Справа № 278/520/17
Провадження №2/278/959/18
РІШЕННЯ

ІМЯМ УКРАЇНИ

23 жовтня 2018 року Житомирський районний суд Житомирської області в складі:

головуючого судді Зубчук І. В.,

секретаря с/з ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Житомирі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з вищевказаним позовом, в якому зазначив, 04 липня 2016 року відповідач ОСОБА_3 взяв у нього в борг 6500 доларів США зі строком повернення до 06 липня 2016 року. Незважаючи на неодноразове нагадування про повернення боргу, останній борг так і не повернув.

У звязку з наведеним просить стягнути з відповідача на його користь 176273 гривень, що еквівалентно 6500 доларам США.

У судове засідання позивач не зявився, хоча про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином.

Представник відповідача у судове засідання також не зявився, подав заяву про розгляд справи за його відсутності.

Враховуючи те, що у справі є достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін, суд ухвалює рішення за відсутності сторін.

Вивчивши матеріали справи, судом були встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до положень ст.ст.55, 124 Конституції України, ст. 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) та ст.4 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути примусове виконання обов'язку в натурі (п.5 ч.2 ст.16 ЦК України).

Зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобовязання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку (ч.1 ст 509 ЦК України).

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст.610 ЦК України).

Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини (п.1 ч.2 ст.11 ЦК України).

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ч.1 ст.626 ЦК України).

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч.1 ст.628 ЦК України).

За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками (ст.1046 ЦК України).

Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ст.1047 ЦК України).

Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.

Такий правовий висновок висловлений у постанові Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13.

Згідно з ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Так, судом встановлено, що відповідач був присутній під час передачі грошових коштів в сумі 6500 доларів США, однак, як убачається з її змісту, вона не містить відомостей про те, що саме відповідач взяв у борг дані грошові кошти та що саме він зобовязався їх повернути.

Отже, зважаючи на недоведеність факту укладення між сторонам договору позики, суд вважає за потрібне відмовити в задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 525, 526, 527, 1046, 1050 ЦК України, ст.ст. 4, 12, 13, 76-83, 89, 258-259, 263-265 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В :

В задоволенні позовної заяви ОСОБА_2 відмовити.

Рішення може бути оскаржене, шляхом подання апеляційної скарги до Житомирського апеляційного суду через Житомирський районний суд Житомирської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя: І. В. Зубчук