Постанова

Іменем України

24 жовтня 2018 року

м. Київ

справа № 206/2210/16-ц

провадження № 61-10575св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Білоконь О. В., Синельникова Є. В. (суддя-доповідач), Хопти С. Ф., Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_3,

представник позивача - ОСОБА_4,

відповідач - товариство з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Сервіс»,

треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: первинна профспілкова організація відокремленого підрозділу «Придніпровська теплова електрична станція» публічного акціонерного товариства «ДТЕК Дніпроенерго», керівник департаменту по управлінню персоналом товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Сервіс» ОСОБА_5, Дніпровський міській центр зайнятості,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційні скарги товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Сервіс» та ОСОБА_3 на рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська, у складі судді Сухорукова А. О., від 12 квітня 2017 року та постанову Апеляційного суду Дніпропетровської області, у складі колегії суддів: Максюти Ж. І., Демченко Е. Л., Куценко Т. Р., від 30 січня 2018 року,

В С Т А Н О В И В :

У лютому 2016 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до

товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Сервіс» (далі - ТОВ «ДТЕК Сервіс») про визнання дій неправомірними, визнання незаконною та скасування довіреності, визнання незаконним та скасування наказу про внесення змін у штатному розписі та скорочення штату робітників, визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди.

Позовну заяву ОСОБА_3 мотивовано тим, що вона перебувала у трудових відносинах з ТОВ «ДТЕК Сервіс». 26 липня 2012 року ОСОБА_3 було прийнято спеціалістом у відділ бухгалтерського звіту Придніпровської ТЕС Запорізького департаменту бухгалтерського обліку ТОВ «ДТЕК Сервіс» по переведенню, згідно наказу № 740-к від 26 липня 2012 року. 26 грудня 2012 року товариство перейменовано у ТОВ «ДТЕК Сервіс», згідно наказу № 700-ОД від 26 грудня 2012 року. 08 січня 2013 року її було переведено спеціалістом групи бухгалтерського обліку Придніпровської ТЕС Запорізького відділу бухгалтерського обліку департаменту по бухгалтерському обліку та звітності. Наказом № 744-к від 09 грудня 2015 року її було звільнено на підставі пункту статті 40 КЗпП України у зв'язку із скороченням штату. Рішення про своє звільнення позивач вважала незаконним та необґрунтованим, оскільки роботодавцем не було враховано її переважне право на залишенні на роботі. Відповідач не прийняв до уваги те, що на підприємстві у групі бухгалтерського обліку була створена цехова профспілкова організація групи бухгалтерського обліку ДТЕК Придніпровської ТЕС, яка входить до первинної профспілкової організації відокремленого підрозділу «Придніпровська теплова електрична станція» Публічного акціонерного товариства «ДТЕК Дніпроенерго» (далі - ПАТ «ДТЕК Дніпроенерго»). Відповідач порушив встановлений законодавством порядок отримання згоди на звільнення, оскільки до первинної профспілкової організації взагалі не звертався. 01 січня 2015 року директор ТОВ «ДТЕК Сервіс» ОСОБА_6 уповноважила керівника департаменту по управлінню персоналом ТОВ «ДТЕК Сервіс» ОСОБА_5 виконувати частково повноваження директора товариства. Для виконання повноважень за цією довіреністю ОСОБА_5 надано право ставити підписи на відповідних документах, виконувати всі необхідні дії, пов'язані з виконанням повноважень. Довіреність видана без права передоручення та дійсна по 31 грудня 2015 року. При видачі довіреності директором ТОВ «ДТЕК Сервіс» було порушено порядок надання повноважень на представлення інтересів товариства, визначений статутом товариства, та перевищено повноваження. Рішення щодо зміни організаційної структури товариства належить саме до компетенції загальних зборів товариства, а не до повноважень керівника департаменту ОСОБА_5 Керівником департаменту було перевищено свої повноваження, оскільки згідно довіреності від 01 січня 2015 року йому не були надані повноваження щодо внесення змін в штатний розпис та структуру підприємства, скорочення посад. Наказом № 212-ОД-К від 06 жовтня 2015 року «Про внесення змін в штатний розпис та скорочення штату працівників», який підписаний керівником департаменту ОСОБА_5, передбачено внести зміни в штатний розклад бухгалтерського обліку з 10 грудня 2015 року: скоротити посади у відділі бухгалтерського обліку в Запорізькому відділенні - спеціаліст 6 штатних одиниць, начальнику відділу адміністрування персоналу у строк до 09 жовтня 2015 року персонально повідомити робітників, посади яких скорочуються, роз'яснити робітникам про гарантії та компенсації, повідомити про звільнення в центр зайнятості, повідомити голову ради трудового колективу підприємства про звільнення. Відповідач не надав жодних доказів, в чому саме полягали зміни в організації виробництва і праці на підприємстві. Доводи відповідача про критичний фінансовий стан підприємства та скорочення кількох штатних одиниць не є доказом змін в організації виробництва і праці. Таким чином наказ № 212-ОД-К від 06 жовтня 2015 року винесений з порушення норм чинного законодавства України та не відповідає вимогам статуту товариства. Наказом № 877-ОДЗ від 10 грудня 2015 року «Про внесення змін в штатний розпис», який підписаний директором ТОВ «ДТЕК Сервіс», передбачено затвердити штатний розклад та ввести його в дію з 10 грудня 2015 року. Проте рішення щодо зміни організаційної структури товариства належить саме до компетенції загальних зборів товариства, а не до повноважень директора ОСОБА_6 та керівника департаменту ОСОБА_5

