Провадження 2/522/2567/18
06 вересня 2018 року Приморський районний суд міста Одеси в складі:
головуючого - судді Шенцевої О.П.
з участю секретаря - Соболевій О.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом Одеського державного університету внутрішніх справ до ОСОБА_1 про відшкодування витрат за період навчання,
В провадженні Приморського районного суду м. Одеси перебуває справа за позовом Одеського державного університету внутрішніх справ до ОСОБА_1 про відшкодування витрат за навчання.
Представник позивача до судового засідання з'явився, просив позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, надав суду заяву про проведення судового засідання без фіксації судового процесу, проти прийняття заочного рішення не заперечував.
Відповідач до судового засідання не з'явився, був повідомлений про судове засідання належним чином, причини неявки суду не повідомив.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 224 Цивільного процесуального кодексу України (надалі - ЦПК України) у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
15 грудня 2017 року набули чинності зміни, внесені до Цивільного процесуального кодексу України Законом України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03.10.2017, № 2147-VIII, яким ЦПК України викладено в новій редакції.
Згідно п. 9 Розділу XIII ПЕРЕХІДНІ ПОЛОЖЕННЯ ЦПК України (в редакції від 03.10.2017), справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
За таких обставин суд вважає за необхідне застосувати під час розгляду вказаної справи положення ЦПК України в редакції від 03.10.2017.
Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
Суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи (ч. 1 ст. 280 ЦПК України).
З врахуванням тієї обставини, що відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, причини неявки суду невідомі, заперечень проти позовної заяви не надав, а також того, що представник позивача не заперечує проти ухвалення заочного рішення, суд постановив ухвалу про розгляд справи в заочному порядку на підставі наявних у справі даних та доказів.
Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Судом встановлено наступні фактичні обставини справи, які підтверджені наданими сторонами доказами по справі.
В судовому засіданні встановлено, що відповідач з 15.08.2013 до 03.03.2015 навчався в Одеському державному університеті внутрішніх справ.
У 2013 році зарахований до Університету, поставлений на всі види продовольчого та речового забезпечення, з виплатою грошового утримання, відповідно до наказу № 117 о/с від 15.08.2013.
На виконання вимог ст. 18 Закону України «Про міліцію», Указу Президента України № 77/96 від 23.01.1996 «Про заходи щодо реформування системи підготовки спеціалістів та працевлаштування випускників вищих навчальних закладів», Типового договору про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі МВС України, затвердженого наказом МВС України № 150 від 14.05.2007, між Відповідачем - ОСОБА_1, Позивачем, та Управлінням МВС України в Миколаївській області 09.09.2013 було укладено Договір про підготовку фахівця в Університеті.
У зв'язку з небажання в подальшому продовжувати навчання в університеті, проходити службу в органах внутрішніх справ, 02.03.2015 відповідачем було подано рапорт про звільнення з ОВС та відрахування з університету.
Відповідно до наказу від 03.03.2015 № 21 о/с курсанта ОСОБА_1 було відраховано з 2-го курсу університету за власним бажанням, та звільнено з органів внутрішніх справ.
Відповідно до положень ст. 18 Закону України «Про міліцію», курсанти вищих навчальних закладів Міністерства внутрішніх справ України у разі дострокового розірвання договору через небажання продовжувати навчання або через недисциплінованість чи в разі відмови від подальшого проходження служби на посадах начальницького складу органів внутрішніх справ після закінчення вищого навчального закладу, відшкодовують Міністерству внутрішніх справ України витрати, пов'язані з їх утриманням у вищому навчальному закладі, в порядку установленому Кабінетом Міністрів України. У разі відмови від добровільного відшкодування витрат таке відшкодування здійснюється в судовому порядку.
Загальна сума витрат, які затрачені на навчання в Одеському державному університеті внутрішніх справ курсанта ОСОБА_1 складає 18 014,92 гривень, які відповідач у добровільному порядку не повернув.
Представник позивача подав до суду заяву про розгляд справи у відсутність представника Одеського державного університету внутрішніх справ та надав згоду на проведення заочного розгляду справи.
Відповідач в судове засідання не з'явився, про місце і час судового розгляду був повідомлений шляхом направлення на адресу місця реєстрації Відповідача - м. Одеси, пров. Сабанський, 4, судової повістки та розміщення судової повістки на офіційному сайті суду з врахуванням того, що судова кореспонденція повертається з останнього відомого місця проживання Відповідача за терміном зберігання.
З урахуванням положень ст. ст. 128-131, 223, 280-282 ЦПК України та з метою уникнення затягування розгляду справи, суд вважає за можливе розглянути справу по суті заочно за відсутності відповідача.
Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд у судовому засіданні встановив наступне.
Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_1 відповідно до вимог закону України від 20.12.1990 року «Про міліцію», проходив службу в органах внутрішніх справ з 15.08.2013 до 03.03.2015.
