Постанова

Іменем України

17 жовтня 2018 року

м. Київ

справа № 203/3226/14-ц

провадження № 61-34314св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Білоконь О. В., Гулька Б. І., Синельникова Є. В. (суддя-доповідач), Хопти С. Ф.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_2,

відповідач - ОСОБА_3,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - управління-служба у справах дітей Кіровської районної у м. Дніпропетровську ради,

особа, яка подала касаційну скаргу, - ОСОБА_4, яка діє в інтересах малолітнього ОСОБА_5,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_4, яка діє в інтересах малолітнього ОСОБА_5, на ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області, у складі судді Лаченкової О. В., від 18 травня 2017 року,

В С Т А Н О В И В :

У травні 2014 року ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - управління-служба у справах дітей Кіровської районної у м. Дніпропетровську ради, в якому просив суд визнати його батьком дитини - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, та зобов'язати відділ державної реєстрації внести зміни до актового запису, вказавши його батьком дитини.

Позовна заява ОСОБА_2 мотивована тим, що з 2010 року по 2012 рік він знаходився у фактичних шлюбних відносинах з ОСОБА_3, з якою вони проживали за адресою: АДРЕСА_1. ІНФОРМАЦІЯ_4 року у них народився син ОСОБА_5, про що у книзі реєстрації народжень Кіровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції у Дніпропетровській області 13 грудня 2011 року було зроблено відповідний актовий запис № 534. У свідоцтві про народження сина у розділі батько записаний ОСОБА_2 Реєстрацією дитини займалась ОСОБА_3, оскільки вони не перебували у зареєстрованому шлюбі, відомості про батька дитини було зазначено зі слів матері у відповідності до положень частини першої статті 135 СК України. З травня 2012 року сторони перестали мешкати разом, проте ОСОБА_3 залишилась проживати у квартирі його матері по АДРЕСА_1. На початку березня 2014 року ОСОБА_3 зникла, за фактом чого було відкрито кримінальне провадження. На час звернення до суду з даним позовом місце знаходження ОСОБА_3 не встановлено, слідство триває. З часу зникнення ОСОБА_3 їх син проживав разом із бабусею ОСОБА_4 - матір'ю ОСОБА_3 по АДРЕСА_1. ОСОБА_2 вважає себе батьком ОСОБА_2. І., піклується про нього, займається його вихованням та матеріально забезпечує.

Посилаючись на викладені обставини, ОСОБА_2 просив суд визнати його батьком дитини - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, та зобов'язати відділ державної реєстрації актів цивільного стану внести зміни до актового запису, вказавши його батьком дитини.

Заочним рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська, у складі судді Казака С. Ю., від 13 червня 2014 року частково задоволено позовні вимоги ОСОБА_2 Визнано ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, батьком дитини - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У квітні 2017 року ОСОБА_4, діючи в інтересах малолітнього ОСОБА_5, оскаржила рішення суду першої інстанції у апеляційному порядку.

Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 14 квітня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_4, в інтересах малолітнього ОСОБА_5, на заочне рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 13 червня 2014 року залишено без руху із наданням строку, який не може перевищувати тридцяти днів з дня отримання ухвали, для усунення недоліків, у зв'язку з тим, що заявником не було надано доказів оплати судового збору за подання апеляційної скарги на судове рішення, а також у зв'язку з тим, що апеляційна скарга була подана із пропуском строку на апеляційне оскарження, а наведені заявником причини недотримання процесуального строку, передбаченого на апеляційне оскарження, визнано неповажними, оскільки, як вбачається із матеріалів справи, ОСОБА_4 отримала копію оскарженого рішення суду першої інстанції 11 листопада 2014 року.

Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 18 травня 2017 року ОСОБА_4, яка діє в інтересах малолітнього ОСОБА_5, відмовлено у відкритті апеляційного провадження за її апеляційною скаргою на заочне рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 13 червня 2014 року.

Ухвала суду апеляційної інстанції мотивована тим, що заявником не наведено поважних підстав для поновлення строку на апеляційне оскарження судового рішення, оскільки копію рішення суду першої інстанції вона отримала 11 листопада 2014 року.

У червні 2017 року ОСОБА_4, в інтересах малолітнього ОСОБА_5, подано до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу на ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 18 травня 2017 року.

У поданій касаційній скарзі ОСОБА_4, в інтересах малолітнього ОСОБА_5, просить скасувати ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 18 травня 2017 року, а справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Доводи касаційної скарги обґрунтовано тим, що апеляційним судом повно і всебічно не з'ясовано обставини справи. Апеляційним судом не враховано, що заявник звернулась із апеляційною скаргою на рішення місцевого суду в інтересах малолітнього ОСОБА_5, а не у своїх інтересах, копію оскарженого рішення суду першої інстанції 11 листопада 2014 року вона не отримувала, заяву про його отримання підписано невідомою особою, крім того апеляційним судом не прийнято до уваги її доводи про те, що на момент ухвалення місцевим судом оскарженого рішення (13 червня 2014 року) ОСОБА_3 офіційно була загиблою (06 березня 2014 року), про що свідчить актовий запис про її смерть № 7989 від 08 листопада 2014 року, який було долучено до апеляційної скарги.

07 серпня 2017 року ухвалою судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ відкрито касаційне провадження у справі за поданою касаційною скаргою.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів». Відповідно до пункту 4 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

01 червня 2018 року справу передано до Верховного Суду.

04 червня 2018 року справу розподілено судді-доповідачу.

03 жовтня 2018 року ухвалою Верховного Суду справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - управління-служба у справах дітей Кіровської районної у м. Дніпропетровську ради, про визнання батьківства, за касаційною скаргою ОСОБА_4, яка діє в інтересах малолітнього ОСОБА_5, на ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 18 травня 2017 року призначено до судового розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами.

Частинами першою та другою статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Відповідно до частин першої, другої та п'ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Частиною другою статті 297 ЦПК України, 2004 року, передбачено, що до апеляційної скарги, яка не оформлена відповідно до вимог, встановлених статтею 295 цього Кодексу, а також у разі несплати суми судового збору застосовуються положення статті 121 цього Кодексу щодо постановлення суддею ухвали, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляється заявник і надається йому строк для усунення недоліків.

Згідно частини першої статті 121 ЦПК України, 2004 року, суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 119 і 120 цього Кодексу, або не сплачено судовий збір, постановляє ухвалу, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п'яти днів з дня отримання позивачем ухвали.

Відповідно до частини третьої статті 297 ЦПК України, 2004 року, апеляційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 294 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом тридцяти днів з моменту отримання ухвали особа має право звернутися до апеляційного суду з заявою про поновлення строків або вказати інші підстави для поновлення строку. Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку апеляційного оскарження будуть визнані неповажними, суддя-доповідач відмовляє у відкритті апеляційного провадження.

Апеляційний суд, відмовляючи ОСОБА_4, яка подала апеляційну скаргу, діючи в інтересах малолітнього ОСОБА_5, у відкритті апеляційного провадження на заочне Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 13 червня 2014 року, вказав про те, що наведені заявником підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження судового рішення є неповажними, оскільки заявник отримала копію оскарженого судового рішення 11 листопада 2014 року, що підтверджується відповідною розпискою, а апеляційну скаргу на вказане рішення подала у квітні 2017 року.

Відповідно до частини першої статті 73 ЦПК України, 2004 року, суд поновлює або продовжує строк, встановлений відповідно законом або судом, за клопотанням сторони або іншої особи у разі його пропущення з поважних причин.

Застосування передбачених цією нормою правил залежить від виду процесуального строку. У разі, коли процесуальна дія не вчинена у межах строку, встановленого законом, суд може поновити його, якщо строк пропущено з причин, визнаних судом поважними.