ОСОБА_3 вважала своє звільнення незаконним, таким, що порушує її трудові права, у зв'язку з чим звернулась до суду з цим позовом.

Посилаючись на викладені обставини, ОСОБА_3, з урахуванням уточнених позовних вимог, просила суд визнати дії директора ТОВ «ДТЕК Сервіс» ОСОБА_6 у частині внесення змін до структури товариства та уповноваження ОСОБА_5 - керівника департаменту по управлінню персоналом товариства в частині прийняття рішення по кадровим питанням товариства, у тому числі прийняття та звільнення робітників - неправомірними; визнати дії керівника департаменту по управлінню персоналом ТОВ «ДТЕК Сервіс» ОСОБА_5 у частині внесення змін в штатний розпис та структуру департаменту по бухгалтерському обліку та звітності - неправомірними; визнати незаконною та скасувати довіреність від 01 січня 2015 року, на підставі якої директор ТОВ «ДТЕК Сервіс» ОСОБА_6 уповноважила ОСОБА_5 - керівника департаменту по управлінню персоналом ТОВ «ДТЕК Сервіс», у частині прийняття рішення по кадровим питанням товариства, у тому числі на прийняття та звільнення робітників; визнати незаконним та скасувати наказ № 212-ОД-К від 06 жовтня 2015 року про внесення змін в штатному розписі та скорочення штату робітників; визнати незаконним та скасувати наказ № 744-к від 09 грудня 2015 року про її звільнення; поновити її на посаді спеціаліста групи бухгалтерського обліку Придніпровської ТЕС Запорізького відділення бухгалтерського обліку відділу бухгалтерського обліку департаменту по бухгалтерському обліку та звітності ТОВ «ДТЕК Сервіс»; стягнути з ТОВ «ДТЕК Сервіс» на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 10 грудня 2015 року по 12 січня 2016 року у розмірі 78 377, 70 грн, та у подальшому, що буде збільшуватись з розглядом справи, а також 5 000, 00 грн у відшкодування моральної шкоди; визнати незаконним та скасувати наказ № 877-ОДЗ від 10 грудня 2015 року про внесення зміни до структури підприємства та затвердження штатного розпису у новій редакції.

Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 12 квітня

2017 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено частково. Визнано незаконним та скасовано наказ від 09 грудня 2015 року № 744-к про звільнення ОСОБА_3 Поновлено ОСОБА_3 на посаді спеціаліста групи бухгалтерського обліку департаменту бухгалтерського обліку та звітності ТОВ «ДТЕК Сервіс». Стягнуто з ТОВ «ДТЕК Сервіс» на користь ОСОБА_3 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 10 грудня 2015 року по 12 січня 2017 року у розмірі 37 145, 86 грн. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що звільнення позивача відбулось з порушенням норм трудового законодавства, за відсутності згоди профспілкової організації, а тому остання підлягає поновленню на роботі з виплатою середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Заявлені вимоги про відшкодування моральної шкоди позивачем не були обґрунтовані відповідно до положень статей 57-60 ЦПК України, 2004 року, а тому місцевий суд дійшов висновку про їх безпідставність. Також місцевий суд дійшов висновку про те, що оскаржена довіреність від 01 січня 2015 року відповідає вимогами статей 244-246 ЦК України, директор товариства, у силу своїх повноважень, передбачених статутом, мав право видавати довіреність ОСОБА_5 із зазначеними у ній повноваженнями. Дії директора ОСОБА_6 та керівника департаменту ОСОБА_5 були правомірними. Видаючи наказ № 212-ОД-К від 06 жовтня 2015 року та наказ № 877 від 10 грудня 2015 року, ОСОБА_5 діяв у межах своїх повноважень та на законних підставах.

