Справа № 372/437/18 Головуючий у І інстанції Зінченко О. М.
Провадження № 22-ц/780/3159/18 Доповідач у 2 інстанції Матвієнко Ю. О.
Категорія 47 13.09.2018
ПОСТАНОВА

Іменем України

13 вересня 2018 року Апеляційний суд Київської області в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

Головуючого - судді: Матвієнко Ю.О.,

суддів: Мельника Я.С., Сушко Л.П.,

при секретарі: Удовиченко В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Обухівського районного суду Київської області від 14 травня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя та відшкодування моральної шкоди, завданої перешкоджанням поділу майна подружжя,

В С Т А Н О В И В :

У лютому 2018 року ОСОБА_2 звернувся до суду з вищевказаним позовом та просив ухвалити рішення про його задоволення, посилаючись на те, що він з 12 вересня 2008 року по 13 квітня 2017 року перебував з відповідачем ОСОБА_3 у зареєстрованому шлюбі, під час якого ними за спільні кошти було придбано автомобіль марки «Рено Кенго», 2006 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1, який був зареєстрований за позивачем.

Оскільки вищевказаний автомобіль в силу вимог ст. 60 СК України є об'єктом права спільної сумісної власності сторін, як подружжя, їхні частки у ньому згідно вимог ст. 70 СК України є рівними.

Відповідач ОСОБА_3, яка перешкоджає поділу майна, утримує автомобіль у себе, не дозволяючи позивачу користуватися ним.

Оскільки автомобіль є річчю неподільною і перебуває у користуванні відповідача, позивач не заперечує проти залишення автомобіля у власності відповідача із стягненням з неї на свою користь грошової компенсації вартості його ? частки у праві власності на автомобіль, розмір якої ОСОБА_2 визначив, виходячи з середньої ринкової вартості спірного автомобіля - 81 301,46 грн.

Крім того, своїми протиправними діями щодо перешкоджання у користуванні автомобілем та поділі майна відповідач ОСОБА_3 завдала позивачу ОСОБА_2 моральну шкоду, розмір якої останній визначив у 10 000 грн.

Враховуючи викладене, позивач просив суд провести поділ автомобіля марки «Рено Кенго», 2006 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1, стягнувши з відповідача на його користь 81 301,46 грн. вартості належної йому ? частки у спільному майні, та стягнути з відповідача на свою користь 10 000 грн. в рахунок відшкодування завданої йому моральної шкоди.

Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 14 травня 2018 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням, позивач ОСОБА_2 подав на нього апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просив рішення суду скасувати та ухвалити по справі нове рішення про задоволення позову в повному обсязі.

В суді апеляційної інстанції позивач ОСОБА_2 апеляційну скаргу підтримав та просив про її задоволення з викладених в ній підстав.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні проти поділу автомобіля у спосіб, визначений позивачем, не заперечувала, зазначивши лише, що згодна сплатити на користь позивача грошову компенсацію у розмірі 68 040 грн. згідно звіту про оцінку майна №11/16 від 26.02.2018 року.

Заслухавши доповідь судді доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про її часткове задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вищенаведеним вимогам закону оскаржуване судове рішення в частині поділу майна не відповідає, що вбачається з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що сторони по справі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому шлюбі з 12 вересня 2008 року по 13 квітня 2017 року (а.с.10-11).

У 2013 році, під час шлюбу, сторонами за спільні кошти було придбано автомобіль марки «Рено Кенго», 2006 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1, який був зареєстрований за позивачем ОСОБА_2 (а.с.12).

Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об»єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Оскільки спірний автомобіль сторонами було придбано за час шлюбу за спільні кошти, обґрунтованим є висновок суду першої інстанції про те, що автомобіль є об'єктом права спільної сумісної власності сторін, як подружжя.

Разом з тим, суд, дійшовши правильного висновку про те, що автомобіль є об'єктом права спільної сумісної власності сторін, неправомірно відмовив позивачу у його поділі, що, зокрема, вбачається з наступного.

Згідно ч. 1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Відповідно до ч.1 ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Згідно із вимогами ч.1 ст.71 СК України майно, що є об'єктом спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі, а у випадку, коли дружина та чоловік не домовилися між собою про порядок поділу майна, спір може бути вирішено судом.

Відповідно до ч.ч.2, 4, 5 ст.71 СК України неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.

Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України.

Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Відповідно до п. 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 СК України щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК, за умов звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст.11) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми.

У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.

З матеріалів справи вбачається, що спірний автомобіль є неподільною річчю і позивач ОСОБА_2 погоджується на його поділ шляхом виділення автомобіля у власність відповідача ОСОБА_3 із стягненням з неї відповідної грошової компенсації за його частку у спільному майні.

Відповідач ОСОБА_3 у своєму відзиві на позовну заяву ОСОБА_2 (а.с.28-31) проти виплати позивачу грошової компенсації за його частку у праві власності на автомобіль не заперечувала, не погодившись лише із визначеним позивачем в позовній заяві розміром компенсації. Натомість відповідач долучила до відзиву копію звіту про оцінку майна №11/16 від 26.02.2018 року (а.с.32-33), згідно з яким ринкова вартість автомобіля марки «Рено Кенго», 2006 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1, становить 136 080,00 грн., тобто позивачу до виплати належить грошова компенсація у розмірі 68 040 грн., що є вартістю його ? частки у праві власності на автомобіль.

Враховуючи вищенаведені обставини справи, беручи до уваги те, що автомобіль, який є об'єктом поділу, є неподільною річчю, а позивач ОСОБА_2 висловив згоду на виплату йому грошової компенсації вартості його частки у праві власності із залишенням автомобіля у власності відповідача ОСОБА_3, яка також проти цього не заперечувала, що вбачається з її відзиву на позовну заяву та пояснень, наданих в судовому засіданні, апеляційний суд вважає обґрунтованими вимоги позивача про поділ автомобіля шляхом стягнення на його користь з відповідача грошової компенсації вартості його частки у праві власності на автомобіль та залишенням автомобіля у власності відповідача. При цьому, сам по собі факт невнесення відповідачем грошових коштів на депозитний рахунок суду не може бути підставою для відмови у поділі майна, оскільки за системним тлумаченням частин 4 та 5 статті 71 СК України згоду на отримання компенсації за частину майна при його поділі повинен надати той з подружжя, на чию користь така компенсація присуджується, оскільки іншому з подружжя присуджується майно. Вимога одного з подружжя (позивача) про стягнення з іншого з подружжя (відповідача) грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, не породжує обов'язку такого відповідача попередньо вносити відповідну грошову суму на депозитний рахунок суду.

Вирішуючи питання про розмір компенсації, апеляційний суд вважає за необхідне визначити його у 68 040 грн., оскільки долученою до матеріалів справи відповідачем копією звіту про оцінку майна №11/16 від 26.02.2018 року (а.с.32-33) встановлено, що ринкова вартість спірного автомобіля дорівнює 136 080 грн., відповідно частка кожної із сторін у праві власності на автомобіль дорівнює 68 040 грн. При цьому розмір грошової компенсації, зазначений позивачем в позовній заяві, - 81 301,46 грн., про стягнення якої з відповідача він просив, жодними доказами ним не підтверджений, тому апеляційним судом до уваги не береться.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи те, що рішення в частині поділу майна ухвалене судом з неправильним застосуванням норм матеріального права, колегія суддів дійшла висновку про скасування рішення суду в частині відмови у поділі майна з ухваленням в цій частині нового рішення згідно вимог п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України. Рішення суду в частині відмови у задоволенні вимоги позивача про стягнення з відповідача завданої йому моральної шкоди підлягає залишенню без змін, як таке, що ухвалене судом з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 382, 383 ЦПК України, апеляційний суд в складі колегії суддів

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Обухівського районного суду Київської області від 14 травня 2018 року - скасувати в частині відмови у поділі автомобіля та ухвалити в цій частині нове рішення, яким цю вимогу ОСОБА_2 задовольнити частково.

В порядку поділу автомобіля марки «Рено Кенго», 2006 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1, стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 грошову компенсацію за належну йому 1/2 частку у праві власності на автомобіль в розмірі 68 040 грн. 00 коп.

Припинити право власності ОСОБА_2 на автомобіль марки «Рено Кенго», 2006 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1.

Визнати за ОСОБА_3 право власності на автомобіль марки «Рено Кенго», 2006 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1.

В іншій частині рішення Обухівського районного суду Київської області від 14 травня 2018 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий :

Судді: