Ухвала

Іменем України

26 вересня 2018 року

м. Київ

справа № 524/4552/17

провадження № 61-43618ск18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Фаловської І.М. (суддя-доповідач), Висоцької В. С.,

Пророка В. В.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_4, ОСОБА_5 на заочне рішення Автозаводського районного суду міста Кременчука Полтавської області від 10 січня 2018 року та постанову апеляційного суду Полтавської області від 03 серпня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням та вселення до житлового приміщення,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2018 року ОСОБА_6 звернулася до суду з позовом до

ОСОБА_4, ОСОБА_5 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням та вселення до житлового приміщення.

Позовна заява мотивована тим, що ОСОБА_6, ОСОБА_4,

ОСОБА_5 є співвласниками житлового будинку АДРЕСА_1. На даний час відповідачі не дають їй можливості в повній мірі користуватись її власністю, не допускають до будинку, ОСОБА_6 не має можливості проживати у ньому разом із донькою-інвалідом, вимушена постійно шукати інше місце для проживання.

Посилаючись на вищевказане, ОСОБА_6 просила суд зобов'язати ОСОБА_4, ОСОБА_5 усунути перешкоди у користуванні житлом шляхом вселення її разом із донькою, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, до будинку АДРЕСА_1 та зобов'язати відповідачів передати ключі від житлового будинку.

Заочним рішенням Автозаводського районного суду міста Кременчука Полтавської області від 10 січня 2018 року позов ОСОБА_6 задоволено.

Зобов'язано ОСОБА_4, ОСОБА_5 не чинити ОСОБА_6 перешкоди у користуванні будинком АДРЕСА_1.

Вселено ОСОБА_6 разом із донькою ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 у будинок АДРЕСА_1.

Зобов'язано ОСОБА_4, ОСОБА_5 надати ОСОБА_6 ключі від житлового будинку АДРЕСА_1.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Постановою апеляційного суду Полтавської області від 03 серпня 2018 року заочне рішення Автозаводського районного суду міста Кременчука Полтавської області від 10 січня 2018 року залишено без змін.

Судові рішення мотивовані тим, що відповідачі чинять перешкоди позивачу у користуванні житловим будинком, чим порушують її права, тому заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, ОСОБА_5 просять скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій і передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до вимог частини другої статті 389 ЦПК України підставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Пунктом 5 частини другої статті 394 ЦПК України встановлено, що суд в порядку, передбаченому частинами четвертою, п'ятою цієї статті, відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою.

Відповідно до вимог пункту 2 частини четвертої статті 394 ЦПК України суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення.

Суди встановили, що ОСОБА_6 на праві власності належить 1/3 частка будинку АДРЕСА_1.

У вказаному будинку зареєстровані та проживають ОСОБА_4 та ОСОБА_5, що підтверджується довідками Автозаводської районної адміністрації Кременчуцької міської ради Полтавської області. Однак відповідачі не надають ОСОБА_6 можливості проживати у належному їй будинку за вказаною адресою.

Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно з частинами першою, другою статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Також суди встановили, що ухвалою Автозаводського районного суду міста Кременчука Полтавської області від 02 грудня 2013 року затверджено мирову угоду, укладену між ОСОБА_6 та ОСОБА_5,

ОСОБА_4, відповідно до умов якої право власності ОСОБА_6 на 1/3 частину житлового будинку з надвірними будівлями переходить у власність ОСОБА_5, ОСОБА_8, а останні зобов'язувались виплатити грошову компенсацію за 1/3 частку ОСОБА_6 у розмірі 120 000 грн.

Разом з тим, ухвалою апеляційного суду Полтавської області від 04 березня 2014 року, залишеною без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29 травня 2014 року, ухвалу Автозаводського районного суду міста Кременчука Полтавської області від 02 грудня 2013 року про затвердження мирової угоди скасовано, справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Отже, мирова угода, якою право власності ОСОБА_6 на 1/3 частину житлового будинку та земельну ділянку припинено та визнано за відповідачами скасована та не має правового значення по суті спору.

Крім того, постановою Полтавського окружного адміністративного суду

від 09 квітня 2015 року, яка набрала чинності, скасовано рішення реєстраційної служби Кременчуцького міського управління юстиції про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 21 січня 2014 року щодо реєстрації права власності на житловий будинок та відновлено право власності на 1/3 частину будинку.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, виходив з того, що відповідачі чинять перешкоди ОСОБА_6

у користуванні житловим будинком, та встановивши, що ухвала апеляційного суду про затвердження мирової угоди є скасованою і не має жодного правового значення по суті даного спору, дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позову.

Доводи касаційної скарги про те, що суд апеляційної інстанції не надсилав заявникам повісток із зазначенням дати проведення судового засідання та розглянув справу без їх участі є безпідставними та не заслуговують на увагу, оскільки відповідно до частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Також, згідно з частиною першою статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Частиною першою статті 369 ЦПК України передбачено, що апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Разом з тим, відповідно до частини третьої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення є також порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи.

Отже, судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують, на законність рішень не впливають, в основному направлені на переоцінку доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Із змісту касаційної скарги, оскаржуваних судових рішень та доданих до касаційної скарги матеріалів убачається, що вона є необґрунтованою, правильне застосовування норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо їх незаконності та неправильності.

За правилом пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України суд в порядку, передбаченому частинами четвертою, п'ятою цієї статті, відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою.

Керуючись пунктом 5 частини другої, частинами четвертою та п'ятою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження у справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням та вселення до житлового приміщення, за касаційною скаргою ОСОБА_4, ОСОБА_5 на заочне рішення Автозаводського районного суду міста Кременчука Полтавської області

від 10 січня 2018 року та постанову апеляційного суду Полтавської області від 03 серпня 2018 рокувідмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: І. М. Фаловська

В. С. Висоцька

В. В. Пророк