Справа № 452/413/18 Головуючий у 1 інстанції: Галин В.П.
Провадження № 22-ц/783/2276/18 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 вересня 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді Ніткевича А.В.,

суддів: Бойко С.М., Копняк С.М.,

секретаря Юзефович Ю.І.

з участю відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 29 травня 2018 року в справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на двох дітей,-

встановила:

В лютому 2018 року позивач ОСОБА_3 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на двох дітей.

Вимоги обґрунтовувала тим, що з 17.05.2003 року вона перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, в якому у них народились двоє дітей: сини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2. Діти перебувають на її утриманні.

Рішенням Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 23.10.2014 року шлюб між сторонами розірвано.

Крім цього, рішенням Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 11 червня 2015 року вирішено стягувати аліменти з ОСОБА_2 в користь позивачки на утримання їх дітей в розмірі 650 грн. на кожну дитину щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку починаючи із 14 травня 2015 року.

Рішенням Апеляційного суду Львівської області від 12.10.2015 року дане рішення скасовано, ухвалено нове рішення, яким відмовлено у задоволенні позовних вимог.

Відповідач ніколи належно не піклувався про матеріальне забезпечення сімї, а після розірвання шлюбу взагалі не дбає про матеріальне утримання дітей, не цікавиться ними, живе заради свого інтересу, вважає, що після розірвання шлюбу у нього немає ніяких обовязків щодо своїх синів та що його звільнено від обовязку батьківського піклування за дітьми.

Звертає увагу, що аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у звязку з ухиленням останнього від їх сплати. Оскільки відповідачу відомо, що він зобовязаний утримувати своїх двох дітей, але добровільного бажання по сьогоднішній день в цьому він не виявив, просила стягнути з відповідача аліменти на утримання двох дітей в розмірі 1/3 частини заробітку починаючи з 14.05.2015 року.

Оскаржуваним рішенням Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 29 травня 2018 року позов задоволено.

Вирішено стягувати із ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3 (ідентифікаційний номер: НОМЕР_1) на користь ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4 (ідентифікаційний номер: НОМЕР_2), аліменти на утримання двох малолітніх дітей: сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, у розмірі однієї третьої частини (1/3) заробітку (доходу), починаючи з 14 травня 2015 року, але не менше 30 відсотків від прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку щомісячно, а починаючи від 18 травня 2017 р. не менше 50 відсотків від прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку щомісячно і до досягнення синами повноліття.

Відповідно до вимог ч. 1 п. 2 ст. 430 ЦПК України допущено негайне виконання судового рішення в межах суми платежу за один місяць.

Стягнуто із ОСОБА_2 судовий збір в дохід держави у сумі 704 гривні 80 коп.

Рішення суду оскаржив відповідач ОСОБА_2

Вважає, що оскаржуване рішення не відповідає вимогам матеріального та процесуального права, тому має бути скасоване.

Заявлені позовні вимоги визнає частково, а саме не відмовлється від сплати аліментів, однак заперечує рішення в частині стягнення з нього аліментів за попередній трирічний період.

В апеляційній скарзі зазначає, що в період з 08.05.2015 року по 29.04.2018 року позивач була з дітьми не більше двох місяців, оскільки перебувала за кордоном, натомість практично увесь цей час до 18.05.2017 року проживав у будинку позивача з дітьми та утримував їх.

Колишня дружина та її батьки чинили перешкоди у побаченні з дітьми, тому з цього приводу звертався в органи внутрішніх справ, а розпорядженням Самбірської районної державної адміністрації, як органу опіки та піклування, був встановлений порядок побачень з дітьми.

Суд задовольняючи вимогу про стягнення аліментів за попередній період виходив виключно з того, що позивач вже зверталась в суд про стягнення аліментів.

Вважає, що для доведення права на отримання аліментів за попередній період необхідно доказати два моменти, які мають бути підтверджені доказами у суді, а саме вживання заходів щодо одержання аліментів та ухилення відповідача від сплати таких.

