Провадження № 2/127/395/17
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 листопада 2018 року Вінницький міський суд Вінницької області

у складі головуючого судді - Ан О.В.,

за участю секретаря - Мельника А.В.,

представника позивача - Сауляка Євгена Васильовича,

відповідача - ОСОБА_2,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Вінниці цивільну справу за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И В :

31.10.2016 року ПАТ КБ « Приватбанк» звернувся до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості за кредитним договором в розмірі 33799.87 грн.

27.09.2018 року ОСОБА_2 подав до суду заяву про застосування строку позовної давності по справі, а 27.09.2018 року ОСОБА_2 подав до суду зустрічну позовну заяву, в якій зазначав порушення прав споживачів, просив застосувати строк позовної давності, посилався на спричинення йому моральних страждань, матеріальної шкоди, та стану здоров'я та просив стягнути компенсацію за весь час з моменту подачі позовної заяви та до закінчення розгляду справи.

21.11.2018 року ОСОБА_2 подав заяву про відвід по цивільній справі № 127/23887/14 посилався на рішення ЄСПЛ по справі де Кюббер проти Бельгії рішення від 26.10.1984 року, недовіру судді Ан О.В., винесення нею злочинних ухвал в тому числі по цивільній справі № 127/8716/15, вчинення злочинів та заявив відвід судді Ан О.В.

В судовому засіданні головуючий роз'яснив ОСОБА_2 зміст ст. 36, 37, 39 ЦПК України.

В судовому засіданні ОСОБА_2 подав заяву про уточнення, в якій уточнив номер справи по якій заявлено відвід - 127/23007/16-ц, підтримав відвід.

Представник позивача вважав, що заява про відвід не мотивована, та просив залишити її без задоволення.

Суд встановив, що порушення вимог цивільного процесуального кодексу при розгляді цивільної справи не виявлені. Справа надійшла у провадження судді Ан О.В. 06.09.2019 року.

Вирішуючи питання про відвід суд керується ст. 36 ЦПК України, суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо: 1) він є членом сім'ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім'ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу; 2) він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання або надавав стороні чи іншим учасникам справи правничу допомогу в цій чи іншій справі; 3) він прямо чи побічно заінтересований у результаті розгляду справи; 4) було порушено порядок визначення судді для розгляду справи; 5) є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об'єктивності судді. 2. Суддя підлягає відводу (самовідводу) також за наявності обставин, встановлених статтею 37 цього Кодексу. 3. До складу суду не можуть входити особи, які є членами сім'ї, родичами між собою чи родичами подружжя. 4. Незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу.

Позивач в своїй заяві про відвід посилається на рішення головуючого по іншій справі, інших підстав відводу не зазначає.

Відповідно до рішення ЄСПЛ по справі "Білуха проти України" (Заява № 33949/02) Рішення від 9 листопада 2006 року - п 49. Відповідно до усталеної практики Суду наявність безсторонності відповідно до п. 1 ст. 6 повинна визначатися за суб'єктивним та об'єктивним критеріями. Відповідно до суб'єктивного критерію беруться до уваги особисті переконання та поведінка окремого судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у даній справі. Відповідно до об'єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності (див., серед іншого (inter alia), рішення у справі «Фей протии Австрії» (Fey v. Austria) від 24 лютого 1993 року, пп. 27, 28 та 30; рішення у справі «Ветштайн проти Швейцарії» (Wettstein v. Switzerland), № 33958/96, п. 42, ЄСПЛ 2000-ХІІ). У кожній окремій справі слід вирішувати, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу та ступінь, що свідчать про небезсторонність суду (див. рішення у справі «Пуллар проти Сполученого Королівства» (Pullar v. United Kingdom), від 10 червня 1996 року, п. 38).

П. 50 вказаного вище рішення ЄСПЛ передбачає, що стосовно суб'єктивного критерію, особиста безсторонність суду презумується, поки не надано доказів протилежного (див. вищевказане рішення у справі «Ветштайн проти Швейцарії» (Wettstein v. Switzerland), пункт 43). Стосовно об'єктивного критерію слід визначити,… чи існували переконливі факти, які б могли свідчити про його безсторонність. Це означає, що при вирішенні того, чи є у цій справі обґрунтовані причини побоюватися, що певний суддя був небезсторонній, позиція заінтересованої особи є важливою, але не вирішальною. Вирішальним же є те, чи можна вважати такі побоювання об'єктивно обґрунтованими (див. вищевказане рішення у справі «Ветштайн проти Швейцарії» (Wettstein v. Switzerland), п. 44; та рішення у справі «Ферантелі та Сантанжело проти Італії» (Ferrantelli and Santangelo v. Italy), від 7серпня 1996 poку, п. 58). 53. 3 огляду на це, навіть зовнішні прояви можуть мати певну важливість або, іншими словами, «правосуддя повинно не тільки чинитися, повинно бути також видно, що воно чиниться» (див. рішення у справі «Де Куббер проти Бельгії» (De Cubber v. Belgium), від 26 жовтня 1984 року, п. 26). Важливим питанням є довіра, яку суди повинні вселяти в громадськість у демократичному суспільстві (див. вищевказане рішення у справі «Ветштайн проти Швейцарії» (Wettstein v. Switzerland) та рішення у справі «Кастілло Альгар проти Іспанії» (Castillo Algar v. Spain), від 28 жовтня 1998 року, п. 45).Суд критично відноситься жо посилання ОСОБА_2 на рішення ЄСПЛ у справі "Де Куббер проти Бельгії" (De Cubber v. Belgium), від 26 жовтня 1984, згідно якого «… має бути видно, що воно ( правосуддя) чиниться» .

Суд вважає, що ОСОБА_2 не зазначив конкретних обставин поведінки судді Ан О.В., щодо виявлення прихильності до когось з учасників судового засідання; відсутності гарантій що до здійснення правосуддя (залежність, тиск, вплив), інших обставин, які свідчать про упередженість дій судді. Отже об'єктивно обгунтовними сумніви позивача в об'єктивності судді в назвати не можна. Отже, особиста безсторонність судді презумується, оскільки не доведено протилежного.

Тому заявлений відвід є необґрунтованим, а отже провадження по справі відповідно до вимог ст. 40 ЦПК України належить зупинити, вирішення питання про відвід передати судді, визначеному в порядку встановленому ч.1 ст. 33 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 36, 37, 40 , 252, 258- 260 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В :

Заяву ОСОБА_2 про відвід судді Ан О.В. визнати необґрунтованою.

Зупинити провадження по цивільній справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості до вирішення питання про відвід головуючому судді.

Вирішення питання про відвід судді Ан О.В. передати на розгляд судді, визначеному в порядку встановленому ч. 1 ст. 33 ЦПК України.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя О.В.Ан