Номер провадження: 22-ц/785/7207/18
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Кононенко Н. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.10.2018 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області, у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Головуючого: Кононенко Н.А.

суддів: Сегеди С.М., Цюри Т.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Проспект Шевченка, 29 «А» про повернення коштів, отриманих без достатньої правової підстави за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Приморського районного суду міста Одеси від 02 липня 2018 року, -

встановив:

18 вересня 2017 року ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Проспект Шевченка, 29-А» про стягнення з відповідача на його користь коштів у розмірі 41 658,68 грн. отриманих без відповідної правової підстави та понесених ним судових витрат у розмірі 417 грн.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що він є наймачем квартири АДРЕСА_1 а також машиномісця НОМЕР_1, що знаходиться у паркінгу цього ж будинку. Власниками приміщень у цьому будинку 15.07.1998 року було створено об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Проспект Шевченка, 29 «А», яке займається утриманням будинку та надає житлово-комунальні послуги. Рішенням загальних зборів 10.09.2013 року керівником Об'єднання було обрано ОСОБА_4. Посилався на те, що саме з цього моменту з її боку почались численні порушення чинного законодавства та махінації з коштами, що збирались на утримання будинку та оплату житлово-комунальних послуг.

Позивач, зокрема, неодноразово просив обґрунтувати розмір оплати за житлово-комунальні послуги та розмір внесків на утримання будинку. Проте, отримував лише посилання на рішення загальних зборів які встановлювали тарифи взагалі без врахування чинного законодавства і існуючих нормативів, тому він відмовився платити за незаконно нараховані послуги до моменту приведення у відповідність із чинним законодавством способу нарахування. Посилався на те, що тоді ОСОБА_4, користуючись своїм службовим положенням, почала створювати йому перешкоди у користуванні майном, лаялась з його родичами, які приїжджали до нього у гості. Тому у решті решт він вимушений був сплатити суму, яку вона просила, а саме 41658, 68 грн.. Після сплати позивач вкотре звернувся до ОСОБА_4 із проханням надати детальний розпис по послугах суми, що він сплатив, а також нормативне обґрунтування такого розрахунку. На його прохання він вкотре належної відповіді не отримав, листом №Д/27 від 29.08.2017 року йому повідомили, що все те, що він платив є цільовим внеском і відповідно ніякого нормативного обґрунтування не буде. Вважає, що відсутність детального розпису та нормативного обґрунтування розрахунку платежів підтверджують той факт, що ОСББ безпідставно отримало від нього грошові кошти. Таким чином, на підставі ст. 1212 ЦК України звернувся до суду з позовом.

Рішенням Приморського районного суду міста Одеси від 02 липня 2018 року у задоволенні позову ОСОБА_2 до Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Проспект Шевченка, 29-А»про повернення коштів, отриманих без достатньої правової підстави, - відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу у якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить суд скасувати рішення Приморського районного суду міста Одеси від 02 липня 2018 року, та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

У відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням матеріального і процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2, районний суд виходив з того, що споживачі зобов'язані оплатити послуги , якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг та незгода з розміром нарахованих до сплати коштів не свідчить про безпідставність їх набуття з боку ОСББ.

З таким висновком суду повністю погоджується апеляційний суд, з огляду на наступні обставини.

Судом встановлено, що позивач за договором оренди №2 від 07.02.2017 року є наймачем житлового приміщення - квартири АДРЕСА_1, а також за договором оренди №1 від 14.12.2016 року наймачем машиномісця №11, що знаходиться у паркінгу цього ж будинку. Таким чином, позивач не є власником нерухомого майна.

Судом встановлено, що балансоутримувачем будинку 29а, по проспекту Шевченка у м. Одесі, є ОСББ «Проспект Шевченка, 29 «А», статут якого було первинно зареєстровано Приморською районною адміністрацію виконавчого комітету Одеської міської ради 15.07.1998 року за №858.

21 липня 2017 року позивачем сплачено на користь ОСББ кошти на суму 41658,68 грн. (згідно платіжного доручення №2 від 21.07.2017 року (а.с.8). Кошти внесені добровільно.

