Справа №464/1353/18
Провадження №2/568/467/18
25 жовтня 2018 р. м.Радивилів
Радивилівський районний суд Рівненської області в складі:
головуючого судді Панчука М.В.,
за участі секретаря судового засідання Саган В.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Радивилів цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон неповнолітньої дитини,
ОСОБА_1 звернулася з позовом до ОСОБА_2 про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон неповнолітньої дитини. Мотивуючи тим, що 14.11.2017 року розірвала шлюб із відповідачем ОСОБА_2 Від шлюбу у них є спільна неповнолітня дитина - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Діючи в інтересах дитини позивачка просить суд дозволити неодноразові тимчасові виїзди за кордон України.
03.10.2018 р. позивач ОСОБА_1 під час розгляду справи по суті заявлені позовні вимоги підтримала повністю, просила їх задовольнити. 25.10.2018 року позивач та її представник адвокат ОСОБА_4 в судове засідання не з'явилися. 23.10.2018 р. до канцелярії суду надійшла заява предстаника позивача адвоката ОСОБА_4 про збільшення позовних вимог ОСОБА_1, та заява про розгляд справи за відсутності позивача та її представника. Разом з тим, представник позивача повідомив, що позовні вимоги підтримують в повному обсязі та не заперечують проти заочного розгляду справи.
Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.
Згідно п.6 ч. 2 ст. 43 ЦПК України учасники справи зобов'язані виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки.
Відповідно до ст. 49 ЦПК України позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.
29.08.2018 року ухвалою суду справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон неповнолітньої дитини, прийнято до провадження та повтоно розпочато з розгляду по суті.
Статтею 126 ЦПК України передбачені наслідки пропущення процесуальних строків. Зокрема документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених ЦПК України.
Враховуючи викладене вище, а також ту обставину, що триває розгляд справи по суті, суд приходить до висновку про залишення без розгляду заяви про уточнення позовних вимог.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання на судовий розгляд справи не з'явився. Про дату, час та місце розгляду справи відповідач був повідомлений належним чином. 24.10.2018 на електронну адресу суду від ОСОБА_2 надійшло повідомлення про розгляд справи за його відсутності. Про причини неявки в суд відповідач ОСОБА_2 не повідомив, заперечень проти позову суду не надав.
Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо відповідач повідомлений належним чином про дату, час і місце судового засідання, не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин та не подав відзив, а позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Так як відповідач, на судовий розгляд справи не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, не подав до суду відзив, а позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.
Суд, заслухавши позивача, дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з'ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, встановив наступні фактичні обставини, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини.
Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 є батьками неповнолітньої ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.11)
Згідно позовної заяви ОСОБА_1 зареєстрована та постійно мешкає із своєю дочкою ОСОБА_3 в АДРЕСА_1.
Судом встановлено, що неповнолітня ОСОБА_3 перебуває на «Д» обліку з приводу захворювання верхніх дихальних шляхів, їй рекомендоване лікування в умовах теплого сухого клімату, бальнеотерапія.
Відповідно до поданого позову, суд вбачає наявність між сторонами спору, який виник у цивільних правовідносинах та предметом спору є право на виїзд неповнолітньої дитини за кордон без дозволу одного із батьків, вважаючи за необхідне отримати такий дозвіл, з підстав, вказаних у позові, позивач звернувся до суду.
Враховуючи визначені судом правовідносини, для вирішення спору, суд застосовує такі норми матеріального права, виходячи при цьому з наступних мотивів:
Згідно ч. 2 ст. 150 Сімейного кодексу України (далі СК України) батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.
Статтею 313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними.
У відповідності до положень ч. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» оформлення проїзного документа дитини проводиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників. За відсутності згоди одного з батьків, виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволений на підставі рішення суду.
Правила перетинання державного кордону громадянами України, затверджені Постановою КМУ від 27 січня 1995 р. № 57 із змінами і доповненнями, передбачають, що перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного віку, здійснюються лише за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, згода другого з батьків не вимагається у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.
З огляду на викладене, діючим законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків.
Відповідно до ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.
Крім того, статтею 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Діючи в інтересах дитини, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги ОСОБА_1 щодо тимчасового виїзду за кордон неповнолітньої дитини є законними, обґрунтованими та підлягають задоволенню, однак в межах строків з дня набрання рішенням законної сили та до 01.05.2019 р., з огляду на те, що суд не може надати позивачу право реалізувати вказані вимоги за період, що пройшов.
Згідно з ст. 141 ЦПК України, судові витрати, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача.
А відтак, з огляду на задоволення вимог про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон неповнолітньої дитини, наявні підстави для стягнення з ОСОБА_2 на користь позивачки, сплаченого нею при зверненні до суду з позовом, судового збору у розмірі 704,80 грн..
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 150, 155 Сімейного кодексу України, ст.ст. 12, 13, 43, 49, 89, 141, 259, 263-265, 268, 273, 280-284, 354 ЦПК України, суд
позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон неповнолітньої дитини - задовольнити частково.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Рівненського апеляційного суду безпосередньо або через Радивилівський районний суд Рівненської області.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Дата складення повного судового рішення - 29 жовтня 2018 року.

Суддя М.В. Панчук