За положеннями частини першої статті 294 ЦПК України, 2004 року, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Норми ЦПК України, 2004 року, не містять вичерпного переліку підстав, які вважаються поважними для вирішення питання про поновлення пропущеного процесуального строку. Такі причини визначаються в кожному конкретному випадку з огляду на обставини справи.

У справі, яка переглядається, порушуючи питання про поновлення строку на апеляційне оскарження заочного рішення суду першої інстанції, заявниця зокрема посилалась на те, що апеляційну скаргу подано в інтересах малолітнього ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, опікуном якого, вона є з 16 листопада 2014 року. Одним із доводів поданої апеляційної скарги було те, що на момент ухвалення оскарженого рішення місцевого суду (13 червня 2014 року) та, як вбачається із матеріалів справи, і на момент пред'явлення позову до суду (19 травня 2014 року) відповідач - ОСОБА_3 (мати ОСОБА_5) була померлою. Із доданої до апеляційної скарги копії свідоцтва про смерть вбачається, що ОСОБА_3 померла у березні 2014 року, про що 08 листопада 2014 року складено відповідний актовий запис № 7989 (а. с. 53). Крім того, заявник у поданій апеляційній скарзі зазначала, що позивач у справі - ОСОБА_2 є обвинуваченим у вбивстві ОСОБА_3 (кримінальне провадження № 0000599).

Однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Загальною декларацією прав людини 1948 року передбачено, що кожна людина має право на ефективне поновлення у правах компетентними національними судами у випадках порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом (стаття 8).

Право на ефективний судовий захист закріплено також у статті 2 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права 1966 року та у статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої законом «Про ратифікацію конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР.

За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, установленим законом.

У статті 1 ЦПК України, 2004 року, закріплено, що завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Зважаючи на зазначені обставини, апеляційний суд, вирішуючи питання про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції та відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою заявника, повинен був перевірити всі її доводи про поважність причин пропуску процесуального строку, оскільки вони мають суттєве значення для вирішення питання про поновлення цього строку.

Надто суворе тлумачення процесуальних норм може позбавити заявника права доступу до суду. Формальне обмеження у праві на апеляційне оскарження судового рішення завдає шкоди суті права на справедливий судовий розгляд справи.

Без належної оцінки кожного доводу про поважність причин пропуску процесуального строку, суд не має права вирішувати питання щодо поновлення строку на апеляційне оскарження, формально пославшись лише на те, що апеляційну скаргу було подано через тривалий проміжок часу після ухвалення судового рішення.

Отже, у справі, яка переглядається, апеляційний суд при вирішенні питання щодо відкриття апеляційного провадження у справі не надав належної оцінки суті спору, рішення в якому оскаржується, тим обставинам, що суд розглянув справу за участю відповідача, який був померлим, а апеляційна скарга подана в інтересах неповнолітнього, права та інтереси якого під час розгляду справи місцевим судом ніхто не захищав, і, як наслідок, ухвалив процесуальне рішення, яке не можна визнати обґрунтованими.

Частинами третьою і четвертою статті 406 ЦПК України визначено, що касаційні скарги на ухвали судів першої чи апеляційної інстанції розглядаються у порядку, передбаченому для розгляду касаційних скарг на рішення суду першої інстанції, постанови суду апеляційної інстанції. У випадках скасування судом касаційної інстанції ухвал суду першої або апеляційної інстанцій, які перешкоджають провадженню у справі, справа передається на розгляд відповідного суду першої або апеляційної інстанції.

З урахуванням наведеного, ухвала суду апеляційної інстанції підлягає скасуванню із направленням справи для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 402, 406, 415, 416, 418, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу ОСОБА_4, яка діє в інтересах малолітнього ОСОБА_5, задовольнити.

Ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 18 травня 2017 року скасувати, справу передати для продовження розгляду до Апеляційного суду Дніпропетровської області.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийД. Д. Луспеник

СуддіО. В. Білоконь

Б. І. Гулько

Є. В. Синельников

С. Ф. Хопта