Стверджує, що жодного доказу ухилення від сплати аліментів позивач не надала, що свідчить про неправильне застосування судом першої інстанції статті 191 СК України.

Просить скасувати рішення Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 29 травня 2018 року та ухвалити нове рішення, яким стягувати з відповідача ОСОБА_2 аліменти на утримання дітей починаючи з дати предявлення позову в розмірі не меншому 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно і до досягнення дітьми повноліття. В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Позивач ОСОБА_3 будучи повідомленою належним чином про час та місце розгляду справи, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення судової повістки (а.с. 92), в судове засідання не прибула, не повідомила суд про причину неявки.

На переконання колегії суддів, матеріалів справи достатньо для розгляду справи по суті, а тому вважає за можливе, відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, розглядати справу за відсутності осіб, що не з»явилися.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення відповідача ОСОБА_2 на підтримку доводів скарги, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково виходячи із такого.

Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Частиною 6 цієї ж статті визначено, що в суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Задовольняючи позовні вимоги, місцевий суд виходив з того, що сторони не домовилися про спосіб виконання обовязку утримувати дітей, тому враховуючи ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України є підстави присудити кошти на утримання дітей (аліменти) у частці від доходу відповідача, при цьому при визначенні розміру аліментів, суд врахував стан здоровя дітей, їх матеріальне становище, вік та потреби на їхнє утримання (з врахуванням прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку встановлений Законом України «Про Державний бюджет на 2018 рік»), матеріальне становище платника аліментів та визнання ним позову в частині подальшого стягнення з нього аліментів на утримання дітей.

Крім цього, суд визнав підставною вимогу позивача щодо стягнення аліментів відповідно до ч. 2 ст. 191 СК України за попередній період, оскільки позивач вживала заходи щодо одержання аліментів з відповідача, але не змогла їх одержати у звязку з ухиленням останнього від їх сплати. Позивач зверталась в суд із позовом про стягнення аліментів, однак рішенням Апеляційного суду Львівської області від 12.10.2015 року рішення Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 11.06.2015 року щодо часткового задоволення позову про стягнення аліментів було скасоване та ухвалене нове рішення, яким у позові ОСОБА_6»яни Іванівни до ОСОБА_2 про стягнення аліментів відмовлено. В подальшому, відповідач у добровільному порядку не надавав кошти на утримання дітей, навчальним процесом їх він не цікавився, доказів про виконання батьківського обовязку щодо прийняття участі у вихованні дітей та надання матеріальної допомоги на їхнє утримання відповідач не надав.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення, колегія суддів виходить з такого.

Згідно із ч.ч. 8, 9 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно із ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Судом встановлено, що сторони у справі є колишнім подружжям.

Від спільного життя у сторін є діти ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується копіями свідоцтв про народження серія 1-СГ № 334010 від 10.06.2004 року та ОСОБА_7 1-СГ №139096 від 12.06.2008 року, відповідно (а.с. 4-5).

З приводу правовідносин між сторонами мають місце наступні судові рішення.

Рішенням Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 23.10.2014 року задоволено позов ОСОБА_8 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу. Шлюб, зареєстрований 17.05.2003 року між сторонами розірвано. Після розірвання шлюбу позивачу ОСОБА_8 залишено прізвище «Шийка» ( а.с. 3).

Рішенням Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 11.06.2015 року вирішено стягувати аліменти з відповідача в розмірі по 650 грн. на кожну дитину щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи із 14 травня 2015 року ( а.с. 6-8).

Рішенням Апеляційного суду Львівської області від 12.10.2015 року скасовано рішення Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 11.06.2015 року та ухвалено нове рішення, яким у позові ОСОБА_6»яни Іванівни до ОСОБА_2 про стягнення аліментів відмовлено (а.с. 9-10).

Зокрема, підставою скасування рішення Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 11.06.2015 року та ухвалення нового рішення про відмову у позові колегія суддів зазначила, що стягуючи аліменти у твердій грошовій сумі суд не врахував, що позивач зобовязана довести наявність отримання відповідачем мінливих доходів, або одержання їх в натурі в розмірах достатніх для щомісячної сплати ним аліментів у відповідній сумі. Розмір аліментів міг бути визначений у частці від заробітку відповідача.

Також, рішенням Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 20 вересня 2017 року визнано ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим будинком № 57 по вулиці Зеленій у с. Хлопчиці Самбірського району Львівської області; знято його з реєстраційного обліку вказаного місця проживання.

Постановою Апеляційного суду Львівської області від 21 грудня 2017 року рішення Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 20 вересня 2017 року залишено без змін, а скаргу ОСОБА_2 без задоволення.

Звертаючись з позовними вимогами та обгрунтовуючи свою позицію позивач ОСОБА_3 акцентувала увагу на те, що незважаючи на те, що рішенням апеляційного суду скасоване рішення суду першої інстанції про стягнення з відповідача аліменти на утримання їх спільних дітей, відповідачу у звязку з тим, що він був присутній в відповідних судових засіданнях, було відомо про обовязок утримання дітей, однак останній добровільно такого не виконує, тому позивач, враховуючи вимоги статті 191 СК України, просила стягнути з відповідача аліменти за попередній період.

11.04.2018 року відповідач ОСОБА_2 подав відзив на позовну заяву про стягнення аліментів в якому позовні вимоги визнав частково (а.с. 26).

Законом України від 17 травня 2017 року № 2037-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів», який набув чинності 08 липня 2017 року, внесено зміни до Сімейного кодексу України.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (ч. 2 ст. 182 СК України).

Колегією суддів встановлено, що на час звернення позивача ОСОБА_3 в суд з даним позовом відсутнє будь-яке судове рішення про стягнення аліментів з відповідача ОСОБА_2 в користь позивача, тобто заборгованості з приводу таких у відповідача немає.

Згідно із ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відповідно до вказаної норми аліменти на утримання дитини можуть бути стягнуті на користь того з батьків, з ким вона проживає та на чиєму утриманні вона перебуває.

Крім цього, положеннями СК України спосіб стягнення аліментів (у частці від доходу відповідача чи у твердій грошовій сумі) поставлений в залежність від вимоги того, хто має на них право.

Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів визначені статтею 182 СК України.

Згоди з приводу утримання дітей сторони не досягли.

Із характеристик на ОСОБА_5 та ОСОБА_4, учнів 4 і 8 класів Хлопчицької СЗШ 1-111 ст. від 11.05.2018 року слідує, що за вихованням і навчанням учнів слідкує бабця. Хлопчики ніколи не спізнюються на уроки, завжди виконують домашні завдання, не пропускають занять без поважних причин, завжди охайні. Мають належні умови для навчання і проживання. Бабуся приймає актину участь у шкільному та позашкільному житті. Завжди відвідує шкільні збори, позакласні заходи, надає матеріальну допомогу класові та школі. Цікавиться навчанням і дисципліною онуків. Батько не відвідує батьківські збори, не цікавиться шкільним життям (а.с. 52-53).

Як вбачається із довідки, виданої виконавчим комітетом Новосілко-Гостиннівської сільської ради Самбірського району, Львівської області від 16.02.2018 року, ОСОБА_6»яна Іванівна, ІНФОРМАЦІЯ_5, жителька с. Хлопчиці, утримує двоє дітей: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, з якими разом проживає на ІНФОРМАЦІЯ_6 (а.с. 11).

З вказаних підстав колегія суддів приходить переконання про те, що суд першої інстанції правильно застосував норми матеріального права та дійшов висновку про підставність позову в частині стягнення аліментів з відповідача в частці від доходу, з врахуванням принципу диспозитивності цивільного судочинства та обовязку батька утримувати неповнолітніх дітей, тому аліменти стягнуті місцевим судом в розмірі 1/3 частки від доходу на двох дітей, на думку колегії суддів, є такими що зможуть забезпечити гармонійний розвиток дітей.

Крім цього, колегія суддів враховує те, що відповідач ОСОБА_9 не має інших аліментних зобов'язань та визнання останнім частково позовних вимог.