Між тим, звернувшись до суду позивач просив стягнути з ОСББ на його користь дану суму коштів як набуті без відповідної правової підстави, оскільки відсутній детальний розпис та нормативне обґрунтування розрахунку платежів.

Згідно з частиною першою статті 1212ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Аналіз статті 1212ЦК України і цього інституту цивільного законодавства вказує на те, що правова природа інституту безпідставного отримання чи збереження майна (предмет регулювання) це відносини, які виникають у зв'язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Зобов'язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок іншої особи, в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України).

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовiдношення i його юридичному змісту. Тобто, відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності відповідної підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була, але у подальшому відпала.

Отже, для виникнення зобов'язання, передбаченого статтею 1212 ЦК України, важливим є сам факт безпідставного набуття або збереження, а не конкретна підстава, за якою це відбулося.

Доводи апелянта про те, що районний суд при винесені рішення помилково вважав встановленою «добровільність» сплати внесків позивачем є не обґрунтованими. Зокрема, в матеріалах справи відсутні будь-які документально підтверджені докази фізичного чи психологічного тиску на позивача в момент сплати внесків.

Апеляційний суд приймає до уваги доводи апелянта про відсутність укладено між позивачем та відповідачем договору про надання ЖКП, як того вимагав Закон України «Про житлово-комунальні послуги» № 1875-IV від 24 червня 2004 року, проте не вважає їх такими, що можуть вплинути на прийняте рішення по справі.

Посилання апелянта на те, що районним судом було неправильно застосовано норми матеріального права, а саме: судове рішення не ґрунтується на чинному законодавстві, яким передбачено захисні механізми від маніпуляцій і свавілля керівників ОСББ, апеляційний суд вважає необґрунтованим Та погоджується з районними судом щодо того, що позивачем помилково ототожнюються внески (збори, платежі) на утримання будинку, визначені загальними зборами ОСББ, із тарифом на житлово-комунальну послугу з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, який відповідно до статті 28 Закону України "Про місцеве самоврядування" та статті 14 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" підлягає встановленню органами місцевого самоврядування.

За змістом статті 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" виконавцем житлово-комунальних послуг є суб'єкт господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальної послуги споживачу відповідно до умов договору, а виробником - суб'єкт господарювання, який виробляє або створює житлово-комунальні послуги.

Відповідно до положень статті 4 Закону України "Про об'єднання співвласників багатоквартирного будинку" та статуту ОСББ «Проспект Шевченка, 29-«А» об'єднання може здійснювати господарську діяльність для забезпечення власних потреб безпосередньо або шляхом укладення договорів з фізичними чи юридичними особами. Об'єднання є неприбутковою організацією і не має на меті одержання прибутку для його розподілу між членами об'єднання.

Апеляційний суд вважає, що районний суд при вирішенні спору правильно приходить до висновку про те, що відповідач не здійснює господарської діяльності у розумінні наведених норм законодавства, оскільки його діяльність спрямована на створення і підтримання необхідних матеріально-технічних умов його функціонування, що здійснюється за участі або без участі суб'єктів господарювання, а відтак, ця діяльність є господарчим забезпеченням діяльності негосподарюючого суб'єкта.

За таких обставин ОСББ не є виробником та/або виконавцем житлово-комунальних послуг, визначених відповідно до положень Закону України "Про житлово-комунальні послуги", оскільки не надає і не виробляє таких послуг, а отже, і не формує цін чи тарифів на послуги, які б підлягали встановленню (затвердженню) органами місцевого самоврядування.

ОСББ, які самостійно (власними силами та/або з залученням на договірній основі інших юридичних та фізичних осіб) забезпечують утримання будинку і прибудинкової території, при визначенні розміру внесків (платежів) на таке утримання повинні виходити з розміру витрат, передбачених кошторисом об'єднання, який відповідно до статті 10 Закону України "Про об'єднання співвласників багатоквартирного будинку" затверджується загальними зборами членів об'єднання.

