Провадження № 2/522/3598/18
05 жовтня 2018 року Приморський районний суд м. Одеси
у складі: головуючого судді: Бойчука А.Ю.
за участю секретаря Іскрич В.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_2, третя особа: ОСОБА_3, про визнання дій незаконними та скасування реєстрації права власності на предмет іпотеки,-
У вересні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ПАТ Комерційний банк «Приватбанк», Приватного нотаріуса ОМНО ОСОБА_2, по якому просила:
-визнати незаконним і скасувати рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_2 про державну реєстрацію прав та обтяжень індексний номер 327630009 від 07.12.2016 року 09:18:18 про проведення державної реєстрації права власності на квартиру АДРЕСА_2 за ПАТ КБ «Приватбанк» (податковий номер 14360570).
В обґрунтування своїх вимог зазначила, що на адресу її помешкання та за адресою реєстрації не надходило жодного листа з вимогами про усунення порушень за кредитним договором, натомість надійшли претензії від 11.09.2017 року із повідомленням про те, що 02.02.2016 року ПАТ Комерційний банк «Приватбанк» отримав у власність квартиру АДРЕСА_3.
На думку позивача, після звернення до неї з пропозицією про звернення стягнення на предмет іпотеки, відповідач мав звернутися до приватного нотаріуса з метою оформлення виконавчого напису або звернутися до суду або оформити договір про добровільне передання заставного майна, проте вказані дії відповідачем не були вчинені.
Також, позивач зазначила, що в іпотечному договорі застереження відсутнє. Вона не отримувала від Банку жодного повідомлення про задоволення вимог іпотекодержателя за рахунок предмета іпотеки. Зі своєї сторони вона, як власник квартири не надавала банку згоду на відчуження чи передачу права власності на квартиру, як предмет іпотеки, кредит надавався їй в іноземній валюті, а загальна площа квартири складає 44 кв.м.
При цьому в зазначеній квартирі з вересня 2005 року постійно проживає вона та її чоловік, який є поручителем за кредитним договором та їх неповнолітня дитина ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 та донька ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2. Таким чином, зазначена квартира є єдиним місцем постійного проживання позивача як позичальника та їх малолітніх дітей, при цьому в неї, як позичальника, у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно.
З огляду на вищевикладене, позивач вважає, що рішення щодо реєстрації права власності на квартиру за ПАТ КБ «Приватбанк» є незаконним та підлягає скасуванню.
Представник позивача в судове засідання не зявився, надав суду заяву, згідно якої позовні вимоги підтримав, просив проводити судове засідання без фіксування технічними засобами, проти винесення заочного рішення не заперечував.
Відповідачі в судове засідання не зявилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином.
Неявка в судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею, згідно ч.1 ст. 223 ЦПК України, у порядку ст. ст. 280-281 ЦПК України, при заочному розгляді на підставі наявних у справі доказів.
За наявності умов, передбачених ч.1 ст. 280 ЦПК України, та оскільки позивач не заперечує щодо заочного вирішення справи, суд вважає за можливе допустити заочний розгляд справи.
У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.
Вивчивши та дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог на підставі наступного.
Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Cудом встановлено, що 16.08.2005 року між ОСОБА_1, та ПАТ «ПРИВАТБАНК», був укладений кредитний договір № ODH0GF01420050, відповідно до якого ЗАТ КБ «ПРИВАТБАНК» в особі начальника Департаменту споживчого кредитування індивідуальних осіб Філії «Южне головне регіональне управління Приватбанку» ОСОБА_5, надав позивачу в кредит грошові кошти у розмірі 32 560,00 доларів США на придбання нерухомості в сумі 25 000,00 доларів США та на сплату страхових платежів в сумі 7560 доларів США на строк до 14.08.2025 року включно. Та укладено договір № 199/05 про надання часткової компенсації відсотків ставки кредитів комерційних банків від 21.09.2005 року із Одеським регіональним відділенням Державного фонду сприяння молодіжному будівництву в особі його директора ОСОБА_6, згідно з яким Фондом від імені держави відшкодовується частина відсотків за кредитом, що надається позивачу. Як позичальнику ОСОБА_1 на будівництво (реконструкцію) або придбання житла комерційним банком філія «Южне РТУ» ЗАТ КБ Приватбанк, де за кредитним договором зменшувався розмір процентної ставки на 1,5 облікової ставки НБУ, що діяло на монет укладення кредитного договору та становило 9,50 % з 12%, як передбачено умовами кредитного договору із відповідачем.
Згідно з договором купівлі-продажу від 16.08.2005 року позивачем за отримані кошти було придбано квартиру АДРЕСА_4, посвідченого приватним нотаріусом ОМНО ОСОБА_7, зареєстровано в?реєстрі за № 3205, який було зареєстровано у електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно 16.08.2005 року.