Постановою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 30 січня 2018 року апеляційну скаргу ТОВ «ДТЕК Сервіс» залишено без задоволення, апеляційну скаргу ОСОБА_3 задоволено частково, рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 12 квітня 2017 року скасовано у частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та ухвалено у цій частині нове рішення, яким стягнуто з ТОВ «ДТЕК Сервіс» на користь ОСОБА_3 середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 57 224, 99 грн. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що місцевий суд дійшов вірного висновку про незаконне звільнення позивача, разом з тим, суд першої інстанції не навів розрахунку середнього заробітку за час вимушеного прогулу та помилково визначив період стягнення з 10 грудня 2015 року по 12 січня 2017 року, а не до дати ухвалення рішення про поновлення на роботі. Ухвалюючи нове рішення у справі у частині вимог про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, апеляційний суд керувався положеннями статті 27 Закону України «Про оплату праці» та правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100. В іншій частині рішення місцевого суду визнано правильним.

21 лютого 2018 року ТОВ «ДТЕК Сервіс» подало касаційну скаргу на рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 12 квітня 2017 року та постанову Апеляційного суду Дніпропетровської області від 30 січня 2018 року.

У касаційній скарзі ТОВ «ДТЕК Сервіс» просить скасувати рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 12 квітня 2017 року та постанову Апеляційного суду Дніпропетровської області від 30 січня 2018 року у частині задоволення позовних вимог ОСОБА_3 та ухвалити у цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позову, посилаючись на неправильне застосуванням судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу, обґрунтовано тим, що судами попередніх інстанцій повно і всебічно не з'ясовано обставини справи, не враховано відсутність зареєстрованої у встановленому порядку профспілки на ТОВ «ДТЕК Сервіс». Суди попередніх інстанцій невірно застосували положення статті 43-1 КЗпП України, статті 16, 75-79 ЦПК України, 2004 року. Твердження про те, що позивачу був запропонований неповний список вакантних посад не відповідає дійсності. Не було прийнято до уваги те, що первинна профспілкова організація відокремленого підрозділу «Придніпровська теплова електрична станція» ПАТ «ДТЕК Дніпроенерго» не надала обґрунтованої відмови у наданні згоди на звільнення позивача. Вважає, що процедура звільнення працівника за скороченням штату була дотримана. Також, на думку заявника, апеляційним судом невірно обраховано середній заробіток за час вимушеного прогулу, що підлягає до стягнення.

01 березня 2018 року ухвалою Верховного Суду відкрито касаційне провадження у справі за касаційною скаргою ТОВ «ДТЕК Сервіс» на рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 12 квітня 2017 року та постанову Апеляційного суду Дніпропетровської області від 30 січня 2018 року.

01 березня 2018 року ОСОБА_3 подала касаційну скаргу на рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 12 квітня 2017 року та постанову Апеляційного суду Дніпропетровської області від 30 січня 2018 року.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 12 квітня 2017 року та постанову Апеляційного суду Дніпропетровської області від 30 січня 2018 року у частині відмови у задоволенні заявлених позовних вимог про визнання дій і актів посадових осіб ТОВ «ДТЕК Сервіс» незаконними та ухвалити у цій частині нове рішення про їх задоволення, посилаючись на неправильне застосуванням судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу, обґрунтовано тим, що судами попередніх інстанцій повно і всебічно не з'ясовано обставини справи. Судами не надано належної оцінки неправомірним діям директора ТОВ «ДТЕК Сервіс» ОСОБА_6 у частині уповноваження ОСОБА_5 на прийняття рішень по кадровим питанням, у тому числі щодо прийняття та звільнення працівників, а також неправомірним діям самого ОСОБА_5, оскільки рішення про зміну організаційної структури товариства належить до виключної компетенції загальних зборів товариства.

