Справа №443/1397/17
Провадження №2/443/387/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 жовтня 2018 року м. Жидачів

Жидачівський районний суд Львівської області в складі:

головуючого-судді Коліщук З.М.,

з участю секретаря судового засідання Шальвіри І.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Жидачів цивільну справу за позовом ОСОБА_1 Теодори-Мирослави Миколаївни до ОСОБА_2 селищної ради Жидачівського району Львівської області про визнання права власності на земельний пай в порядку спадкування за заповітом, -

встановив:

Позивач ОСОБА_1-М.М., звернулася в суд з позовною заявою, якою просить ухвалити рішення, яким визнати за нею в порядку спадкування за заповітом після смерті її матері ОСОБА_3, яка померла 31 січня 1998 року, право на земельну частку (пай) площею 1,78 умовних кадастрових гектари, яка розташована на території ОСОБА_2 селищної ради Жидачівського району Львівської області, на яку померла мала право на підставі Сертифіката на право на середню земельну частку(пай) серії ЛВ №14092, виданого на підставі Рішення ХІІ сесії ІІ демократичного скликання Жидачівської районної ради від 11 березня 1998 року №185 та зареєстрованого в Книзі реєстрації Сертифікатів на право на середню земельну частку (пай), що видаються по ОСОБА_2 селищній раді 08 квітня 1998 року за №527.

В обґрунтування позовних вимог позивач покликається на те, що 31 січня 1998 року померла її мати ОСОБА_3. Після її смерті відкрилась спадщина, до якої серед іншого, входить земельна частка (пай) площею 1,78 умовних кадастрових гектари, яка розташована на території ОСОБА_2 селищної ради Жидачівського району Львівської області, на яку померла мала право на підставі Сертифіката на право на середню земельну частку(пай) серії ЛВ №14092, виданого на підставі Рішення ХІІ сесії ІІ демократичного скликання Жидачівської районної ради від 11 березня 1998 року №185 та зареєстрованого в Книзі реєстрації Сертифікатів на право на середню земельну частку (пай), що видаються по ОСОБА_2 селищній раді 08 квітня 1998 року за №527. На випадок своєї смерті покійна склала заповіт, відповідно до якого належне майно заповіла їй. Відтак, вона як єдиний спадкоємець, що виявив бажання отримати свідоцтво про право на спадщину, яку фактично прийняла, оскільки фактично вступила в управління та володіння спадковим майном, звернулася з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом, проте отримала відмову у видачі такого, у звязку з тим, що відсутні правовстановлюючі документи на земельну частку (пай), що знаходиться на території ОСОБА_2 селищної ради Жидачівського району Львівської області, що належала померлій та є спадковим майном. Вказана відмова позбавляє її можливості належним чином реалізувати волю спадкодавця та свої спадкові права, а тому змушена звернутись до суду за захистом своїх прав.

Позивач ОСОБА_1-М.М. подала заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує, покликаючись на мотиви викладені в позовній заяві та просить їх задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_2 селищної ради Жидачівського району Львівської області ОСОБА_4 подав заяву, в якій просить розглянути дану справу за відсутності представника селищної ради, оскільки вони позовні вимоги визнають та не заперечують проти їх задоволення.

Відповідно до ст.211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.

Згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України, у зв'язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Відповідно до ч.3 ст.13, ч.2 ст.49, ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч.1ст.2 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Суд, за правилом ч.1 ст.13 ЦПК України розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтями 15, 16 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у випадку його порушення, невизнання або заперечення, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права або інтересу.

Стаття 41 Конституції України зазначає, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

В судовому засіданні встановлено та підтверджується долученою копією свідоцтва про смерть, що 31 січня 1998 року, в віці 80 років, в смт. Журавно Жидачівського району Львівської області, померла ОСОБА_3, про що 01 лютого 1998 року зроблено відповідний запис за №7 та ОСОБА_2 селищною радою Жидачівського району Львівської області, від 01 лютого 1998 року, видано свідоцтво про смерть серії І-СГ №106688 /арк. справи 3/.

Відповідно до п. 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. А відтак, при постановленні рішення по даній справі, слід керуватися положенням ЦК УРСР в редакції 1963 року. Окрім цього, при вирішенні вказаного судового спору також слід керуватися нормами ЦК України 2004 року, оскільки спадкування спадкового майна має місце після прийняття нового Цивільного Кодексу України.

Спадщина відкрилася в цей же день, 31 січня 1998 року, у відповідності до вимог статті 525 ЦК УРСР (у редакції, що була чинною на час виникнення правовідносин).

Судом встановлено, що спадщина померлої, серед іншого, складається із земельної частки (пай) площею 1,78 умовних кадастрових гектари, яка розташована на території ОСОБА_2 селищної ради Жидачівського району Львівської області, на яку померла мала право на підставі Сертифіката на право на середню земельну частку(пай) серії ЛВ №14092, виданого на підставі Рішення ХІІ сесії ІІ демократичного скликання Жидачівської районної ради від 11 березня 1998 року №185 та зареєстрованого в Книзі реєстрації Сертифікатів на право на середню земельну частку (пай), що видаються по ОСОБА_2 селищній раді 08 квітня 1998 року за №527.

Так, згідно із витягу №31-1309-0.2-1827/2-17, виданого відділом у Жидачівському районі Головного управління Держгеокадастру у Львівській області від 30 серпня 2017 року, сертифікат на право на середню земельну частку(пай) серії ЛВ №14092, виданий на підставі Рішення ХІІ сесії ІІ демократичного скликання Жидачівської районної ради від 11 березня 1998 року №185 та зареєстрований в Книзі реєстрації Сертифікатів на право на середню земельну частку (пай), що видаються по ОСОБА_2 селищній раді 08 квітня 1998 року за №527, земельна частка(пай) розміром 1,78 умовних кадастрових гектарів. Така перебуває у колективній власності ССП «Перемога» і її вартість становить 28862,81 грн. Державний акт на право власності на землю взамін на сертифікат на право на середню земельну частку (пай) не видавався /арк. справи 8/.