09.09.2013 між Одеським державним університетом внутрішніх справ, Управлінням МВС України в Миколаївській області та ОСОБА_1 був укладений Договір про підготовку фахівця в Одеському державному університеті внутрішніх справ.
За умовами вказаного договору позивач брав на себе зобов'язання підготувати за державним замовленням на денній формі навчання фахівця освітньо-кваліфікаційного рівня бакалавр та спеціаліст за спеціальністю правознавство.
15.08.2013 відповідач був зарахований курсантом 1-го курсу факультету підготовки фахівців для підрозділів міліції громадської безпеки з підготовки фахівців освітньо-кваліфікаційного рівня «бакалавр» за напрямком «Правоохоронна діяльність» Одеського державного університету внутрішніх справ, поставлений на всі види продовольчого та речового утримання, з виплатою грошового забезпечення.
Згідно з п. 2.1. даного договору Університет зобов'язаний забезпечити теоретичну та практичну підготовку фахівця згідно з навчальними планами та програмами і вимогами освітньо-кваліфікаційних рівнів харчування, речовим майном та грошовим утриманням за нормами, затвердженими нормативно-правовими актами МВС України, працевлаштування випускника після закінчення повного курсу навчання та одержання відповідної кваліфікації. Особа, яка навчається, в свою чергу , згідно з п.2.3. даного Договору зобов'язана виконувати в повному обсязі навчальну програму відповідної фахової спрямованості та освітньо-кваліфікаційного рівня, сумлінно ставитися до навчання ,оволодіти теоретичними знаннями і практичними навичками, сучасними методами роботи з обраної спеціальності, не допускати порушень службової та навчальної дисципліни, складати іспити,заліки, проходити практику та стажування, передбачені навчальними планами і програмами, виконувати навчально-методичні вимоги науково-педагогічного складу, виконувати правила внутрішнього розпорядку університету , дотримуватися вимог законодавства України та нормативно-правових актів з питань проходження служби в ОВС.
02.03.2015 відповідачем було подано рапорт про звільнення з ОВС та відрахування з університету у зв'язку з небажання в подальшому продовжувати навчання в університеті, проходити службу в органах внутрішніх справ.
Пунктом 2.3.6 Договору про підготовку фахівця передбачено, що в разі відрахування з навчального закладу за підставами, передбаченими пунктом 3 Договору, відповідач зобов'язаний відшкодувати фактичні витрати, пов'язані з його утриманням у навчальному закладі згідно з затвердженим розрахунком. Крім того, відповідно до п. 3.1 зазначеного Договору, підставою відшкодування фактичних витрат на підготовку є дострокове розірвання договору про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі МВС України у зв'язку із небажанням особи продовжувати навчання або порушення нею дисципліни.
Відповідно до наказу № 21 о/с від 03.03.2015 курсанта ОСОБА_1 було відраховано з 2-го курсу університету за власним бажанням, та звільнено з органів внутрішніх справ.
З розрахунку фактичних витрат, пов'язаних з утриманням рядового міліції ОСОБА_1 № 605 від 22.11.2017, вбачається, що на забезпечення ОСОБА_1 з 15.08.2013 по 03.03.2015 було витрачено 18 014 грн. 92 коп. з яких: 4 099,91 грн. - грошове забезпечення, 1 948,00 грн. - речове забезпечення, 6 488,03 грн. - харчування, 5 478,98 грн. - комунальні послуги, які відповідач у добровільному порядку не повернув.
Згідно зі ст. ст. 509 ч. 1, 525, 526 ЦК України, зобов'язання є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послуги, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Частина 1 статті 530 ЦК України зазначає, якщо у зобов'язанні у встановлений строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.
Стаття 610 ЦК України зазначає, що порушення зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).
На день розгляду справи судом з боку відповідача не надано суду доказів про виконання обов'язку щодо сплати витрат позивача за період навчання.
Враховуючи викладене, оцінюючи всі зібрані і досліджені судом докази, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими, доведеними в зв'язку з чим позов підлягає задоволенню в повному обсязі.
Будь-яких конкретних правових доказів у спростування позовних вимог позивача, відповідач суду не надав і судом таких доказів не здобуто.
За таких обставин, позов підлягає задоволенню.
Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов'язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.
Відповідно до ч. 1, 5 ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Висновки суду відповідають вимогам норм права, на які посилається суд під час розгляду справи і фактичним обставинам по справі, а також підтверджується зібраними по справі доказами.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 3, 4, 10, 12, 13, 17, 18, 76 -81, 133, 137, 141, 222, 224, 258 - 259, 263 - 268, 273, 280 - 289, 352, 354 - 355 ЦПК України, суд, -
Позовні вимоги Одеського державного університету внутрішніх справ до ОСОБА_1 про відшкодування витрат за період навчання - задовольнити.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача протягом 30-ти днів з дня складання повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Заочне рішення може бути оскаржене позивачем до апеляційного суду Одеської області через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги протягом 30-ти днів з дня складення повного судового рішення.
Суддя