10 квітня 2018 року ухвалою Верховного Суду відкрито касаційне провадження у справі за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 12 квітня 2017 року та постанову Апеляційного суду Дніпропетровської області від 30 січня 2018 року.

У квітні 2018 року представником ОСОБА_3 - ОСОБА_4 подано відзив на касаційну скаргу ТОВ «ДТЕК Сервіс», в якому заявник вказує на її необґрунтованість та безпідставність.

У травні 2018 року ТОВ «ДТЕК Сервіс» подано відзив на касаційну скаргу ОСОБА_3, в якому заявник вказує на її необґрунтованість та безпідставність.

10 жовтня 2018 року ухвалою Верховного Суду справу за позовом ОСОБА_3 до ТОВ «ДТЕК Сервіс», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: первинна профспілкова організація відокремленого підрозділу «Придніпровська теплова електрична станція» ПАТ «ДТЕК Дніпроенерго», керівник департаменту по управлінню персоналом ТОВ «ДТЕК Сервіс» ОСОБА_5, Дніпровський міській центр зайнятості, про визнання дій неправомірними, визнання незаконною та скасування довіреності, визнання незаконним та скасування наказу про внесення змін у штатному розписі та скорочення штату робітників, визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди, за касаційними скаргами ТОВ «ДТЕК Сервіс» та ОСОБА_3 на рішення Самарського районного суду

м. Дніпропетровська від 12 квітня 2017 року та постанову Апеляційного суду Дніпропетровської області від 30 січня 2018 року призначено до судового розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами.

Частинами першою та другою статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Судами встановлено, що ОСОБА_3 перебувала у трудових правовідносинах з ВАТ «Дніпроенерго» на підставі наказу № 159-к від 02 січня 2002 року, що підтверджується записом у трудовій книжці серії БТ-ІІ № 4397537 від 24 серпня 1988 року (т. 1 а.с. 19-21).

На підставі рішення загальних зборів від 10 квітня 2012 року була проведена зміна найменування підприємства на ПАТ «ДТЕК Дніпроенерго».

25 липня 2012 року ОСОБА_3 була звільнена у зв'язку з переведенням до ТОВ «ДТЕК Сервіс» за пунктом 5 статті 36 КЗпП України, а 26 липня 2012 року була прийнята спеціалістом у відділ бухгалтерського обліку Придніпровської ТЕС Запорізького відділення бухгалтерського обліку департаменту бухгалтерського обліку по переводу з ОП «Придніпровська ТЕС» ПАТ «ДТЕК Дніпроенерго».

08 січня 2013 року ОСОБА_3 переведено у ТОВ «ДТЕК Сервіс» спеціалістом групи бухгалтерського обліку Придніпровської ТЕС Запорізького відділення бухгалтерського обліку відділу бухгалтерського обліку департаменту по бухгалтерському обліку та звітності.

01 жовтня 2015 року між ТОВ «ДТЕК Сервіс» та ПАТ «ДТЕК Дніпроенерго» було укладено додаткову угоду до договору надання послуг з ведення бухгалтерського обліку № 2568-ДС/ОЦО-2014 від 09 жовтня 2014 року, згідно якої ПАТ «ДТЕК Дніпроенерго» значно зменшує обсяги замовлень, послуги щодо ведення бухгалтерського та податкового обліку по договору, що знайшло своє відображення у скороченні видатків на закупівлю цих послуг, що підтверджується договором, додатковою угодою та калькуляцією до них (т. 1 а.с. 96-108).

Наказом ТОВ «ДТЕК Сервіс» № 212-ОД-К від 06 жовтня 2015 року були внесені зміни до штатного розпису та структури департаменту по бухгалтерському обліку та звітності з 10 грудня 2015 року, відповідно до якого були скорочені 6 штатних посад у відділі бухгалтерського обліку в Запорізькому відділенні бухгалтерського обліку в групі Придніпровської ТЕС (т. 1 а.с. 21, 132).

Вказаний наказ був підписаний керівником департаменту по управлінню персоналом ОСОБА_5, який діяв на підставі довіреності від 01 січня 2015 року, виданої директором ТОВ «ДТЕК Сервіс» ОСОБА_6, яка уповноважила останнього приймати рішення по кадровим питанням товариства, у тому числі щодо прийому та звільнення робітників товариства (т. 1 а.с. 23, 73).

