АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/1721/18Головуючий по 1 інстанції - Казидуб О.Г.
Категорія: 50 Доповідач в апеляційній інстанції - Нерушак Л.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 жовтня 2018 року Апеляційний суд Черкаської області в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Головуючого Нерушак Л.В. ( судді - доповідача)

Суддів Василенко Л.І., Фетісової Т.Л.

за участю секретаря Попової М.В.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_3;

відповідач - ОСОБА_4.;

особа, яка подає апеляційну скаргу - ОСОБА_3;

розглянувши у м. Черкаси у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 13 вересня 2018 року, ухваленого під головуванням судді Казидуб О.Г. у залі Придніпровського районного суду м. Черкаси № 332 о 10 год. 12 хв., повний текст рішення виготовлено 18 серпня 2018 року, у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення аліментів на утримання сина, який продовжує навчання, - :

в с т а н о в и в :

31.05.2018 року ОСОБА_3 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_4 про стягнення аліментів на утримання сина, який продовжує навчання.

Позивач ОСОБА_3 свої позовні вимоги мотивує тим, що 30.01.1997 року вона зареєструвала шлюб із відповідачем ОСОБА_4, в якому у них народився син - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1. Подружнє життя з відповідачем ОСОБА_4 не склалось, тому шлюб був розірваний, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу від 13.05.2005 року. На підставі рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси відповідач ОСОБА_4 на утримання неповнолітнього сина сплачував аліменти до досягнення ним повноліття. ОСОБА_3 вказує, що син ОСОБА_8 в 2017 році вступив на навчання до Національного університету біоресурсів і природокористування України в м. Києві. Він навчається на денній формі, є студентом за державним замовленням, однак стипендії не отримує. На навчання сина позивач витрачає багато коштів. Тому просить суд стягнути з відповідача ОСОБА_4 аліменти на її користь в розмірі 1/4 частки доходів відповідача на весь час навчання до досягнення сином ОСОБА_5 23-річного віку.

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 13 вересня 2018 року позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення аліментів на утримання сина, який продовжує навчання - задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, ІПН № НОМЕР_1, громадянина України, уродженця м. Остер, Козелецького району, Чернігівської області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 на користь повнолітнього сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, аліменти на його утримання, який продовжує навчання в Національному університеті біоресурсів і природокористування України, факультет захисту рослин, біотехнології та екології в розмірі 1/8 частини доходу щомісячно, починаючи з 13 червня 2018 року і продовжувати до закінчення навчання ним, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3

Стягнуто з ОСОБА_4 в дохід держави судовий збір у розмірі 708 грн.80 коп.

В решті позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції в частині розміру стягнення аліментів, ОСОБА_3 оскаржила рішення в апеляційному порядку, подавши апеляційну скаргу. В апеляційній скарзі ОСОБА_3 зазначає, що на її думку, рішення в частині стягнення аліментів на утримання сина підлягає зміні через невідповідність висновків суду обставинам справи в частині розміру щомісячної суми, яка підлягає сплаті. Також ОСОБА_3 зазначає, що, визначаючи розмір аліментів, суд допустився помилки та не врахував положення ч. 1 ст. 182 СК України, яка передбачає, що, визначаючи розмір стягнутих аліментів суд повинен врахувати зокрема матеріальне становище особи на користь якої виноситься рішення. Вона посилається, що стягнутий розмір аліментів навіть на 1/3 не покриває всіх необхідних витрат, пов`язаних з навчанням та проживанням у м. Києві. При винесенні рішення судом першої інстанції однією з підстав для зменшення розміру аліментів було визнано те, що відповідач ОСОБА_4 має на утриманні дружину інваліда. Однак, ОСОБА_3 вказує, що дружина відповідача має постійний дохід, перебуваючи у трудових відносинах з Київською міською філією ПАТ «Укртелеком», а також, отримуючи дохід у виді пенсії по інвалідності. Приймаючи рішення, суд першої інстанції не врахував, що і позивач ОСОБА_3 має інвалідність 3 групи, у зв`язку з чим вона також потребує постійних додаткових витрат на лікування, тому її доходів недостатньо для належного утримання сина - студента. ОСОБА_3 просить змінити рішення суду першої інстанції в частині стягнення з ОСОБА_4 аліментів, на користь повнолітнього сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 аліментів на його утримання з 1/8 частини на 1/6 частину доходу щомісячно, оскільки саме такий розмір аліментів вона вважає є об`єктивним з огляду на вимоги закону щодо прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, відповідає встановленим судом обставинам справи, наданим доказам та вимогам СК України.