16.08.2005 року з метою забезпечення виконання зобов'язань за Кредитним договором укладено договір іпотеки між ЗАТ КБ Приватбанк та позивачем (зареєстровано в реєстрі під №3209), за яким позивач передала в іпотеку квартиру АДРЕСА_2, (реєстраційний номер об'єкта №2300082).
Відповідно до п. 15.7.2. Договору іпотеки, Іпотекодержатель має право звернути стягнення на предмет іпотеки незалежно від настання термінів виконання будь-якого із зобовязань за кредитним договором у випадку порушення Іпотекодавцем зобовязань по кредитному договору та договору іпотеки..
16.08.2005 року було укладено договір поруки № 0050/Р, згідно якого ОСОБА_3 зобов'язувався за зобовязаннями по кредитному договору № ODH0GF01420050 перед Філією «Южне головне регіональне управління Приватбанку» ЗАТ «ПРИВАТБАНК».
Відповідно до ст. 33 Закону України «Про іпотеку», іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.
Частиною 1 статті 36 Закону України «Про іпотеку» визначено, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.
Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону (ч. 2 ст. 36 Закону України «Про іпотеку»).
При цьому, можливі способи звернення стягнення на предмет іпотеки у позасудовому порядку визначені частиною третьою статті 36 Закону України «Про іпотеку».
Так, за приписами ч. 3 ст. 36 Закону України «Про іпотеку», договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 цього Закону.
Відтак, наведені положення Закону дають змогу дійти висновку, що договори іпотеки не є підставою, що підтверджує виникнення, перехід або припинення права власності на нерухоме майно, чого відповідачем при прийнятті відповідного рішення до уваги враховано не було.
Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Правові, економічні, організаційні засади проведення державної реєстрації речових та інших прав, врегульовано Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» № 1952-ІV від 01.07.2004.
Відповідно до ст.2 Закону №1952-ІV державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Частиною 1 ст.5 Закону №1952-ІV передбачено, що у Державному реєстрі прав реєструються речові права та їх обтяження на земельні ділянки, а також на об'єкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці, перемішеним яких неможливе без їх знецінення та зміни призначення, а саме: підприємства як єдині майнові комплекси, житлові будинки, будівлі, споруди, а також їх окремі частини, квартири, житлові та нежитлові приміщення.
Згідно до ч.1 ст.27 Закону №1952- ІV, державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі:
1) укладеного в установленому законом порядку договору, предметом якого є нерухоме майно, речові права на яке підлягають державній реєстрації, чи його дубліката;
2) свідоцтва про право власності на частку у спільному майні подружжя у разі смерті одного з подружжя, виданого нотаріусом або консульською установою України, чи його дубліката;
3) свідоцтва про право на спадщину, виданого нотаріусом або консульською установою України, чи його дубліката;
4) виданого нотаріусом свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів) та свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів), якщо прилюдні торги (аукціони) не відбулися, чи їх дублікатів;
5) свідоцтва про право власності, виданого органом приватизації наймачам житлових приміщень у державному та комунальному житловому фонді, чи його дубліката;
6) свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого до 1 січня 2013 року органом місцевого самоврядування або місцевою державною адміністрацією, чи його дубліката;
7) рішення про закріплення нерухомого майна на праві оперативного управління чи господарського відання, прийнятого власником нерухомого майна чи особою, уповноваженою управляти таким майном;
8) державного акта на право приватної власності на землю, державного акта на право власності на землю, державного акта на право власності на земельну ділянку або державного акта на право постійного користування землею, виданих до 1 січня 2013 року;
9) рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно;
10) ухвали суду про затвердження (визнання) мирової угоди;
11) заповіту, яким установлено сервітут на нерухоме майно;
12) рішення уповноваженого законом органу державної влади про повернення об'єкта нерухомого майна релігійній організації;
13) рішення власника майна, уповноваженого ним органу про передачу об'єкта нерухомого майна з державної у комунальну власність чи з комунальної у державну власність або з приватної у державну чи комунальну власність;
14) інших документів, що відповідно до законодавства підтверджують набуття, зміну або припинення прав па нерухоме майно.
Процедуру проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, перелік документів, необхідних для її проведення, врегульовано Порядком державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим Постановою Кабінету міністрів України від 25 грудня 2015 р. № 1127 (далі - Порядок №1127).
Відповідно до п.6 Порядку №1127, державна реєстрація прав проводиться за заявою заявника шляхом звернення до суб'єкта державної реєстрації прав або нотаріуса, крім випадків, передбачених цим Порядком.
