ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 608/839/18Головуючий у 1-й інстанції Квятковська Л.Й.
Провадження № 22-ц/4817/18/18 Суддя - доповідач - Храпак Н.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 жовтня 2018 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Храпак Н.М.

суддів - Дикун С. І., Парандюк Т. С.,

за участю секретаря - Коваль О.І.

та позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу №608/839/18 за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Чортківського районного суду Тернопільської області від 27 липня 2018 року, ухваленого суддею Квятковською Л.Й., у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням, -

В С Т А Н О В И В:

у травні 2018 року ОСОБА_2 звернулася в суд із позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання їх такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме: 1/2 житлового будинку, розташованим за адресою: АДРЕСА_1 Тернопільської області.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_2 зазначила, що вона є власником 1/2 частини житлового будинку, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, Тернопільської області, згідно договору купівлі-продажу від 20 грудня 1982 року. Відповідачі зареєстровані в даному будинку, але фактично не проживають з травня 2017 року, що підтверджується актами про встановлення факту не проживання від 22 жовтня 2017 року, 30 січня 2018 року та 20 березня 2018 року. Позивач неодноразово зверталася до відповідачів з проханням добровільно знятись з реєстрації належній їй частини будинку, однак, щоразу отримувала відмову.

Рішенням Чортківського районного суду Тернопільської області від 27 липня 2018 року в позові ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням - відмовлено за безпідставністю позовних вимог.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення Чортківського районного суду Тернопільської області від 27 липня 2018 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги, посилаючись на те, що воно не відповідає нормам матеріального та процесуального права, а також фактичним обставинам справи.

В обґрунтування апеляційної скарги, ОСОБА_2 зазначила, що у судовому засіданні було з'ясовано, зокрема з її пояснень та свідка ОСОБА_6, що відповідачі не проживали у даному житловому будинку понад півтора року, будь-яких перешкод нею не здійснювалися, а зміна замка на дверях була вимушеною мірою, оскільки працівники обліку електроенергії не мали змоги перевіряти показники лічильника, і остання надала відповідачам запасні ключі для користування житлом, проте, судом дані обставини не були взяті до уваги.

Від відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому просять в задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_2 відмовити повністю, рішення Чортківського районного суду Тернопільської області від 27 липня 2018 року залишити без змін, розгляд справи проводити без їхньої участі, посилаючись на те, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, оскільки в матеріалах справи є акти не проживання відповідачів, однак, які свідчать про те, що останні не проживають за зареєстрованим місцем проживання лише п'ять місяців і не встановлено чи з поважних причин вони відсутні за місцем реєстрації. Позивачем неодноразово вчинялися перешкоди в користуванні житловим приміщенням, а саме: змінювалися замки, щоб відповідачі не мали змоги потрапити до приміщення, відключалося світло, що також унеможливлювало нормальне користування житловим приміщенням. Також, щодо твердження апелянта відносно того, що ними не бралася участь у судових засіданнях, спростовується тим, що вони надіслали в Чортківський районний суд Тернопільської області клопотання про розгляд справи у їх відсутності та просили в позові відмовити повністю.

У судовому засіданні ОСОБА_2 апеляційну скаргу підтримала, зіславшись на доводи, викладені в ній.

Відповідачі ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 в судове засідання не з'явилися, хоча належним чином був повідомлений про час, дату і місце проведення судового засідання. Проте письмово заявили, що апеляційної скарги не визнають і вважають рішення суду законним та обґрунтованим, просили розгляд справи проводити без їх участі.

У відповідності до вимог ч.2 ст.372 ЦПК України - неявка у судове засідання будь-якого учасника процесу за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, тому колегія суддів вважає за можливе розглянути справу у відсутності учасників процесу.

Заслухавши пояснення позивача, ознайомившись з матеріалами справи, доводами апеляційної скарги в її межах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з таких мотивів.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відмовляючи в позові, суд першої інстанції виходив із того, що відповідачі не користуються вказаним житлом менше одного року через неприязні відносини з позивачкою, яка фактично чинить перешкоди їм в користуванні спірним приміщенням шляхом заміни замків та виключання світла.

Колегія суддів, з даним висновком суду першої інстанції погоджується, оскільки він відповідає встановленим обставинам, зібраним по справі доказам, нормам матеріального та процесуального права.

Згідно з ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Статтею 47 Конституції України закріплено положення про те, що кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Відповідно до частини 1 статті 405 ЦК України передбачено, що члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.

У частині другій цієї статті зазначено, що член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Поважність причин відсутності особи за місцем проживання визначається судом у кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та правил процесуального закону щодо оцінки доказів.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 є власником 1/2 частини житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель в АДРЕСА_1

Відповідачі, а саме: невістка ОСОБА_3 та двоє онуків - ОСОБА_4 і ОСОБА_5 у встановленому порядку були зареєстровані в спірному будинковолодінні і проживали там.

З жовтня 2017 року відповідачі не проживають у даному будинку, оскільки власником були змінені замки на вхідних дверях, про що не заперечила в судовому засіданні сама позивач, при цьому пояснивши, що це було необхідно зробити в зв'язку з тим, щоб надати можливість працівникам з електропостачальної організації в доступі до будинку.

Отже, враховуючи те, що відповідачі в спірному будинковолодінні не проживають менше ніж один рік до дня пред'явлення позову і з поважних причин, а тому суд обґрунтовано прийшов до висновку, що в позові про втрату права на житло слід відмовити.

Не заслуговують на увагу доводи заявника, що судом прийняв в якості доказів акти про встановлення факту не проживання відповідачів від 22 жовтня 2017 року, 30 січня 2018 року, 20 березня 2018 року, оскільки дані акти свідчать про те, що на момент огляду спірного приміщення відповідачі були відсутні, проте не зазначено з якого часу і з якої причини.

Також є безпідставними твердження позивача, що слід визнати відповідачів такими, що втратили право користування жилим приміщенням, оскільки вони не сплачують комунальних послуг, оскільки факт несплати комунальних послуг не може бути підставою для задоволення даного позову.

Крім цього, судом правильно застосовано норми статті 405 ЦК України до спірних правовідносин, а не норми ст.ст.71, 72 ЖК УРСР, на які посилається позивач у позовній заяві, з огляду на те, що дані норми регулюють житлові правовідносини, які виникають з приводу користування жилими приміщеннями в будинках державного або громадського житлового фонду, а позивач є власником 1/2 приватного будинку.

Таким чином, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційну скаргу ОСОБА_2 слід залишити без задоволення, а рішення Чортківського районного суду Тернопільської області від 27 липня 2018 року залишити без змін, оскільки висновки місцевого суду відповідають обставинам справи, узгоджуються з нормами матеріального та процесуального права, які судом застосовані правильно, а доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції.

Враховуючи те, що позивач ОСОБА_2 належить до 1 категорії постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи, тому відповідно до п.п.10 ч.1 ст.5 Закону України "Про судовий збір" судові витрати, понесені в зв'язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, слід віднести на рахунок держави.

Керуючись ст. ст. 35, 259, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, суд апеляційної інстанції, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Чортківського районного суду Тернопільської області від 27 липня 2018 року - залишити без змін.

Судові витрати, понесені в зв'язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, віднести на рахунок держави.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст судового рішення виготовлений 29 жовтня 2018 року.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи