Справа № 592/5315/18
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 жовтня 2018 року
Сумський районний суд Сумської області в складі:
Головуючого судді Черних О.М.
З участю секретаря судового засідання Скрипка Соіна О.О.
представника позивача - ОСОБА_2
відповідача - ОСОБА_3
представника відповідача ОСОБА_4
Відповідач ОСОБА_3 частково заперечив проти позову і просив відмовити в його задоволенні, в частині визнання спільною власністю подружжя автомобіль та земельну ділянку, посилаючись на те, що він придбав автомобіль за свої кошти, оскільки їхні шлюбні відносини були припинені майже 10 років тому, вказавши, що даний факт ОСОБА_1 не заперечувався при розірванні шлюбу, про що свідчить рішення суду. Земельна ділянка була ним приватизована, тому є його особистою власністю і поділу не підлягає. Щодо позовних вимог в частині визнання права власності на садовий будинок, вказав, що вважає буде законним визнати за позивачкою на 1/3 частину право власності, оскільки він більш приймав участі у будівництві спірного будинку, а тому його частка повинна бути більшою.
Позивачка та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі, наполягали на їх задоволенні.
Відповідач та його представник визнали позов частково в частині визнання за позивачкою право власності на 1/3 частину садового будинку в іншій частині позовних вимог заперечували. Направили до суду письмовий відзив.
Суд вислухавши пояснення позивача та її представника, відповідача та його представника, свідків, дослідивши письмові докази оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, обєктивному та безпосередньому їх дослідженні прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 з 29.08.1981 року перебували у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується копією паспорта ОСОБА_1 (а.с. 13-14)
Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 15.05.2018 року шлюб між ними розірвано (а.с. 96).

Під час шлюбу родина ОСОБА_1 збудувала садовий будинок, який знаходиться СТ «Авіатор», буд. 3/2, с/р Червоненська, Сумського району, Сумської області, який зареєстрований за ОСОБА_3 24.02.2017 року в реєстрі за №247 що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с.74).

Як вбачається з копії технічного паспорту на садовий будинок, будинок та господарські будівлі та споруди були побудовані в 1999 році (а.с. 69-73)

Крім того, 12.06.2012 року за ОСОБА_3 зареєстрований транспортний засіб автомобіль КІА Sorento 2008 року випуску, державний номер НОМЕР_1, номер шасі Y6L JC52458L00283IKNEJC 47 (а.с. 95)

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто.

Майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (статі 60, 61 СК України).

Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована одним із подружжя. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Вказаний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17.

За змістом статей 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Як роз'яснено в пунктах 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України, частина третя статті 368 ЦК України) відповідно до частин другої, третьої статті 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто; речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть якщо вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя; кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, що належала особі, а також як відшкодування завданої їй моральної шкоди; страхові суми, одержані за обов'язковим або добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою власністю кожного з них.

Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентується статтею 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Розпоряджання спільним сумісним майном подружжя може відбуватися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя.

Поділ майна подружжя здійснюється шляхом виділення його в натурі, а в разі неподільності - присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 ЦК України).

Спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Суб'єктами права спільної сумісної власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, а також держава, територіальні громади, якщо інше не встановлено законом. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім'ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі (стаття 368 ЦК України).

Відповідно до статті 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Договір про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Судом встановлено, що будівництво спірного будинку було завершено під час перебування сторін у шлюбі, відповідачем не доведено той факт, що ним були зроблені будь які ремонті роботи, після розірвання шлюбу, і його частка у праві спільної власності може бути збільшена.

А тому позовні вимоги в частині визнання садового будинку з належними до нього господарськими будівлями та спорудами загальною площею 109,2 кв.м спільною сумісною власністю позивача та відповідача та визнання за ОСОБА_1 право власності на ? частину садового будинку, загальною площею 109,2 кв.м і прибудинкових споруд: навіс(під літерою «Б», «В»), убиральня (під літерою «Г»), ганок (під літерою «кр»), огорожа ( під літерою «1-2») підлягають задоволенню.

Крім того, судом було встановлено, що і автомобіль КІА Sorento 2008 року випуску, державний номер НОМЕР_1, номер шасі Y6L JC52458L00283IKNEJC 47, був придбаний родиною ОСОБА_1 під час перебування їх у шлюбі в 2012 році.

Доводи відповідача ОСОБА_3 щодо того, що вони з ОСОБА_1 не підтримують шлюбних відносин майже 10 років і це було встановлено під час розгляду цивільної справи про розірвання шлюбу між сторонами були спростовані під час судового розгляду .

Так, свідок ОСОБА_5 суду пояснила, що її батьки з серпня 1981 року по травень 2018 року проживали однією родиною. Вказала, що родина у них була своєрідна, батько майже весь час ночував на дачі, а мати більше часу проводила в м. Суми, проте вони були родиною, вели спільне господарство майже до самого розлучення, піклувались один про одного. Зазначила, що бюджет у них був завжди загальний. Коли отримали земельну ділянку вони разом збудували садівничий 2-х поверховий будинок, будівництво якого закінчилось приблизно 2001-2002 роках. Крім того, повідомила, що автомобіль КІА Sorento вони також придбали в шлюбі, вважає, що вклад в сімейний бюджет у батьків був рівний, оскільки батьки займались торгівлею.