Відповідно до частини 1 та 2 статті 524 ЦК УРСР (у редакції, що була чинною на час виникнення правовідносин) спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом.

Відповідно до статті 534 ЦК УРСР (у редакції, що була чинною на час виникнення правовідносин) кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям.

З наявної в матеріалах справи копії заповіту від 24 червня 1996 року, вбачається, що ОСОБА_5 на випадок своєї смерті зробила таке розпорядження: «все моє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, а також все те, що належатиме мені на день моєї смерті, і на що я за законом матиму право заповідаю ОСОБА_1 Теодорі-Мирославі Миколаївні». Судом встановлено, що на день смерті заповідача заповіт не змінений та не скасований /арк. справи 4/.

З долучених до матеріалів справи копій: свідоцтва про народження серії ЯЛ №410934, свідоцтва про одруження серії ІІ-АГ №008029, паспорта серії КС 119771 вбачається,що позивачка по справі - ОСОБА_1 Теодора-Мирослава Миколаївна(позивачка у справі) є дочкою спадкодавця і особою на чию користь складено заповіт відповідно /арк. справи 5-7/.

Також, факт вищевказаного заповіту підтверджується долученою до матеріалів справи довідкою №1516, виданою ОСОБА_2 селищною радою Жидачівського району Львівської області від 28 липня 2017 року. Окрім того, з вказаної довідки вбачається, що до дня смерті ОСОБА_3 разом із нею, проживала та була зареєстрована дочка ОСОБА_1-М.М. /арк. справи 9/.

При вищевказаних обставинах, у відповідності до норм статей 534, 549 ЦК УРСР (у редакції, що була чинною на час виникнення правовідносин) спадщину після смерті ОСОБА_3 прийняла ОСОБА_1-М.М., оскільки як спадкоємець за заповітом фактично вступила в управління та володіння спадковим майном.

Разом з тим, згідно із постановою завідувача Жидачівською державною нотаріальною конторою №419/02-31 від 16 серпня 2017 року, встановлено факт відмови ОСОБА_1-М.М. у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті її матері ОСОБА_3, яка померла 31 січня 1998 року, у звязку з тим, що відсутні правовстановлюючі документи на земельну частку (пай), що знаходиться на території ОСОБА_2 селищної ради Жидачівського району Львівської області, що належала померлій та є спадковим майном /арк. справи 10/.

Відповідно до ч. 1 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

Пунктом 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 "Про судову практику у справах про спадкування"роз'яснено, що відповідно до статті 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом.

Разом з тим, відповідно до ч. 3 Указу Президента України «Про невідкладні заходи щодо прискорення земельної реформи у сфері сільськогосподарського виробництва», встановлено, що право на земельну частку (пай) може бути обєктом купівлі-продажу, дарування, міни, успадкування, застави. Документи, що підтверджують право особи спадкоємця є сертифікат на право на земельну частку (пай) спадкодавця, який є правовстановлюючим документом, виданий районною (міською) адміністрацією, що засвідчує наявність у її власника лише однієї правомочності права розпорядження земельною часткою (паєм), а не право власності, яке виражається у володінні, користуванні та розпорядженні. Тому, коли спадкодавець був наділений лише правом на земельну частку (пай), а не правом власності, то і до спадкоємця переходить лише право на земельну частку (пай), а не право власності.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» від 05.06.2003 року № 899-IV право на земельну частку (пай) мають громадяни - спадкоємці права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом. Право особи на земельну частку (пай) може бути встановлено в судовому порядку.

Згідно із ст.ст. 81,126 ЗК України право власності громадяни України набувають на земельні ділянки на підставі безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності, прийняття спадщини. Право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом.

Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року за № 7 передбачено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Таким чином, враховуючи свободу заповіту як фундаментальний принцип спадкового права; те, що позивач оформити право на спадкове майно(земельну частку(пай), в нотаріальному порядку не має можливості у зв'язку з відмовою нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину; представник відповідача позовні вимоги визнав та проти задоволення позову не заперечує, що не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб; будь-яких інших спадкоємців, які б претендували на спірне майно, судом не встановлено, а тому враховуючи наведене, зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв'язок у сукупності, суд вважає позов обґрунтованим, підставним та таким, що підлягає задоволенню в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 223, 229, 247, 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 Теодори-Мирослави Миколаївни задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_1 Теодорою-Мирославою Миколаївною, ІНФОРМАЦІЯ_1, в порядку спадкування за заповітом після смерті її матері ОСОБА_3, яка померла 31 січня 1998 року, право на земельну частку (пай) площею 1,78 умовних кадастрових гектари, яка розташована на території ОСОБА_2 селищної ради Жидачівського району Львівської області, на яку померла мала право на підставі Сертифіката на право на середню земельну частку(пай) серії ЛВ №14092, виданого на підставі Рішення ХІІ сесії ІІ демократичного скликання Жидачівської районної ради від 11 березня 1998 року №185 та зареєстрованого в Книзі реєстрації Сертифікатів на право на середню земельну частку (пай), що видаються по ОСОБА_2 селищній раді 08 квітня 1998 року за №527.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не буде подано, і може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 Теодора-Мирослава Миколаївна, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрована за адресою: 81780, Львівська область, Жидачівський район, смт. Журавно, вул.. Стрийська, 85, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1.

Відповідач: ОСОБА_2 селищна рада Жидачівського району Львівської області: 81780, Львівська область Жидачівський район смт. Журавно, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 04374890.

Суддя З.М. Коліщук