З наказом від 06 жовтня 2015 року позивач була ознайомлена за два місяці - 09 жовтня 2015 року, а також у відповідності до частини третьої статті 49 КЗпП України ознайомлена з переліком наявних вакансій по підприємству (том 1 а.с. 109-113).

Наказом ТОВ «ДТЕК Сервіс» № 744-к від 09 грудня 2015 року ОСОБА_3 було звільнено з посади за пунктом 1 статті 40 КЗпП України, у зв'язку зі скороченням штату працівників. З наказом позивач ознайомлена, з умовами звільнення не погодилась (т. 1 а.с. 22).

Наказом ТОВ «ДТЕК Сервіс» від 10 грудня 2015 року № 877-ОДЗ затверджено новий штатний розклад ТОВ «ДТЕК Сервіс» та введено його в дію з 10 грудня 2015 року. Вказаним штатним розкладом, зокрема, визначено, що група бухгалтерського обліку Запорізької ТЕС складається із керівника групи - 1 посада, провідний спеціаліст - 4 посади, спеціаліст - 8 посад. Наказ підписано директором ТОВ «ДТЕК Сервіс» ОСОБА_7 (т. 1 а.с. 114-117).

Відповідно до статуту ТОВ «ДТЕК Сервіс», затвердженого загальними зборами учасників товариства 12 червня 2015 року, діяльність товариства регулюється чинним законодавством України. Товариство у своїй діяльності керується Конституцією України, законами України, міжнародними договорами та іншими нормативно-правовими актами (т. 1 а.с. 118-131).

Згідно пункту 17.11 статуту ТОВ «ДТЕК Сервіс» виконавчим органом товариства є директор товариства, який вирішує усі питання діяльності товариства, крім тих, вирішення яких відноситься до компетенції загальних зборів учасників товариства.

Пунктом 15.3.24 статуту ТОВ «ДТЕК Сервіс» визначено, що до компетенції загальних зборів учасників товариства належить прийняття рішення про обрання уповноваженої особи учасника для представництва його інтересів у випадках, передбачених законом.

Відповідно до пункту 15.3.54 статуту ТОВ «ДТЕК Сервіс» до компетенції загальних зборів учасників входить прийняття рішень про видачу товариством довіреностей та уповноваження осіб на підписання вказаних довіреностей.

У відповідності до пункту 17.9 статуту ТОВ «ДТЕК Сервіс» директор може призначити особу, що буде тимчасово виконувати обов'язки директора на строк до 35 днів. Така особа має всі права, повноваження та обов'язки, а також несе таку ж відповідальність, як директор.

Судами встановлено, що на підприємстві відповідача діє профспілкова організація.

У відповідності до виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців від 09 січня 2013 року до вказаного реєстру як юридична особа включена первинна профспілкова організація ВО «Придніпровська ТЕС» ПАТ «ДТЕК Дніпроенерго».

Профспілкова група (цеховий комітет) у своїй діяльності керується статутом профспілки працівників енергетики та електротехнічної промисловості («Укрелектропрофспілки») та положенням про первинну організацію профспілки працівників енергетики та електротехнічної промисловості України «Укрелектропрофспілки») (том 2 а.с. 4-27).

Згідно пункту 5.2 статуту профспілки: у первинних профспілкових організаціях за рішенням зборів, конференції або профспілкового комітету можуть створюватися у підрозділах (цехах, виробництвах, відділеннях, дільницях, відділах, групах навчальних закладів тощо) цехові профспілкові організації, які на своїх зборах обирають цехові профспілкові комітети; а також профспілкові групи, які на зборах профгрупи обирають профспілкового групового організатора (профгрупорга).

Пунктом 5.18 статуту профспілки передбачено, що повноваження й порядок роботи первинної профспілкової організації, профспілкового комітету, профорганізатора та профгрупорга визначаються положенням про первинну профспілкову організацію профспілки, положенням про профспілкового групового організатора, які затверджуються президією центрального комітету профспілки.

Відповідно до постанови президії від 12 жовтня 2005 року № 62 затверджено організаційні ланки Дніпропетровської обласної організації профспілки працівників енергетики та електротехнічної промисловості України, зареєстрованої Дніпропетровським обласним управлінням юстиції 22 березня 2000 року за № 35. Ці організаційні ланки визначено такими, що мають статус юридичної особи, у тому числі і Придніпровської ТЕС ПАТ «ДТЕК Дніпроенерго» (том 2 а.с. 143-144).