19 жовтня 2018 року на адресу Апеляційного суду Черкаської області від ОСОБА_4 надійшло заперечення на апеляційну скаргу. У запереченні ОСОБА_4 зазначає, що на його думку, рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 13 вересня 2018 року у справі № 711/4409/18 прийнято без порушення норм чинного законодавства. Саме такий розмір аліментів, визначений судом, він вважає, є доцільним та не суперечить чинному законодавству, а саме враховує можливості надання такої допомоги батьком, який також має на утриманні ще двох неповнолітніх дітей та дружину, яка є інвалідом. ОСОБА_4 просить залишити судове рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 13 вересня 2018 року у справі № 711/4409/18 без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Відповідно до п. 8 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Справа підлягає розгляду апеляційним судом Черкаської області у порядку спрощеного позовного провадження.

Згідно до вимог ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

При цьому, за загальним правилом встановленим вказаною нормою права, розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії

Згідно до вимог ст.128 ЦПК України вбачається, що суд лише повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, а не викликає до судового засідання, якщо їх явка є не обов'язковою.

На підставі викладеного, розгляд даної справи проводиться судом апеляційної інстанції за загальним правилом, встановленим чинним процесуальним законом України з повідомленням учасників справи про дату, час і місце судового засідання, але без виклику до судового засідання, оскільки їх явка є не обов'язковою.

Заслухавши суддю - доповідача, вивчивши та обговоривши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Статтею 375 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Статтею 263 ЦПК України передбачено, що законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вирішуючи спір, та ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчатися, а саме 1/8 частини доходу щомісячно на утримання повнолітньої дитини, яка навчається на денному відділенні університету, суд першої інстанції виходив з обґрунтованості та доведеності позовних вимог, посилаючись на вимоги ст. 199 СК України, яка передбачає, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Однак, при визначенні розміру аліментів, суд першої інстанції враховував матеріальний стан відповідача ОСОБА_4 та його сімейний стан, оскільки відповідач має на утриманні двох неповнолітніх дітей та дружину інваліда, тому дійшов висновку про часткове задоволення позову та стягнення аліментів у розмірі 1/ 8 частини, а не 1/ 4 частини, як просила позивач.

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає висновки суду обґрунтованими, такими, що відповідають обставинам справи та вимогам закону, оскільки суд першої інстанції, встановивши дійсні обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам, правильно застосував норми матеріального права, не допустив порушень норм процесуального права, які призвели б до неправильного вирішення справи, та ухвалив у справі законне і обґрунтоване рішення, підстав для скасування якого, апеляційний суд не вбачає, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов'язків має право на справедливий судовий розгляд.

Згідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частина 3 ст. 12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Однією з основних засад судочинства, визначених п.8 ч.3 ст. 129 Конституції України є забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН «Про права дитини» від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року N 789-XII, та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції згідно даних свідоцтва про народження Серії НОМЕР_2 батьком ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 є ОСОБА_6 (а. с.4).

Згідно даних свідоцтва про розірвання шлюбу вбачається, шлюб між чоловіком ОСОБА_4 і дружиною ОСОБА_3 розірвано, про що в Книзі реєстрації розірвань шлюбів зроблено відповідний актовий запис за № 88 від 07 вересня 2004 року.

Із даних довідки від 27.03.2018 року № 18165 Національного університету біоресурсів і природокористування України, яка наявна в матеріалах справи, вбачається, що ОСОБА_5 є студентом 1-го курсу денної форми навчання за напрямом підготовки: «Екологія» факультету захисту рослин, біотехнологій та екології Національного університету біоресурсів і природокористування України (4 рівень акредитації). Рік вступу: 01.09.2017 року; рік закінчення 22.06.2021 року; навчання за державним замовленням (а. с.8).

Відповідно до ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Згідно зі нормами ст. 198 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надати.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_4 має скрутний матеріальний стан та низку захворювань, має на утриманні двох неповнолітніх дітей та дружину інваліда, що і було вірно прийнято до уваги судом першої інстанції, з чим повністю погоджується суд апеляційної інстанції.

Згідно даних довідки від 29 травня 2018 року № 71F300-206 Черкаської філії ПАТ «Укртелеком» ОСОБА_4 працює у ЧФ ПАТ «Укртелеком», займає посаду Начальника лабораторії. Загальна сума доходу за період з 01 травня 2017 року по 30 квітня 2018 року за винятком аліментів становить 62960 грн. 03 коп.

Відповідно до ч.1 ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.

За таких обставин, апеляційний суд, вважає, що суд першої інстанції вірно встановив, що відповідач ОСОБА_4 має можливість виконувати обов'язки по утриманню своєї повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, що встановлені ст. 199 СК України. Відповідач ОСОБА_4 має можливість надавати таку допомогу для своєї повнолітньої дитини, так як він знаходиться у працездатному віці, має постійне місце роботи, тому суд і задовольнив вимоги частково у розмірі 1/ 8 частини з врахуванням доводів, наданих і позивачем і відповідачем, з чим також погоджується і колегія суддів апеляційного суду.

Згідно до ч. 3 ст. 199 СК України право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Отже, судом першої інстанції визначено відповідно до вимог закону, що обов'язок утримувати дітей до їх повноліття, а також у випадку продовження ними навчання - покладається на обох батьків, а не лише на одного із них, тому доводи апеляційної скарги є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

У п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз'яснено, що обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомоги; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Таким чином, однією із обов'язкових умов надання батьками утримання повнолітнім дочці чи сину, які продовжують навчання, є можливість надання ними дітям матеріальної допомоги, якої дитина потребує у зв'язку із навчанням.

Відповідно до ч.1 ст. 182 СК України обставинами, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів: є стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та лікування хронічних захворювань, проходження санаторно-курортного лікування, а також витрати сплату на комунальних платежів та придбання продуктів харчування.

Згідно зі ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст. 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Враховуючи вищезазначені норми права, обставини справи, докази, які наявні в матеріалах справи, надані сторонами, дослідивши матеріальний стан відповідача ОСОБА_4, відзначивши той факт, що на його утриманні є двоє неповнолітніх дітей та дружина інвалід, апеляційний суд погоджується з судом першої інстанції, який прийшов до вірного, обґрунтованого та вмотивованого висновку, щодо стягнення з ОСОБА_4 на користь повнолітнього сина ОСОБА_5 аліментів на його утримання, у зв'язку із продовженням навчання в Національному університеті біоресурсів і природокористування України, факультет захисту рослин, біотехнології та екології в розмірі 1/8 частини доходу щомісячно, до закінчення навчання ним, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_3 щодо того, що судом першої інстанції не було враховано матеріальне становище особи, на користь якої виноситься рішення, не можуть бути взяті до уваги, оскільки суд першої інстанції виходив з обставин справи, наявних в матеріалах справ доказів, норм права, які регулюють даний предмет спору, а також з принципу розумності та справедливості і врахував всі обставини справи.

Посилання ОСОБА_3 у апеляційній скарзі, що розмір аліментів на утримання сина ОСОБА_5 не повинен бути менший, ніж 920 грн., з посиланням на ст. 182 СК України, якою визначено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, також не можуть бути взяті до уваги, оскільки вказана норма сімейного законодавства стосується мінімальних гарантій для дітей, які не досягли повноліття і є неповнолітніми. Щодо повнолітній дітей, які потребують допомоги у зв'язку із продовженням навчання, такі вимоги закону не поширюються, тому доводи скаржника є безпідставними і не підлягають задоволенню.

Інші доводи апеляційної скарги, наведені ОСОБА_3 не є суттєвими, і не дають підстав для висновку про неправильність застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Таким чином, апеляційний суд вважає, що обставини та посилання в апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердження, не спростовують висновків суду, тому відхиляються судом апеляційної інстанції.

За таких обставин, апеляційний суд не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги ОСОБА_3, оскільки доводи апеляційної скарги були предметом розгляду суду першої інстанції, їм дана належна оцінка судом, а особою, яка подає апеляційну скаргу висновки суду не спростовуються .

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно зі ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Відповідно до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Виходячи з вищевикладеного, апеляційний суд вважає, що не вбачається, що судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення допущено порушення норм матеріального чи процесуального права, та залишено не розглянутими обставини, що мають значення для справи, тому відсутні підстави для задоволення вимог апеляційної скарги і скасування рішення суду першої інстанції.

З огляду на викладене, апеляційний суд вважає, що ухвалене у справі рішення є законним та обґрунтованим, і підстав для його зміни чи скасування за наведеними у скарзі доводами не вбачається, оскільки доводи апеляційної скарги не є суттєвими, носять суб'єктивний характер, не відповідають обставинам справи, зводяться до невірного трактування норм матеріального права і правильності висновків суду не спростовують, тому рішення суду першої інстанції слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення .

Керуючись ст. ст. 268, 367, 368, 374, 375, 381 - 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - залишити без задоволення.

Рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 13 вересня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення аліментів на утримання сина, який продовжує навчання - залишити без змін.

Судові витрати за розгляд апеляційної скарги провести за рахунок держави.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів, в порядку та за умов визначених ЦПК України.

Головуючий Нерушак Л.В.

Судді Василенко Л.І.

Фетісова Т.Л.