Справа № 513/31/18
Провадження № 2/513/297/18
Саратський районний суд Одеської області
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 жовтня 2018 року Саратський районний суд Одеської області у складі: судді Бучацької А.І., за участю: секретаря судового засідання Златіної О.І., представника відповідача ОСОБА_1, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Сарата цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Приват Банк" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:

29 грудня 2017 року позивач звернувся до відповідача з позовом про стягнення заборгованості у загальній сумі 105525,72 гривні.

Позовні вимоги обґрунтував тим, що відповідач ОСОБА_2 підписав заяву № б/н від 12 лютого 2014 року, згідно якої отримав кредит у розмірі 8000 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Однак, відповідач не надавав своєчасно Банку грошові кошти на погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, у звязку з чим, станом на 17 жовтня 2017 року має заборгованість в загальній сумі 105525,72 гривень, з яких: заборгованість за кредитом - 7737,80 гривень, заборгованість за відсотками - 97787,92 гривні.

Представник позивача, належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, до суду не зявився, від нього надійшла заява, в якій він підтримав позов, просив справу розглянути за його відсутності (а.с.42).

Відповідач ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_1 позов не визнали з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву (а.с.69-71) та запереченнях ( а.с. 110-114).

Послались, зокрема, на те, що в копії анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг від 12.02.2014 року відсутні дані про цільове призначення кредиту, строк дії кредитної картки, рахунок клієнта, не міститься відмітка про те, що саме кредитну картку відповідач виявив бажання оформити на своє імя, не вказано вид (назва) картки, а також він не був ознайомлений з Памяткою клієнта, що містить, у тому числі, Тарифи та основні умови обслуговування та кредитування. Тому, не можливо ідентифікувати картковий кредитний рахунок, по якому здійснювався рух кредитних коштів за кредитним договором № б/н від 12.02.2014 року. Оригінал анкети - заяви суду не надано, а копія анкети-заяви не є належним доказом.

Суду не надано доказів про відкритий картковий рахунок у відповідача та номер карткового рахунку, доказів про отримання кредитної картки відповідачем, доказів про повноваження спеціаліста ОСОБА_3, який підписав від імені банку анкету-заяву, укладати від імені Банку кредитні договори.

Позивачем не надано доказів про ознайомлення саме з Умовами та Правилами надання банківських послуг, діючими на 12.02.2014 року.

Процентна ставка з 01.09.2014 року була збільшена Банком з 30% до 34,80 %, а з 01.04.2015 року аж до 43,20%, хоча за положеннями частини 3 ст. 1056-1 ЦК України умова договору щодо права кредитора змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною.

Вважають, що кредитний договір відповідачем у письмовій формі не укладався та ним не підписувався, відповідач не вчиняв дії, спрямовані на виникнення цивільних прав та обов'язків на підставі цього договору.

Зазначили, що позивачем пропущено трирічний строк позовної давності за вимогами про стягнення заборгованості за кредитом. Останнє погашення кредиту відповідачем було здійснено 01 жовтня 2014 року, тому саме з цієї дати спливає трирічний строк позовної давності. Позовна заява була подана до суду 29 грудня 2017 року, тобто з пропуском трирічного строку позовної давності (а.с. 69-71, 110-114).

Представник відповідача ОСОБА_4 надала відповідь на відзив, в якій зазначила, що в даному випадку зміст кредитного договору зафіксовано в декількох документах: в заяві Позичальника, Умовах надання банківських послуг, Правилах користування платіжною карткою та Тарифах, з якими позичальник був ознайомлений, про що свідчить підпис в Заяві.

Вважає, що підтвердженням укладання договору є копія анкети-заяви від 12.02.2014 року та

Довідка про умови кредитування з використанням кредитки Універсальна, 55 днів пільгового періоду.

Зазначила, що відповідач підписанням Анкети-заяви позичальника приєднався до Умов та Правил надання банківських послуг. Заява разом з Умовами та Тарифами є договором про

надання банківських послуг.

Оскільки, банк надав кошти шляхом встановлення кредитного ліміту, то між банком і відповідачем було укладено договір, який ніким не оспорений, а отже є всі законні підстави для стягнення заборгованості з відповідача.

Повідомлення про підвищення процентної ставки відповідачу було направлено 01.09.2014 року, 01.04.2015 року, та заяв про розірвання кредитногодоговору від Відповідача до Банку не надходило.

Відповідно до Правил користування карткою строк дії картки вказано на лицевій стороні Картки (місяць та рік). Картка діє до останнього календарного дня вказаного місяця. Строк випущеної картки до останнього дня 12.2017 року.

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача 29.12.2017 року до спливу строку позовної давності.

Вислухавши представника відповідача, дослідивши та оцінивши письмові докази, суд приходить до наступних висновків.

Згідно зі статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірах та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 1 статті 1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.

За змістом статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до частини першої статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частинами 1, 2 ст. 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди.

Судом не встановлено, що банком був наданий кредит в розмірі та на умовах, передбачених вищезазначеним кредитним договором, оскільки в матеріалах справи відсутні докази укладення між сторонами саме кредитного договору. Так, у копії анкети-заяві про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг відсутні позначки про видачу саме кредитної картки «Універсальна 55 днів пільгового періоду» та про отримання Пам'ятки клієнта, яка містить, у тому числі Тарифи і основні умови обслуговування та кредитування; не позначено, що саме вищезазначені Умови та Правила надання банківських послуг є складовою частиною укладеного між сторонами договору, і що саме зазначені Умови та Правила надання банківських послуг мав на увазі відповідач, підписуючи Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, та відповідно, судом не встановлено , чи брав на себе зобов'язання відповідач з повернення кредиту, зі сплати винагороди та неустойки в разі порушення зобов'язання з повернення кредиту.

При цьому суд враховує правову позицію, яка міститься в постанові Верховного Суду України від 22 березня 2017 року у справі № 6-2320цс16.

Згідно виписки по рахунку заборгованість по кредитному договору станом на 30.09.2017 року становить 107 735,90 гривень. Проте, позивачем не надано належних та допустимих доказів, що вказана заборгованість виникла саме по кредитному договору б/н від 12 лютого 2014 року, а саме вказаний договір є підставою позову.

В судовому засіданні не встановлено, що відповідач 12 лютого 2014 року дійсно отримав кредитну картку «Універсальна 55 днів пільгового кредиту", як стверджує позивач.

Суд не бере до уваги посилання позивача про те, що отримання відповідачем кредитних коштів підтверджується Довідкою про умови кредитування з використанням кредитки Універсальна, 55 днів пільгового періоду , оскільки суду не надано належних доказів , що відповідачу видано саме таку кредитну картку. Окрім того, довідка не є належним дкументом на видачу грошових коштів.

Таким чином, досліджені судом докази та їх належна оцінка вказують на відсутність підстав для задоволення позову про стягнення з відповідача заборгованості за кредитом на загальну суму 105525, 72 грн.

Щодо строків позовної давності, суд встановив наступне.

За змістом ч.3 ст. 254 ЦК України строк, що визначений місяцями, спливає у відповідне число останнього місяця строку.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Ч.2 ст. 258 ЦК України передбачає, що спеціальна позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Згідно зі ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Отже, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначене періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Зазначена правова позиція міститься у постанові Верховного Суду України від 14 грудня 2016 року (справа № 6-2462цс16).

Як вбачається з розрахунку заборгованості, наданого позивачем, останнє погашення заборгованості відбулося 01 жовтня 2014 року (а.с. 7-8). Після цієї дати жодних платежів на користь Банку відповідач не здійснював. Черговий платіж відповідач повинен був здійснити 25 жовтня 2016 року.

Таким чином, перебіг строку позовної давності почався з наступного дня після настання строку погашення чергового платежу за договором, тобто з 26 жовтня 2014 року. Трирічний строк позовної давності щодо звернення до суду із позовом про стягнення періодичних платежів закінчився 26 жовтня 2017 року.

Банк звернувся до суду з позовом про захист свого порушеного права 29 грудня 2017 року, тобто з пропуском встановленого статтею 257 ЦК України трирічного строку позовної давності.

Посилання позивача на те, що сторони домовилися про збільшення позовної давності відносно вимог позивача з повернення кредиту, сплати відсотків за користування кредитом, винагород, неустойки пені, штрафів, витрат позивача до 50 років (п. п. 1.1.7.31. Умов та правил надання банківських послуг) суд вважає безпідставними, оскільки дані Умови та Правила надання банківських послуг відповідачем не підписані.

Оскільки судом встановлені підстави для відмови в позові за недоведеністю вимог, суд не може одночасно відмовити в позові з підстав пропуску строку позовної давності. Тому суд не погоджується із заявою представника відповідача в частині відмови в позові з підстав пропусеку строку позовної давності.

Керуючись ст.ст. 1054, 1055, 626, 628, 638, 253, 254, 256, 257, 258, 260, 261, 266, 267, ЦК України, ст.ст. 258-259, 263-265, 273, 354 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

в задоволенні позову Акціонерного товариства Комерційний банк "Приват Банк" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором - відмовити повністю.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду Одеської області через Саратський районний суд Одеської області протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не буде подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено 29 жовтня 2018 року

Суддя А. І. Бучацька