Згідно листа голови обласної організації профспілки в ТОВ «ДТЕК Сервіс» були створені профспілкові групи (відділ бухгалтерського обліку), з яких відраховувались профвнески, та які з серпня 2012 року входять до організаційної структури первинної профспілкової організації відокремленого підрозділу «Придніпровська теплова електрична станція» ПАТ «ДТЕК Дніпроенерго». Зазначена організація є членською організацією обласної організації Профспілки працівників енергетики та електротехнічної промисловості України («Укрелектропрофспілки») (т. 2 а.с. 146 - 148).

Згідно виписки із протоколу № 1 засідання профспілкового комітету ДТЕК Придніпровська ТЕС від 14 травня 2015 року затверджено структуру первинної профспілкової організації Придніпровська ТЕС, до складу якої входить, зокрема група ГБУ ПТЕС ДТЕК «Сервіс» (т. 2 а.с. 147).

Цехова профспілкова організація групи бухгалтерського обліку надавала звіти, проводила вибори, що підтверджується випискою з протоколу від 27 лютого 2015 року (т.2 а.с.148).

Таким чином, судами встановлено, що на підприємстві ТОВ «ДТЕК Сервіс» у групі бухгалтерського обліку була створена цехова профспілкова організація групи бухгалтерського обліку Придніпровської ТЕС, яка входить до первинної профспілкової організації відокремленого підрозділу «Придніпровська теплова електрична станція» ПАТ «ДТЕК Дніпроенерго». Робоче місце працівників групи бухгалтерського обліку (членів профспілкової групи) ТОВ «ДТЕК Сервіс» знаходиться саме на території відокремленого підрозділу «Придніпровська теплова електрична станція» ПАТ «ДТЕК Дніпроенерго».

На виконання вимог частини дев'ятої статті 43 КЗпП України апеляційним судом було зупинено провадження у справі до вирішення органом первинної профспілкової організації питання про надання згоди або відмову у наданні згоди на звільнення ОСОБА_3 з роботи на підставі пункту 1 статті 40 КЗпП України (скорочення штату працівників) (т.4 а.с. 63-64).

Відповідно до витягу із протоколу № 36 від 07 грудня 2017 року засідання профспілкового комітету профспілкою було відмовлено у наданні згоди на звільнення ОСОБА_3 з роботи на підставі пункту 1 статті 40 КЗпП України. Рішення про ненадання згоди прийнято колегіально, у присутності позивача, підтримано одноголосно. До вказаного протоколу додано письмове обґрунтування відмови у наданні згоди на звільнення працівника, зокрема, зазначено про недотримання роботодавцем процедури, передбаченої статтями 40, 49-2 КЗпП України (т. 4 а.с. 73-76).

Згідно частини першої статті 3 ЦПК України, 2004 року, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до положень статті 60 ЦПК України, 2004 року, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Визначення юридичної особи, поняття та порядок ліквідації чи реорганізації юридичної особи містяться у статтях 80, 104?111 ЦК України, статтях 62?66, 79?92 ГК України, статтях 1?22 Закону України «Про господарські товариства» (чинного на момент розгляду судами спору). Згідно з цими нормами товариство самостійно визначає свою організаційну структуру, встановлює чисельність працівників і штатний розпис. Підприємство може складатися з виробничих або функціональних структурних підрозділів (виробництв, відділень, цехів, управлінь, бюро, служб тощо) та створювати філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи.

Товариство має право самостійно вирішувати питання необхідності скорочення чисельності штату працівників з дотриманням процедури та гарантій, які надані працівникам.

Відповідно до статті 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

Обов'язок по працевлаштуванню працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом частини третьої статті 49-2 КЗпП України роботодавець є таким, що виконав цей обов'язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з'явилися на підприємстві протягом цього періоду і які існували на день звільнення.

У пункті 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів» роз'яснено, що, розглядаючи трудові спори, пов'язані зі звільненням за пунктом 1 статті 40 КЗпП України, суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджався він за два місяці про наступне вивільнення.

