Постанова

Іменем України

24 жовтня 2018 року

м. Київ

справа № 161/18975/13-ц

провадження № 61-20214св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у складі:

головуючого - Висоцької В. С. (суддя - доповідач),

суддів: Лесько А. О., Пророка В. В., Сімоненко В. М., Фаловської І. М.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

представник позивача - Плеханов ОлексійМиколайович,

відповідачі: ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4,

представник відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_4- ОСОБА_5,

представник відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_6,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадженнякасаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення апеляційного суду Волинської області від 02 лютого 2017 року у складі колегії суддів: Здрилюк О. І., Карпук А. К., Бовчалюк З. А.,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2013 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, у якому просило стягнути з відповідачів у солідарному порядку заборгованість за кредитним договором, укладеним 08 листопада 2007 року, у розмір 1 690 788,52 грн, а також у рахунок погашення цієї заборгованості звернути стягнення на предмети іпотеки.

Позовна заява мотивована тим, що за умовами кредитного договору від

08 листопада 2007 року, укладеного між ПАТ КБ «ПриватБанк» та приватним підприємством «Дніпроспецсервіс» (далі - ПП «Дніпроспецсервіс»), останнє отримало кредит у розмірі 240 000 доларів США на придбання земельної ділянки, з терміном повернення до 07 листопада 2017 року.

З метою забезпечення виконання кредитних зобов'язань 08 листопада

2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк»та ОСОБА_4, ОСОБА_2 і ОСОБА_3 були укладені окремі договори поруки, згідно з якими поручителі взяли на себе зобов'язання з виконання позичальником умов кредитного договору у повному обсязі, включаючи повернення кредиту, сплату відсотків, винагороди, пені, штрафу тощо.

З метою забезпечення виконання кредитних зобов'язань 13 листопада

2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк»та ПП «Дніпроспецсервіс» було укладено договір іпотеки, предметом якого визначено земельну ділянку площею 0,4660 га, яка розташована по вул. Карбишева,7 у м. Луцьку Волинської області, цільове призначення якої для будівництва та обслуговування приміщень, яка належить іпотекодавцю на підставі державного акта на право приватної власності, оціночну вартість якої визначили у 1 400 000 грн.

З метою забезпечення виконання кредитних зобов'язань 13 листопада

2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк»і ОСОБА_4 був укладений договір іпотеки, за умовами якого останній в іпотеку банку передав належну йому на праві власності двокімнатну квартиру, яка розташована по

вул. Кравчука,15-а/15 у м. Луцьку Волинської області, оціночна вартість якої визначена 272 700 грн.

Неналежне виконання позичальником кредитних зобов'язань станом

на 04 квітня 2013 року утворилася заборгованість у розмірі 201 506,47 доларів США, що еквівалентно 1 690 788,52 грн, яка в добровільному порядку погашена не була.

Справа розглядалась судами неодноразовом.

Повторним заочним рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 10 грудня 2013 року позов задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 заборгованість у розмірі 1 690 788,52 грн.

У рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від

08 листопада 2007 року в розмірі 1 690 788,52 грн: звернуто стягнення на земельну ділянку площею 0,4660 га, яка розташована по АДРЕСА_3 та належить ПП «Дніпроспецсервіс» на підставі державного акта на право приватної власності, виданого Луцькою міською радою 06 листопада 2007 року та зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю, шляхом продажу вказаної земельної ділянки ПАТ КБ «ПриватБанк» з укладенням від імені ПП «Дніпроспецсервіс» договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з наданням витягу з Державного реєстру прав власності, а також наданням ПАТ КБ «ПриватБанк» всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу предмета іпотеки. Початкову ціну продажу визначено у сумі 1 400 000 грн.

Звернуто стягнення на двокімнатну квартиру №15 загальною

площею 72 кв. м, яка знаходиться по АДРЕСА_2 та належить ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право власності, виданого Луцькою міською радою 16 лютого 2006 року, шляхом продажу вказаної квартири ПАТ КБ «ПриватБанк» з укладенням від імені

ОСОБА_4 договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, а також наданням ПАТ КБ «ПриватБанк» всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу зазначеної квартири. Початкову ціну продажу визначено у сумі 272 700 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що в силу положень статей 33, 38, 39 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, у тому числі, шляхом продажу предмета іпотеки.