Свідок, ОСОБА_6 суду пояснила, що родину ОСОБА_5 вона знає досить давно. Вони дружили родинами, дуже багато часу проводили разом, святкували дні народження, інші свята. Зазначила, що садовий будинок будувала родина ОСОБА_5 разом. Вважала, що вони їздили торгувати до Росії і на першу машину саме там заробила родина ОСОБА_5, а потім одну продавали, а іншу купували. При цьому, повідомила суд, що в 2016 році вона святкувала весілля свого сина, де було подружжя ОСОБА_5 і вони себе поводили як подружжя, будь-яких сумнівів, що вони не проживають разом взагалі не було.

Свідки ОСОБА_7 та ОСОБА_8 суду пояснили, що вони знають родину ОСОБА_5 як подружжя і до 2018 року вони себе поводили як подружжя.

Крім того, сам відповідач під час судового розгляду вказав, що у нього був намір подати позов про розлучення ще в 2016 році, проте він змінив свою думку. Дані слова повністю узгоджуються з показами свідків, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 не припиняли шлюбні відносини до 2018 року.

Отже, суд вважає, що шлюбні відносини між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 були припинені лише в 2018 році.

ОСОБА_3 надав суду довідку про розмір пенсії за вислугу років (а.с.106), згідно якої він за період з 01.11.2008 року по 31.07.2018 рік отримав 697503 грн. 59 коп., наказ та платіжне доручення (а.с. 111-112), згідно яких ОСОБА_3 04.06.2010 року було виплачено 87363 грн. 36 коп. одноразової грошової допомоги, копію договору оренди (а.с.108-109)

Проте, вказані докази ніяким чином не підтверджують, що саме за ці кошти придбаний автомобіль КІА Sorento.

Отже, суд приходить до переконання, що спірний транспортний засіб придбаний відповідачем під час шлюбу. Останній не надав доказів, що вони придбані не за рахунок належних подружжю коштів, тому суд визнає це майно спільним сумісним майном подружжя.

Відповідно до статті 71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі, при цьому неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.

У пункті 25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» судам роз'яснено, що, вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема, неподільні речі, суди мають застосовувати положення частин четвертої, п'ятої статті 71 СК України щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

За відсутності такої присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених статтею 365 ЦК України, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (стаття 11 ЦК України) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.

Оскільки сторонами не було узгоджено, кому саме спірний автомобіль має залишитись у власність та розмір компенсації на користь іншого, суд вважає за необхідним спірний автомобіль визнати спільною сумісною власністю подружжя, та врахувавши принцип рівності часток подружжя, визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину даного рухомого майна.

З матеріалів справи вбачається, що згідно державного акту про право приватизованої власності на земельну ділянку серії Р2 № 669706 від 17 вересня 2002 року ОСОБА_3 також є власником земельної ділянки площею 0,061 га з цільовим призначенням для садівництва садівничого кооперативу «Авіатор» (а.с. 79-80) .

Разом з тим, вирішуючи вимоги про визнання права власності на земельну ділянку, суд звертає увагу на розяснення в постанові Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» (зі змінами, внесеними постановою Пленуму Верховного Суду України від 19 березня 2010 року № 2).

Так, у пункті 18-2 вказаної постанови зазначено, що відповідно до положень статей 81, 116 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) окрема земельна ділянка, одержана громадянином у період шлюбу в приватну власність шляхом приватизації, є його особистою приватною власністю, а не спільною сумісною власністю подружжя, оскільки йдеться не про майно, нажите подружжям у шлюбі, а про одержану громадянином частку із земельного фонду. Якщо на такій земельній ділянці знаходиться будинок, будівля, споруда, що є спільною сумісною власністю подружжя, то у разі поділу будинку, будівлі, споруди між подружжям та виділу конкретної частини будинку, будівлі, споруди до особи, яка не мала права власності чи користування земельною ділянкою переходить це право у розмірі частки права власності у спільному майні будинку, будівлі, споруди у відповідності до статей 120 ЗК України, статті 377 ЦК України.

А тому, позовні вимоги в частині визнання частково державного акту на приватизовану земельну ділянку недійсним та визнання за ОСОБА_1 право власності на ? земельної ділянки не підлягають задоволенню.

На підставі ст.ст. 137, 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, пропорційно розміру задоволених вимог, а тому з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 підлягають стягненню судові витрати в розмірі 5233 грн. 41 коп.

Керуючись ст. ст. 89,258,259,263264,265 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1, 40000) до ОСОБА_3 ( зареєстрованого: ІНФОРМАЦІЯ_1, 40000; фактично мешкаючого :СТ «Авіатор», буд. 3/2, с/р Червоненська, Сумського району, Сумської області) про визнання майна обєктом спільної сумісної власності подружжя та визначення часток кожного з подружжя задовольнити частково.

Визнати садовий будинок з належними до нього господарськими будівлями та спорудами загальною площею 109,2 кв.м, які розташовані СТ «Авіатор», буд. 3/2, с/р Червоненська, Сумського району, Сумської області та автомобіль КІА Sorento 2008 року випуску спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_3

Визнати за ОСОБА_1 право власності на ? частину садового будинку, загальною площею 109,2 кв.м і прибудинкових споруд: навіс(під літерою «Б», «В»), убиральня (під літерою «Г»), ганок (під літерою «кр»), огорожа ( під літерою «1-2»), які розташовані за адресою: СТ «Авіатор», буд. 3/2, с/р Червоненська, Сумського району, Сумської області.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на ? частину автомобіля КІА Sorento 2008 року випуску, державний номер НОМЕР_1, номер шасі Y6L JC52458L00283IKNEJC 47.

В іншій частині позову відмовити за необґрунтованістю.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 5233 грн. 41 коп.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обовязки, мають право оскаржити рішення суду повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до апеляційного суду Сумської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.М.Черних