25.09.2018 227/2661/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 вересня 2018 року місто Добропілля

Добропільський міськрайоний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Хандуріна В.В.

при секретарі Данилко Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Добропілля в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою про визнання ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме квартирою № 12 в буд. 41 по вул. Шкільна у місті Білозерське.

В обґрунтування своїх вимог вказала, що вона є власником квартири АДРЕСА_1 на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 16.04.2018 року приватним нотаріусом Добропільського міського нотаріального округу Донецької області, зареєстрованого в реєстрі за № 767. У вищезазначеній квартирі зареєстрована відповідач ОСОБА_2, але фактично з дня реєстрації та по теперішній час в квартирі не проживає та не зявляється, що підтверджується актом перевірки проживання. Через те, що відповідач зареєстрована в квартирі позивача, у неї виникають проблеми зі сплатою надмірних комунальних послуг, які не надаються, але нараховуються за них, чим обєктивно порушуються її права.

Позивач надала заяву про розгляд справи за її відсутності. Просила задовольнити позов у повному обсязі.

Відповідач повторно у судове засідання не зявилася, надала заяву про розгляд справи без її участі. Проти задоволення позовних вимог не заперечувала.

З урахуванням ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у звязку з неявкою всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Свій висновок суд обґрунтовує наступним:

На підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 16.04.2018 року приватним нотаріусом Добропільського міського нотаріального округу Донецької області, зареєстрованого в реєстрі за №767, ОСОБА_1 в спадок отримала квартиру №12 у багатоквартирному житловому будинку №41 по вулиці Шкільній в місті Білозерське міста Добропілля Донецької області (а.с.4)

Право як власника на вказану нерухомість позивачем зареєстровано 16.04. 2018 року, що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с.6).

Як вбачається з матеріалів справи, а саме копії домової книги, у квартирі за адресою м.Білозерське, вул. Шкільна, 41/12, значиться зареєстрованою ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1. (а.с. 28).

Згідно акту, затвердженого депутатом Білозерської міської ради, складеним сусідами ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_2, зареєстрована, але не проживає з 2015 року. (а.с. 7).

Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

При цьому, відповідно до ст. 391 Цивільного кодексу України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ст.317 ЦК України, власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Згідно ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Статтею ст. 405 ЦК України передбачено, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

За ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року, відповідно до закону 475/97-ВР від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 до Конвенції» закріплені принципи непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди відповідно до Закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Факт реєстрації відповідача у належній ОСОБА_1 квартирі обмежує її права як власника розпоряджатись квартирою на свій власний розсуд.

За ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового чи майнового права або інтересу.

Позивач просить суд визнати відповідача такою, що втратила право користування належним їй житлом. Ці позовні вимоги відповідають нормам житлового законодавства.

Так, відповідно до ст.72 Житлового кодексу України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Відповідно до ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі заяви особи органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.

З урахуванням сукупності досліджених доказів, суд приходить до висновку, що донька позивача ОСОБА_2 втратила право користування житловим приміщенням, оскільки фактично в ньому не проживає понад три роки, не бере участі в утриманні квартири шляхом оплати комунальних послуг. Вказане безсумнівно порушує права власника цього майна.

Тому заявлені позовні вимоги підлягають повному задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст.47 Конституції України, ст.16, 141, 317, 321, 391 ЦК України, ст.68,71,72 ЖК України, ст.ст. 4, 5, 76-81, 200, 259, 263- 265, 273 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням задовольнити.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме квартирою №12 в будинку 41 по вулиці Шкільна у місті Білозерське.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано протягом тридцяти днів з дня його складення до апеляційного суду Донецької області через Добропільський міськрайонний суд Донецької області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий суддя В.В. Хандурін

25.09.2018