Рішенням апеляційного суду Волинської області від 02 лютого 2017 року частково задоволено апеляційну скаргу ОСОБА_2,рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2, як солідарного боржника із позичальником -

ПП «Дніпроспецсервіс», на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» 173 023 доларів США, що еквівалентно 1 382 453,77 грн заборгованості за кредитом,

25 433,89 доларів США, що еквівалентно 203 216,78 грн несплачених відсотків, 24 366,14 грн пені, 80 751,83 грн штрафу, як заборгованість за кредитним договором від 08 листопада 2007 року.

Стягнуто з ОСОБА_3, як солідарного боржника із позичальником -

ПП «Дніпроспецсервіс», на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» 173 023 доларів США, що еквівалентно 1 382 453,77 грн заборгованості за кредитом,

25 433,89 доларів США, що еквівалентно 203 216,78 грн несплачених відсотків, 24 366,14 грн пені, 80 751,83 грн штрафу, як заборгованість за кредитним договором від 08 листопада 2007 року.

Відмовлено ПАТ КБ «ПриватБанк» у задоволенні позову до ОСОБА_4 про звернення стягнення на майно. Вирішено питання щодо розподілу удових витрат.

Рішення суду апеляційного суду мотивоване тим, що, оскільки договори поруки є окремими договорами, поручителі не є солідарними боржниками між собою, а лише солідарними боржниками, кожен зокрема, із позичальником, а тому заборгованість підлягає стягненню із кожного окремого поручителя, як солідарного боржника із позичальником

ПП «Дніпроспецсервіс».

Апеляційний суд також дійшов висновку про відсутність встановлених законом підстав для звернення стягнення на предмет іпотеки заявленим позивачем способом у судовому порядку, оскільки сторони договору дійшли згоди про можливість звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом продажу квартири ПАТ КБ «ПриватБанк» з укладенням від імені

ОСОБА_4 договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем лише у позасудовому порядку, то лише у такому порядку і може бути застосовано такий шлях звернення стягнення на предмет іпотеки.

У касаційній скарзі, поданій у лютому 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ПАТ КБ «ПриватБанк» просить скасувати рішення апеляційного суду в частині відмови в задоволенні вимог щодо звернення стягнення на майно, у цій частині ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційний суд не врахував той факт, що наявність договору про позасудове врегулювання звернення стягнення на предмет іпотеки не позбавляє іпотекодержателя права звернення стягнення на предмет іпотеки.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 травня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі, справу витребувано з суду першої інстанції.

15 грудня 2017 року набув чинності Закон України від 3 жовтня 2017 року

№ 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального

кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів».

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до підпункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення

змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У травні 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з частиною 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Суд установив, що 08 листопада 2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та

ПП «Дніпроспецсервіс» укладено кредитний договір, відповідно до якого позичальник отримав кредит в розмірі 240 000 доларів США зі сплатою 14 % річних, а у разі порушення позичальником зобов'язань - 32 % річних від суми залишку непогашеної заборгованості з кінцевим терміном повернення

до 07 листопада 2017 року.

Виконання умов за кредитним договором забезпечено договорами поруки від 08 листопада 2007 року, укладеними між ПАТ КБ «ПриватБанк», ОСОБА_7, ОСОБА_2 і ОСОБА_3 з кожним окремо.

13 листопада 2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ПП «Дніпроспецсервіс» було укладено договір іпотеки земельної ділянки площею 0,4665 га, розташованої по вул. Карбишева,7 у м. Луцьку Волинської області, яка належить іпотекодавцю на підставі державного акта. Оціночну вартість земельної ділянки сторони визначили в розмірі 1 400 000 грн.

З метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 13 листопада 2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_7 укладено договір іпотеки нерухомого майна - належної останньому двокімнатної квартири АДРЕСА_1. Сторони визначили, що вартість майна складає 272 700 грн.

Станом на 04 квітня 2014 року загальна сума заборгованості за кредитним договором від 08 листопада 2007 року складає 201 506,47 доларів США, що еквівалентно 1 690 788,52 грн.

Статтею 1054 ЦК України передбачено що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі статтею 543 ЦК України у разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником (частина перша статті 553 ЦК України).

У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частини перша, друга статті 554 ЦК України).

Встановивши, що договори поруки є окремими договорами, поручителі не є солідарними боржниками між собою, а лише солідарними боржниками, кожен зокрема, із позичальником, апеляційний суд прийшов вірного висновку, що заборгованість підлягає стягненню із кожного окремого поручителя, як солідарного боржника із позичальником

ПП «Дніпроспецсервіс».