При цьому ні зазначеним Законом, ні іншими законодавчими актами України не передбачено затвердження або погодження органами місцевого самоврядування розмірів внесків та платежів, визначених загальними зборами ОСББ.

Відповідно до ч. 2 п. 5 Статуту ОСББ «Проспект Шевченка, 29-«А»: «співвласник зобов'язаний виконувати обов'язки, передбачені Статутом обєднання; виконувати рішення статутних органів, прийняті у межах їх повноважень; своєчасно і повному обсязі сплачувати належні внески і платежі до 10 числа місяця, що настає за розрахунковим».

Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов'язані оплатити послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Як вірно зазначає у своєму рішенні районний суд, відповідно до п.п. 2.3.7 та 2.3.8. Договору оренди №2 від 07.02.2017 року, укладеного між позивачем та ОСОБА_6, орендатор зобов'язався укласти договір з ОСББ «Проспект Шевченка 29-а» щодо надання основних послуг та погоджених додаткових послуг з обслуговування будинку, прибудинкової території на підставі діючого законодавства та на підставі нього своєчасно сплачувати надані послуги.

Згідно п.2.4.2 згаданого Договору орендатор має право сплатити з червня 2016 року комунальні послуги, основні та погоджені додаткові послуги ОСББ «Проспект Шевченка 29-а».

Апеляційний суд погоджується із позицією районного суду, що правовідносини між позивачем та ОСББ фактично виникли з приводу сплати наданих відповідачем послуг. Останнє не заперечується стороною позивача, оскільки з самого позову вбачається, що позивач сплачував кошти на погашення боргу за комунальні послуги, його незгода з розміром нарахованих до сплати коштів не свідчить про безпідставність їх набуття з боку ОСББ.

Відповідач набув майно у користування за існування достатніх правових підстав, у спосіб, що не суперечить цивільному законодавству, за яким він зобов'язувався сплачувати витрати з його утримання.

Відповідно до статті 385 Цивільного кодексу України власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку (будинках) для забезпечення експлуатації такого будинку (будинків), користування квартирами та нежитловими приміщеннями та управління, утримання і використання спільного майна багатоквартирного будинку (будинків) можуть створювати об'єднання співвласників багатоквартирного будинку (будинків).

Правові та організаційні засади створення, функціонування, реорганізації та ліквідації об'єднань власників жилих та нежилих приміщень багатоквартирного будинку, захисту їхніх прав та виконання обов'язків щодо спільного утримання багатоквартирного будинку визначено Законом України "Про об'єднання співвласників багатоквартирного будинку".

Статтею 1 цього Закону встановлено, що ОСББ - це юридична особа, створена власниками квартир та/або нежитлових приміщень багатоквартирного будинку для сприяння використанню їхнього власного майна та управління, утримання і використання спільного майна.

Згідно із частиною четвертою статті 4 цього Закону основна діяльність об'єднання полягає у здійсненні функцій, що забезпечують реалізацію прав власників приміщень на володіння та користування спільним майном членів об'єднання, належне утримання будинку та прибудинкової території, сприяння членам об'єднання в отриманні житлово-комунальних та інших послуг належної якості за обґрунтованими цінами та виконання ними своїх зобов'язань, пов'язаних з діяльністю об'єднання. В одному багатоквартирному будинку може бути створено тільки одне об'єднання (частина третя згаданої статті).

Так, відповідно до статті 4 наведеного Закону об'єднання створюється для забезпечення і захисту прав співвласників та дотримання їхніх обов'язків, належного утримання й використання спільного майна, забезпечення своєчасного надходження коштів для сплати всіх платежів, передбачених законодавством та статутними документами.

У відповідності до статті 10 Закону України "Про об'єднання співвласників багатоквартирного будинку" органами управління об'єднання є загальні збори його членів, правління, ревізійна комісія об'єднання. Вищим органом управління об'єднання є загальні збори. Загальні збори скликаються і проводяться згідно з вимогами статуту об'єднання. Загальні збори правомочні, якщо на них присутні більше половини членів об'єднання. Рішення загальних зборів, прийняте відповідно до статуту, є обов'язковим для всіх членів об'єднання.

