Справа № 202/4846/18
Провадження № 2/202/2046/2018
12 жовтня 2018 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська
у складі: головуючого судді Зосименко С.Г.
при секретарі Герасименко В.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Дніпро цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа Відділ формування та ведення реєстру територіальної громади ДАДП ДМР про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,-
У серпні 2018 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання її такою, що втратила право користування житловим приміщенням - будинком № 62а по вул. Висока у м. Дніпро, посилаючись на те, що відповідач протягом останніх вісімнадцяти років не проживає у спірному будинку без поважних причин, оплату за послуги не здійснює, речей відповідача у будинку немає. Просила визнати відповідача такою, що втратила право користуватися будинком № 62а по вул. Висока у м. Дніпро.
Позивач ОСОБА_1 у судове засідання не зявилася, натомість спрямувала на адресу суду заяву, відповідно до якої просила розглядати справу у її відсутність, на задоволенні позовних вимог наполягала та не заперечувала проти ухвалення заочного рішення.
Представник позивача ОСОБА_3, що діє на підставі довіреності від 01 серпня 2018 року в судове засідання також не зявився, однак надав заяву про розгляд справи без його участі, на задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 наполягав.
Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не зявилась, про час і місце судового засідання повідомлена належним чином. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
Представник третьої особи в судове засідання не явився, натомість надано заяву про розгляд справи у його відсутність.
Суд, вивчивши матеріали справи, подані заяви, вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням підлягають задоволенню за наступних підстав.
Як встановлено у судовому засіданні, позивачці на підставі договору купівлі-продажу від 03 квітня 2000 року (а. с. 7) належить на праві власності будинок № 62а по вул. Висока у м. Дніпро. У спірному будинку зареєстровані: позивач ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 та її донька ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, тобто відповідач у справі, що підтверджується довідкою № 044027 від 04 липня 2018 року (а.с. 12). Відповідач не проживає у спірному будинку з 2000 року, що підтверджується актом від 28 липня 2018 року (а.с. 11). Речей відповідача у будинку немає. Участі в утриманні житла відповідач не приймає.
Позивач ОСОБА_1 вимушена, як власник будинку, нести додаткові витрати на оплату комунальних послуг за відповідача, який зареєстрований у будинку, але там не проживає, та позбавлена можливості розпоряджатися своєю власністю на власний розсуд.
Відповідно до ст. 47 Конституції України кожен має право на житло.
Відповідно до п. 1 ст. 8 Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод кожній особі, окрім інших прав, гарантується право на повагу до її житла. Воно охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла.
Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інакше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню, оскільки відповідач не проживає в спірному будинку понад 18 років без поважних причин.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України підлягають стягненню на користь держави з відповідача судові витрати у розмірі 704,80 грн.
Керуючись ст. 8 Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод, ст. 47 Конституції України, ст. ст. 391, 405 ЦК України, ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», ст. ст. 13, 19, 81, 82, 141, 263, 264, 265, 280, 282 ЦПК України, суд,-
Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.
Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме будинком № 62а по вул. Висока у м. Дніпрі.
Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 на користь держави судові витрати у розмірі 704,80 грн.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене в день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Рішення може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду через Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська шляхом подачі в 30-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заяви про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя С.Г. Зосименко