Справа № 265/4581/18
Провадження № 2/265/1234/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

21 серпня 2018 року місто Маріуполь

Орджонікідзевський районний суд міста Маріуполя Донецької області у складі:

головуючого судді Гноєвого С.С.,

при секретарі Мамаєвій С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Маріуполя Донецької області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -

В С Т А Н О В И В:

25 травня 2018 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про визнання її такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обґрунтування заявлених позовних вимог посилався на те, що він є власником будинку АДРЕСА_1. Крім нього у даному будинку зареєстровані: донька - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, онука - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, та колишня дружина - ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3. Рішенням Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя від 19 липня 2016 року їх шлюб було розірвано. Проте фактично ОСОБА_2 не проживає за місцем реєстрації з 01 січня 2003 року, про що свідчить акт, виданий КСН «Дружба» від 07 лютого 2018 року. Оскільки відповідач ОСОБА_2 не проживає в будинку тривалий час, вважає, що вона втратила право користування житловим приміщенням в даному будинку. Крім того зазначав, що відповідач не приймає ніякої участі в оплаті комунальних платежів та утриманні будинку, що ставить його у скрутне матеріальне становище. Таким чином, реєстрація відповідача у належному йому будинку, не дозволяє йому розпоряджатися належною власністю на власний розсуд, чим порушуються його права, за захистом яких він вимушений звертатись до суду.

Просив суд визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, такою, що втратила право користування житловим приміщенням в будинку АДРЕСА_1

Позивач ОСОБА_1 у судове засідання не з'явився, надавши суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутності. Позовні вимоги підтримав та просив задовольнити позов повністю, проти ухвалення заочного рішення суду не заперечував.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася своєчасно та належним чином в установленому законом порядку шляхом надіслання судових повісток рекомендованою поштою за місцем реєстрації та опублікуванням судових викликів на офіційному веб-сайті «Судова влада».

Зі згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.

Дослідивши письмові докази у справі, суд дійшов висновку про те, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав.

За загальним правилом (ч.1 ст.13 ЦПК України) суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна з яких відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 належить 2/6 частини будинку АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину від 12 грудня 2009 року, виданого Четвертою маріупольською державною нотаріальною конторою, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 18 лютого 2010 року.

Згідно довідки, виданої головою КСН «Дружба» ОСОБА_5 від 07 лютого 2018 року, в будинку АДРЕСА_1 зареєстровані: ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_5 - власник, донька - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, онука - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, та дружина - ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3.

Проте згідно акту № 15 від 07 лютого 2018 року, складеного головою КСН «Дружба» ОСОБА_5, за підписом сусідів ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, будучи зареєстрованою, фактично не проживає у АДРЕСА_1 з 01 січня 2003 року.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, рішенням Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя від 19 липня 2016 року, шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було розірвано.

Згідно зі ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, це право є непорушним.

Пунктом 39 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» роз'яснено, що суди повинні виходити з того, що стосовно права членів сім'ї власника житлового приміщення на користування ним підлягають застосуванню положення статті 405 ЦК. Оскільки інше не встановлено законом, договором чи заповітом, на підставі яких встановлено сервітут, то відсутність члена сім'ї понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, що є підставою для втрати членом сім'ї права користування житлом.

Згідно ж із ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

В аспекті ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом за наявності двох юридичних фактів: по-перше, відсутність члена сім'ї власника понад 1 рік; по-друге, відсутність поважних причин його не проживання.

В сенсі ст. 391 Цивільного кодексу України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права.

Приймаючи до уваги те, що позивач ОСОБА_1 є власником 2/6 частини житлового будинку АДРЕСА_1, а відповідач ОСОБА_2, будучи зареєстрованою у вказаному будинку, але фактично не проживаючи в ньому понад десяти років, чинить позивачу перешкоди у користуванні та розпорядженні ним своєю власністю, суд вважає за можливе задовольнити позов та визнати відповідача такою, що втратила право користування даним житловим будинком.

Зокрема, у позовній заяві позивачем ОСОБА_1 не зазначено вимоги щодо стягнення з відповідача ОСОБА_2 сплаченого ним при подачі позову до суду судового збору в сумі 704,80 гривень, тому суд при ухваленні рішення не вирішує питання щодо розподілу судових витрат.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.41 Конституції України, ст.ст.319, 391, ч.2 ст.405 Цивільного кодексу України , ст.ст. 12, 13, 81, 223, 259, 263-265, 280, 281, 285 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, такою, що втратила право користування житловим приміщенням в житловому будинку АДРЕСА_1

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку. Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду Донецької області через Орджонікідзевський районний суд міста Маріуполя Донецької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя С.С. Гноєвой