Таким чином, перевіривши наявність підстав для стягнення аліментів на користь позивача з урахуванням доводів відповідача та врахувавши, що рішення про стягнення аліментів є присудженням грошових коштів на утримання дитини на майбутнє, розмір яких за відповідних умов може бути змінений, місцевий суд дійшов обґрунтованого висновку про під ставність вимог в цій частині.

Разом з цим, колегія суддів не може погодитись з оскаржуваним рішенням в частині стягнення аліментів за попередній період.

Відповідно до ч. 2 ст. 191 СК України, аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за три роки.

Колегія суддів звертає увагу на те, що доводи позивача, які зводяться до того, що остання вживала заходи щодо одержання аліментів з відповідача, але не змогла їх одержати у звязку з ухваленням відповідного судового рішення, несплата відповідачем у добровільному порядку кошів на утримання дітей, не є безумовним свідченням ухилення останнього від виконання батьківського обовязку щодо сплати аліментів, тому не можуть бути підставами для стягнення аліментів за попередній період.

Крім цього, як встановлено апеляційним судом, самі по собі вказані позивачем обставини, які стосуються, на її думку, нехтування відповідачем своїми обов'язками щодо виховання дітей, не підтверджені достатніми доказами, поряд з цим, колегія суддів враховує те, що його окреме проживання і певні перешкоди зі сторони позивача та її батьків у спілкуванні відповідача з дітьми, які підтверджені розпорядженням голови районної державної адміністрації «Про участь ОСОБА_2 у вихованні малолітніх дітей ОСОБА_4 та ОСОБА_5» та результатами розгляду Самбірським міськвідділом ГУМВС України у Львівській області телефонних та письмових звернень ОСОБА_2 щодо конфліктних відносин між відповідачем та батьками позивачки, позбавляє його можливості в повній мірі виконувати свій обов'язок щодо участі у вихованні дітей.

Відтак колегія суддів приходить переконання, що стороною позивача не надано достатніх доказів для стягнення аліментів за попередній період, а протилежний висновок суду першої інстанції в цій частині не відповідає вимогам закону та обставинам справи.

За таких обставин, рішення суду в частині стягнення з відповідача аліментів починаючи з 14 травня 2015 року до 18 лютого 2018 року необхідно скасувати, та ухвалити у цій частині нове рішення, яким у задоволенні позову в цій частині відмовити за недоведеністю позовних вимог з залишенням без змін рішення в іншій частині та стягненням аліментів у визначеному судом першої інстанції розмірі починаючи з 19.02.2018 року, а саме з дня подання позовної заяви (ч. 1 ст. 191 СК України).

Відповідно до ст. 141 ЦПК України відсутні підстави для вирішення питання розподілу судових витрат, які залишаються за стороною.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 368, 372, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст. ст. 376, 381, 382, 383 ЦПК України, колегія суддів, -

постановила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 29 травня 2018 року в частині стягнення із ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3 (ідентифікаційний номер: НОМЕР_1) на користь ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4 (ідентифікаційний номер: НОМЕР_2), аліментів на утримання двох малолітніх дітей: сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 починаючи з 14 травня 2015 року до 18 лютого 2018 року скасувати та ухвалити у цій частині нове рішення, яким у задоволенні цієї частини позовних вимог - відмовити.

Абзац другий резолютивної частини рішення викласти в наступній редакції:

Стягувати із ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, місце проживання 81437, Львівська область, Самбірський район, с. Долобів, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 на користь ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, місце проживання 81436, Львівська область, Самбірський район, с. Хлопчиці, реєстраційний номер облікової картки платника податківНОМЕР_2, аліменти на утримання двох малолітніх дітей: сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, у розмірі однієї третьої частини заробітку (доходу) на двох дітей, але не менше 50 відсотків від прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 19 лютого 2018 року до досягнення найстаршою дитиною повноліття.

Врешті рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 25 вересня 2018 року.

Головуючий: А.В. Ніткевич

Судді: С.М. Бойко

ОСОБА_7