, паспорт серії НОМЕР_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків в матеріалах справи відсутній, місце проживання та реєстрації: 10003, АДРЕСА_1.

Відповідач: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_6, реєстраційний номер облікової картки платника податків в матеріалах справи відсутній, місце проживання та реєстрації: АДРЕСА_2.

Повний текст рішення складено та підписано 02 листопада 2018 року.

Суддя: В. В. Волощук