Статтею 16 Закону України "Про об'єднання співвласників багатоквартирного будинку" визначено, що об'єднання має право відповідно до законодавства та статуту об'єднання шляхом скликання загальних зборів встановлювати розміри платежів, зборів і внесків членів об'єднання, а також відрахувань до резервного і ремонтного фондів.

Проте, відповідно до статті 17 Закону України "Про об'єднання співвласників багатоквартирного будинку" визначені права об'єднання щодо забезпечення виконання власниками приміщень своїх обов'язків, зокрема, право вимагати своєчасної та у повному обсязі сплати всіх встановлених цим Законом та статутом об'єднання платежів, зборів і внесків від власників приміщень, а також відрахувань до резервного і ремонтного фондів; право звертатися до суду з позовом про звернення стягнення на майно власників приміщень, які відмовляються відшкодовувати заподіяні збитки, своєчасно та у повному обсязі сплачувати всі встановлені цим Законом та статутом об'єднання платежі, збори і внески, а також відрахування до резервного і ремонтного фондів.

Тобто, приписами наведеної норми передбачено права об'єднання, та відповідно, обов'язок щодо сплати встановлених законом та Статутом об'єднання платежів, зборів та внесків,

Статтею 21 Закону України «Про об'єднання співвласників багатоквартирного будинку» передбачено, що порядок сплати, перелік та розміри внесків і платежів співвласників, у тому числі відрахувань до резервного та ремонтного фондів, встановлюються загальними зборами об'єднання відповідно до законодавства та статуту об'єднання.

На засіданні загальних зборів ОСББ «Проспект Шевченка, 29-«А» від 23.05.2013 року співвласниками ОСББ «Проспект Шевченка, 29-«А» було прийнято рішення про оплату з 01.06.2013 р. всіх обов'язкових платежів (житлово-комунальні послуги, послуги з управління будинком та прибудинковою територією) та додаткових послуг із розрахунків з 1 квадратного метру загальної площі власності.

Отже, підставами для нарахування ОСББ «Проспект Шевченка, 29-«А» вартості послуг слугувало рішення загальних зборів членів ОСББ «Проспект Шевченка, 29-«А» про встановлення розміру внесків, яке є чинним і в судовому порядку недійсним не визнавалося, а також факт надання цих послуг. Таким чином рішення загальних зборів є обов'язковим для виконання усіма співвласниками. При цьому суд враховує що позивач сплатив зазначені кошти, тим самим погодився на оплату таких витрат.

Відмовляючи у задовольнні позовних вимог ОСОБА_2, районний суд вірно прийшов до висновку, що споживачі зобов'язані оплатити послуги , якщо вони фактично користувалися ними, а факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг та незгода ОСОБА_2 з розміром нарахованих до сплати коштів не свідчить про безпідставність їх набуття з боку ОСББ.

З цим висновком погоджується і апеляційний суд.

Відповідно до положень ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог. Порушуючи питання про витребування у ОСББ «Проспект Шевченка, 29 «А» безпідставно набутого майна у вигляді коштів у сумі 41658,68 грн., апелянт не надав належних доказів на підтвердження своїх доводів.

Згідно ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З огляду на викладене, апеляційний суд дійшов висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду, доводи апеляційної скарги його не спростовують, рішення ухвалено у відповідності до вимог матеріального і процесуального права, у зв'язку з чим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, оскаржуване рішення суду залишити без змін.

Оскільки зазначена справа згідно п. 1 ч. 1 ст. 274 ЦПК України є малозначна, тому у відповідності до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Керуючись: ст. ст. 368, ст. 374, ст. 376, 381 - 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд ,-

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Приморського районного суду міста Одеси від 02 липня 2018 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді апеляційного суду Одеської області:

Н.А. Кононенко

С.М. Сегеда

Т.В. Цюра