За приписами пункту 10 статті 247 КЗпП України, статті 38 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» виборний орган первинної профспілкової організації на підприємстві, в установі, організації надає згоду або відмовляє в наданні згоди на розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу з працівником, який є членом професійної спілки, що діє на підприємстві, в установі та організації, у випадках, передбачених законом.

Відповідно до вимог частини першої статті 43 КЗпП України та статті 39 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7 статті 40 і пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, крім випадків, коли розірвання трудового договору із зазначених підстав здійснюється з прокурором, поліцейським і працівником Національної поліції, Служби безпеки України, Державного бюро розслідувань України, Національного антикорупційного бюро України чи органу, що здійснює контроль за додержанням податкового законодавства.

Встановивши відсутність в діях директора ОСОБА_6, яка за своїми посадовими обов'язками уповноважена здійснювати керівництво поточною діяльністю товариства, представляти товариство, зокрема, перед фізичними особами, порушень порядку призначення особи, яка буде тимчасово виконувати обов'язки у частині прийняття кадрових рішень, та прийнявши до уваги правомірність дій керівника департаменту ОСОБА_5, який діяв у межах повноважень, наданих виконавчим органом товариства (за відсутності заперечень з боку учасників товариства), суди попередніх інстанцій вірно вказали на безпідставність вимог позивача щодо оскарження довіреності від 01 січня 2015 року та наказів № 212-ОД-К від 06 жовтня 2015 року і № 877 від 10 грудня 2015 року.

Порушені права ОСОБА_3 у межах задоволених судом позовних вимог були поновлені.

Суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку, що звільнення позивача за пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України відбулось без дотриманням вимог трудового законодавства, у тому числі положень статті 43 КЗпП України, оскільки розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України, може бути проведено лише за попередньою згодою виборчого органу (профспілкового представника первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, тому позивач, звільнення якого проведено за відсутності профспілкової організації, відповідно до положень статті 235 КЗпП України підлягає поновленню на посаді зі скасуванням наказу про звільнення та стягненням заробітної плати за час вимушеного прогулу.

Середній заробіток працівника визначається відповідно до положень статті 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати (далі - Порядок), затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати».

Відповідно до пункту 5 розділу IV Порядку нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Згідно з абзацом першим пункту 8 розділу IV Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні 2 місяці роботи, провадиться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.

Середньоденна (середньогодинна) заробітна визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - календарних днів за цей період.

З огляду на викладене при обчисленні розміру середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку слід використовувати формулу, за якою обрахуванню підлягає період затримки за робочі дні, виходячи із середньоденного заробітку, обчисленого відповідно до положень Порядку.

Суд апеляційної інстанції, частково скасовуючи рішення місцевого суду, обґрунтовано вказав про те, що районний суд неправильно вирішив питання про розрахунок середнього заробітку, що підлягає до стягнення, оскільки не врахував, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з дати звільнення до дати поновлення на роботі.

Доводи касаційної скарги про неправильність розрахунку апеляційним судом середнього заробітку за час вимушеного прогулу, що підлягає до стягнення, є необґрунтованим. До дати винесення апеляційним судом постанови у справі роботодавець не проводив розрахунків із працівником по виплаті середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Таким чином, суд першої інстанції виконав вимоги статті 212 ЦПК України, 2004 року, щодо оцінки доказів і статті 213 ЦПК України, 2004 року, щодо законності та обґрунтованості рішення суду, повно і всебічно дослідив і оцінив докази та встановив обставини у справі, неправильно провівши лише розрахунок середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Апеляційний суд відповідно до вимог статті 381 ЦПК України, перевірив законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у місцевому суді.

Враховуючи встановлені судом фактичні обставини, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення заявлених ОСОБА_3 позовних вимог.

За правилами частини першої, другої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Доводи касаційних скарг не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а лише зводяться до переоцінки доказів.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Суди надали оцінку основним аргументам сторін.

Керуючись статтями 402, 409, 410, 415, 416, 418, 419, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :

Касаційні скарги товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Сервіс» та ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 12 квітня 2017 року, у нескасованій за результатами апеляційного перегляду частині, та постанову Апеляційного суду Дніпропетровської області від 30 січня 2018 року залишити без змін.

Поновити виконання постанови Апеляційного суду Дніпропетровської області від 30 січня 2018 року.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийД. Д. Луспеник

СуддіО. В. Білоконь

Є. В. Синельников

С. Ф. Хопта

Ю. В. Черняк