Справа № 452/1805/18
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

"01" жовтня 2018 р. м.Самбір

Самбірський міськрайонний суд Львівської області

у складі: головуючого судді Казана І.С.,

при секретарі Кафтан О.Ю.,

із участю: позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в місті Самборі Львівської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_3 про визнання його таким, що втратив право на користування житловою квартирою №1 у будинку №107 по вул. Заміській у м. Самборі Львівської області. У підтвердження заявлених позовних вимог посилається на те, що вона є власником 56/100 житлового будинку №107, зокрема квартири №1 по вул. Заміській у м. Самборі; відповідач хоча зареєстрований за вищезгаданою адресою, проте із 2009 року там не проживає та не зявляється, а фактично мешкає разом із своєю дружиною в Італії. У звязку з тим, що він зареєстрований у вищезгаданому будинковолодінні, а реально не проживає, позивач несе суттєві витрати з оплати за комунальні послуги, а також не може оформити житлової субсидії, тому просить у судовому порядку визнати відповідача таким, що втратив право на користування цим житловим приміщенням шляхом зняття його з реєстраційного обліку вказаного місця проживання.

У судовому засіданні позивач в обґрунтування позовних вимог посилалася на викладені обставини у зверненні до суду, наполягала позов задовольнити ствердивши, що відповідач є її сином та не несе жодних витрат з утримання квартири із 2010 року; у дійсності він може бути забезпеченим ще іншим житлом у м. Самборі по вул. Шухевича, - квартирою після смерті батька, яка залишилась йому та дочці, але і щодо цього він також проявляє бездіяльність. Претендувати на власність у квартирі АДРЕСА_1 відповідач не вправі, оскільки така перебуває виключно і вцілому у власності ОСОБА_1, із 2010 року ОСОБА_3 із-за кордону не приїжджав та власних його речей у спірній квартирі немає.

Представник відповідача ОСОБА_2 позов заперечила, зіславшись на відзив на позовну заяву та зазначила, що її довіритель фактично проживає за спірною адресою, коли не перебуває за кордоном і там знаходяться його речі, а також він бере участь в оплаті за комунальні послуги.

Зясувавши обставини справи, заслухавши учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити виходячи з наступного:

Главою 5 Цивільного процесуального Закону регламентовано поняття доказів, їх належність та допустимість; обовязок доказування і подання доказів. Тому, при задоволенні позову суд виходить із засад змагальності щодо подання таких, їх дослідження та доведеності перед судом їх переконливості, диспозитивності цивільного судочинства; з аналізу представлених і наявних у цивільній справі документів.

Судом установлено, що ОСОБА_1 на праві приватної власності належить 56/100 житлового будинку №107 по вул. Заміській у м. Самборі Львівської області згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №19539477 від 15.07.2008 року.

Із наявних у матеріалах справи копій заяв сусідів, посвідчених начальником КП СМР «ЖЕК» ОСОБА_4, відомо, що ОСОБА_3 у спірній квартирі зареєстрований, однак там не проживає із 2009 року.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_5 однаково ствердив, що дійсно не менше пяти років відповідач відсутній за місцем реєстрації та йому відомо, що він у спірній квартирі не проживає цей час; у свою чергу позивач має у власності 56/100 від цілого будинку, решту дві квартири належать іншим співвласникам і, йому (ОСОБА_5П.) в тому числі також.

Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачає, що зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права користування житловим приміщенням. Однакове є регламентованим у п. 26 Правил реєстрації місця проживання, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №207 від 02.03.2016р.

У судовому засіданні як із пояснення позивача, свідка та представлених письмових доказів установлено, що відповідач фактично не проживає за місцем реєстрації більше семи років і лише формально залишається зареєстрованим у квартирі, через що позивач ОСОБА_1 несе суттєві витрати по оплаті за комунальні послуги та не може оформити житлової субсидії, що безпосередньо у судовому засіданні ніяким чином не заперечила і не спростувала представник відповідача ОСОБА_2

На противагу цьому представник відповідача, крім власних нічим не підтверджених пояснень, не надала суду жодного доказу про участь відповідача в утриманні квартири та оплаті ним за комунальні послуги; не представила суду документального доказу про перетин довірителем кордону України і коли саме, а також про його періодичне проживання у спірній квартирі з 2010 року. Представник відповідача ОСОБА_2 зосередила увагу суду, що її довіритель не може бути позбавлений житла і, водночас цілком опустила питання, що він фактично забезпечений іншим житлом, а саме квартирою у м. Самборі по вул. Шухевича, 92А/9 Львівської області після смерті батька, котра на сьогодні другий рік пустує, - як встановлено в судовому засіданні з пояснень позивача. Разом з наведеним суд критикує позицію представника відповідача ОСОБА_2, що подані позивачем докази не є належними та допустимими, що ОСОБА_1 ставить питання про виселення відповідача ОСОБА_3 без будь-яких правових підстав, оскільки нічим вона це не спростовує та не подала суду жодного письмового доводу.

У свою чергу дії ОСОБА_1 ґрунтуються на підтверджених письмових даних та до місцевого суду, як вона ствердила, звертається виходячи із захисту права власності.

Згідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до Цивільного Закону України позивач є субєктом права приватної власності, де в тому числі регламентовано право використовувати належне майно; власник може вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння, і відшкодування завданих цим збитків; захист права власності здійснюється судом.

Вслід цьому, гарантуючи захист права власності, закон надає ОСОБА_1 як власнику право вимагати усунення порушення її права, хоча це порушення і не є поєднане з позбавленням володіння у спосіб, передбачений ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України на обєкт права власності житло житлову квартиру по вул. Заміській, 107/1 у м. Самборі Львівської області (ст. 379 ЦК). А право власника квартири визначені ст. 382 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сімї та розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном; тому, враховуючи все вище наведене, суд прийшов до висновку про підставність позову ОСОБА_1 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку ОСОБА_3.

Керуючись ст. ст. 7, 10, 12, 13, 258, 263-265, 268 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати ОСОБА_3, 1979 року таким, що втратив право на користування житловою квартирою №1 у будинку №107 по вул. Заміській у м. Самборі Львівської області та зняти його з реєстраційного обліку вказаного місця проживання.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області протягом тридцяти днів із дня складення 10.10.2018р. повного судового рішення.

Суддя