Частиною 3 ст.2 ст.27 Закону №1952-ІУ встановлено, що заявником визнається:
- власник, інший правонабувач, сторона правочину, у яких виникло речове право, або уповноважені ними особи - у разі подання документів для проведення державної реєстрації набуття, зміни або припинення права власності та інших речових прав;
- орган державної влади, його посадова особа, якими встановлено, змінено або припинено обтяження, особа, в інтересах якої встановлено, змінено або припинено обтяження, або уповноважені ними особи - у разі подання документів для проведення державної реєстрації набуття, зміни або припинення обтяження речових прав;
- іпотекодержатель, особа, в інтересах якої встановлено, змінено або припинено іпотеку, або уповноважені ними особи - у разі подання документів для проведення державної реєстрації набуття, зміни або припинення іпотеки;
- орган місцевого самоврядування - у разі взяття на облік безхазяйного нерухомого майна;
- особа, за якою закріплений особовий рахунок в погосподарській книзі відповідної сільської, селищної, міської ради, або уповноважена нею особа - у разі проведення державної реєстрації права власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що були закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 року та розташовані на територіях сільських, селищних, міських рад, якими відповідно до законодавства здійснювалося ведення господарського обліку;
Відповідно до п.9 Порядку №1127 разом із заявою заявник подає оригінали документів, необхідних для державної реєстрації прав, та документ, що підтверджує сплату адміністративного збору за державну реєстрацію прав.
Проте, приватним нотаріусом ОСОБА_2 витребувані судом матеріали так і не були надані.
У матеріалах справи наявне повідомлення ПАТ Комерційний банк "Приватбанк" про наміри звернути стягнення на предмет іпотеки.
Відповідно до ст. 35 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.
У своїй позовній заяві ОСОБА_1 зазначила, що будь-якого повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки від іпотекодержателя не отримувала.
Жодних належних та допустимих доказів отримання Позивачем повідомлення, передбаченого ст. 35 Закону "Про іпотеку" відповідачем не надано.
Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ч. 1 ст. 526 ЦК України).
Відповідно до ст. 611 ЦК України в разі порушення зобов'язання настають правові наслідки встановлені договором, або законом.
Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України).
Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Відповідно до ст. ст. 316-317, 319 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.
Згідно ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.
Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Згідно ч.1 ст.1 Протоколу 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
07 червня 2014 року набув чинності Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», згідно з пунктом 1 якого не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» та/ або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв.метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку.
Поняття «мораторій» у цивільному законодавстві визначається як відстрочення виконання зобов'язання (пункт 2 частини першої статті 263 ЦК України).
Отже, мораторій є відстроченням виконання зобов'язання, а не звільненням від його виконання. Тому установлений Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» мораторій не передбачає втрати кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) в разі невиконання боржником зобов'язань за договором, а лише тимчасово забороняє примусово стягувати його (відчужувати без згоди власника).
Згідно з пунктом 4 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм.
Мораторій не зупиняє дії нормативно-правових актів, що регулюють забезпечення зобов'язань, проте є правовою підставою, що не дає змоги органам і посадовим особам. які здійснюють примусове виконання рішень про звернення стягнення на предмет іпотеки та провадять конкретні виконавчі дії, вживати заходи, спрямовані на примусове виконання таких рішень стосовно окремої категорії боржників чи іпотекодавців, які підпадають під дію положень цього Закону на період його чинності.
Судовим розглядом встановлено, що кредит надавався позивачу на придбання квартири АДРЕСА_1 , яка є місцем його постійного проживання та єдиним нерухомим майном, і іншого власного житла він не має. Крім цього, загальна площа цієї квартири - 44,00 кв.м., що не перевищує розмір квартири, визначений ст. 1 Закону№ 1304-VII (тобто 140 кв.м.), і позивач не є суб'єктом Закону України «Про засади запобігання і протидії корупції» (стаття 6 Закону № 1304-VII).
Враховуючи викладене та те, що оскаржувані рішення про державну реєстрацію права власності за Публічним акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» було прийнято без урахування положення Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», суд вважає, що зазначені рішення є протиправними та підлягають скасуванню.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
За змістом ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ст.. 82 ЦПК України).
Згідно з вимогами ст.ст., 76, 78 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Засобами доказуванняв цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду, лише ті докази, які мають значення для розгляду справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які він посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.
В силу ст.141 ЦПК України стягненню з відповідачів на користь позивача підлягають стягненню витрати зі сплати судового збору у розмірі 640 грн. 00 коп.
На підставі викладеного та керуючись: ст. ст. 1, 2, 5, 11, 76-80, 81, 89, 241, 247, 258, 263-265, 273, 354, ЦПК України; суд, -
Позов задовольнити.
Визнати незаконним і скасувати рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_2 про державну реєстрацію прав та обтяжень індексний номер 327630009 від 07.12.2016 року 09:18:18 про проведення державної реєстрації права власності на квартиру АДРЕСА_2 за ПАТ КБ «Приватбанк» (податковий номер 14360570).
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Заочне рішення суду може бути оскаржено позивачем до апеляційного суду Одеської області, шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене в день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Суддя: А.Ю. Бойчук