Водночас, відмовляючи ПАТ КБ «ПриватБанк» у задоволенні позову в частині відмови в задоволенні вимог щодо звернення стягнення на майно ОСОБА_7, апеляційний суд виходив із того, що сторони договору дійшли згоди про можливість звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом продажу квартири лише у позасудовому порядку, тому лише у такому порядку і може бути застосовано такий шлях звернення стягнення на предмет іпотеки.

Проте з таким висновком апеляційного суду погодитись не можна з огляду на таке.

Статтями 15, 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого або майнового права та інтересу.

Законом України «Про іпотеку» передбачено три способи задоволення забезпечених іпотекою вимог кредитора шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки: судовий (на підставі рішення суду), два позасудові - на підставі виконавчого напису нотаріуса та на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя.

У частині першій статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно із частиною першою статті 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 628 ЦК України визначено зміст договору, який становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

У статті 12 Закону України «Про іпотеку» визначено, що в разі порушення іпотекодавцем обов'язків, установлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом.

Стаття 33 цього Закону передбачає, що в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, установлених статтею 12 цього Закону.

Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Тобто, законом передбачено чітко визначені способи звернення стягнення на предмет іпотеки в разі невиконання чи неналежного виконання забезпеченого іпотекою зобов'язання.

Згідно зі статтею 36 Закону України «Про іпотеку» сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем та іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки.

За умовами пункту 25 розділу Звернення стягнення і реалізація предмета іпотеки договору іпотеки, звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється відповідно до розділу V Закону України «Про іпотеку» на підставі рішення суду або на підставі виконавчого напису нотаріуса або згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя,

У пункті 29 розділу розділу Застереження про задоволення вимог іпотекодержателя відповідно до статті 36 Закону України «Про іпотеку» договору іпотеки сторони домовилися, що звернення стягнення на предмет іпотеки за вибором іпотекодержателя може бути здійснено у позасудовому порядку шляхом: переходу до іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки, про що іпотекодержатель зобов'язаний письмово повідомити іпотекодавця; продажу предмету іпотеки будь-якій особі та будь-яким способом, в тому числі на біржі, на підставі договору купівлі-продажу у порядку статті 38 Закону України «Про іпотеку», для чого іпотекодавець надає іпотекодержателю право укласти такий договір за ціною та на умовах, визначених на власний розсуд іпотекодержателя і здійснити всі необхідні дії від імені іпотекодавця.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині звернення стягнення на майно ОСОБА_7 за апеляційною скаргою поручителя ОСОБА_2, апеляційний суд на вказане уваги не звернув та не врахував, що

ОСОБА_7, який є власником квартири, на яку звернуто стягнення, з окремою апеляційною скаргою не звертався, не наділяв ОСОБА_2повноваженнями на представництва своїх інтересів. У межах даної справи самостійні вимоги про припинення договору поруки або визнання договору іпотеки недійсним ОСОБА_7 не заявлялися.

Встановивши, що позичальник за кредитним договором допустив заборгованість, направлені позивачем попередження-вимоги на адреси відповідачів залишені без реагування, місцевий суд прийшов вірного висновку, що іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Обраний позивачем спосіб захисту не суперечить вимогам закону та умовам договору іпотеки.

Відповідно до статті 413 ЦПК України суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.

Ураховуючи скасування рішення апеляційного суду і залишення в силі рішення суду першої інстанції в частині звернення стягнення на майно, вартість якого визначена 272 700 грн, з ОСОБА_2 на користь

ПАТ КБ «ПриватБанк» підлягає стягненню судовий збір, сплачений за подання касаційної скарги, у розмірі 3 272,40 грн.

Керуючись статтями 400, 411, 413, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Волинської області від 02 лютого 2017 року в частині позовних вимог публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_4 про звернення стягнення на майно скасувати, у цій частині залишити в силі заочне рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 10 грудня 2013 року.

В іншій частині рішення апеляційного суду Волинської області від 02 лютого 2017 року залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_2на користь публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» судовий збір, сплачений за подання касаційної скарги, у розмірі 3 272,40 грн.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. С. Висоцька

Судді А. О. Лесько

В. В. Пророк

В. М. Сімоненко

І. М.Фаловська