328/1504/18
17.09.2018
17 вересня 2018 року м.Токмак
Токмацький районний суд Запорізької області в складі головуючого Коваленка П.Л., за участю секретаря судового засідання Баздирь О.Л., розглянувши за правилами загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Токмак справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,
ОСОБА_1, ОСОБА_2 звернулися до суду з позовною заявою до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивачам на праві власності належить квартира, розташована за адресою: Запорізька область, місто Токмак, вулиця Ковальська (колишня Куйбишева)АДРЕСА_1. Зазначена квартира належить ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на праві приватної власності в частках, 2/3 та 1/3 частини відповідно. Крім них, з 23.08.2009 в даній квартирі зареєстрований онук позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3, який з 2010 року фактично не проживає, його особистих речей в зазначеній квартирі немає. У звязку з тим, що реєстрація відповідача порушує їх права, як власників, вважають, що відповідач є таким, що втратив право на користування зазначеним житловим приміщенням. Виходячи з вищевикладеного, просять суд визнати ОСОБА_3 таким, що втратив право на користування жилим приміщенням, - квартирою №33 в будинку №44 по вулиці Ковальській в місті Токмак Запорізької області.
Ухвалою суду від 15 червня 2018 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито загальне позовне провадження.
Позивачі у судове засідання не зявилися подали до суду заяви, згідно з якими просять справу розглянути без їх участі, позовні вимоги підтримують в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечують.
Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не зявився, про час та місце судового розгляду справи повідомлений належним чином, відповідно до ст.128 ЦПК України; заперечень проти позову не надав, клопотань про перенесення розгляду справи чи розгляд справи за його відсутності не надходило.
Суд вирішує справу на підставі наявних у ній доказів, відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК України та ухвалив про заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України.
У відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.
Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 03.02.2017, посвідченого державним нотаріусом Токмацької державної нотаріальної контори ОСОБА_4 та свідоцтва про право власності на житло, виданим виконавчим комітетом народних депутатів Токмацької міської ради 26.11.1998, реєстраційний №8420, позивачу ОСОБА_1 на праві приватної власності належить 2/3 частини квартири АДРЕСА_2 (до перейменування Куйбишева) в місті Токмак Запорізької області.
Позивачу ОСОБА_2 на праві приватної власності належить 1/3 частини квартири АДРЕСА_2 (до перейменування Куйбишева) в місті Токмак Запорізької області, що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло, виданим виконавчим комітетом народних депутатів Токмацької міської ради 26.11.1998, реєстраційний №8420,
Відповідно до довідки про склад сімї або зареєстрованих у житловому приміщенні осіб, виданою головою правління ОСББ «Відродження 44», за адресою: АДРЕСА_3, в зазначеній квартирі зареєстровані позивачі ОСОБА_1, ОСОБА_2 та онук ОСОБА_5 відповідач по справі ОСОБА_3.
Факт не проживання з 2010 року, тобто більше одного року відповідача ОСОБА_3 за місцем реєстрації за адресою: АДРЕСА_4, підтверджено довідками від 25.05.2018 та 29.05.2018, виданими головою правління ОСББ «Відродження 44».
Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи.
Відповідно до положень ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17 липня 1997 року відповідно до Закону від 17 липня 1997 №475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 pоку, Першого протоколу та протоколів №№2, 4, 7 та 11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (статті 316, 317, 319, 321 ЦК України).
У відповідності до ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
На підставі ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Згідно зі ст.317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном.
У відповідності до ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Суд встановив, що позивачі є співвласниками квартири АДРЕСА_5.
Права власника житлового будинку, квартири визначені ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сімї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у права власника можливе лише з підстав, передбачених законом.
Суд встановив, що відповідач зареєстрував своє місце проживання за адресою ІНФОРМАЦІЯ_1, але не проживає в квартирі більше року.
Згідно з п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 01 листопада 1996 року №9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», при розгляді спорів про право користування жилим приміщенням необхідно брати до уваги, що наявність чи відсутність прописки самі по собі не можуть бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім'ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому.
За змістом ст.7 Закону України від 11 грудня 2003 №1382-IV «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою.
За змістом ст.ст.71, 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, провадиться в судовому порядку внаслідок відсутності цієї особи понад шість місяців без поважних причин.
Згідно з ч.2 ст.405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування житлом у разі відсутності його без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником будинку або законом.
Суд вважає, що є підстави визнати ОСОБА_3 таким, що втратив право користування жилим приміщенням.
Такий висновок суду узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною в постанові від 16 січня 2012 року у справі №6-57цс11. Зокрема, у тексті постанови зазначено, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпоряджання своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом із тим одну з таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньої; 4) про оголошення фізичної особи померлою.
Крім того, право відповідачем не оспорюється.
Таким чином, позовні вимоги позивачів про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
Згідно з п.42 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» питання про повернення сплаченої суми судового збору вирішується судом за результатами розгляду справи за клопотанням особи, яка його сплатила, що відповідає принципу диспозитивності цивільного судочинства (частина перша статті 7 Закону № 3674-VI «Про судовий збір»), в звязку з відсутністю клопотання позивачки щодо стягнення з відповідачки сплаченого судового збору, судом дане питання не вирішується.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст.71, 72 ЖК України, ст.405 ЦК України, ст.3 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", ст.ст.12, 13, 76, 81, 89, 95, 141, 223, 263, 264, 265, 280, 282 ЦПК України, суд,
Позовну заяву ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_2, рнокпп НОМЕР_1), ОСОБА_2 (зареєстроване місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_2, рнокпп НОМЕР_2) до ОСОБА_3 (зареєстроване місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_3) про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням задовольнити.
Визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, таким, що втратив право користування квартирою №33 в будинку №44 по вулиці Ковальській в місті Токмак Запорізької області.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Запорізької області через Токмацький районний суд Запорізької області шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його складення (п.15, п.п.15.5 Перехідних положень ЦПК України).
Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України, тобто, у разі, якщо апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Суддя: