Справа № 136/1719/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 вересня 2018 року м. Липовець

Липовецький районний суд Вінницької області в складі:

головуючого судді Стадника С.І.

секретаря судового засідання Мельник В.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Липовець цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Зозівської сільської ради Липовецького району Вінницької області про встановлення факту та визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулась до суду з позовом до Зозівської сільської ради Липовецького району Вінницької області про встановлення факту та визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування, а саме:

- встановити юридичний факт, що ОСОБА_1 перебувала на утриманні у померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_2 в період з січня 1996 року по день її смерті;

- визнати за ОСОБА_1 в порядку спадкування після померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_2 право на земельну частку (пай) в розмірі 3,43 умовних кадастрових гектари без визначення цієї частки в натурі (на місцевості), яка розташована на території Зозівської сільської ради Липовецького району Вінницької області, що належала ОСОБА_2 на підставі Сертифікату серії НОМЕР_2 (зареєстрованого 10.04.1997 року за № 8) на право на земельну частку (пай), що перебула у колективній власності КСП "Україна" с. Зозів Липовецького району Вінницької області.

Обґрунтовуючи своє звернення до суду позивач зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_3 померла ОСОБА_2. Після її смерті відкрилась спадщина за законом, оскільки особистого розпорядження на випадок своєї смерті вона не зробила. До складу спадщини увійшла земельна частка (пай) в розмірі 3,43 умовних кадастрових гектари без визначення цієї частки в натурі (на місцевості), яка розташована на території Зозівківської сільської ради Липовецького району Вінницької області. Прийнявши спадщину, позивач не в змозі її оформити, оскільки втрачено правовстановлюючий документ на земельну частку (пай), крім цього їй слід підтвердити факт перебування на утриманні в ОСОБА_2 в період з січня 1996 року по день її смерті, оскільки встановити вказаний факт в інший спосіб не представляється можливим. На підтвердження вказаних обставин позивач покликається на те, що її дід - ОСОБА_3, проживав разом з ОСОБА_2 однією сім`єю без реєстрації шлюбу до дня своєї смерті - ІНФОРМАЦІЯ_4. Після смерті діда, вона допомагала по господарству ОСОБА_2 (обробляла присадибну земельну ділянку, допомагала вести підсобне господарство тощо), яку вважала своєю бабою. В січні 1996 року позивач переїхала жити до ОСОБА_2, оскільки через погіршення стану здоров'я потребувала стороннього догляду. З родинних спонукань ОСОБА_2 піклувалась про неї, а також утримувала її (купувала за власні кошти необхідні медикаменти, продукти харчування, одяг тощо). По мірі можливості позивач продовжувала допомагати ОСОБА_2 по господарству, оскільки власного заробітку не мала. Після смерті ОСОБА_2 спадщину прийняла позивач, яка фактично вступила в управління і володіння спадковим майном. Інших спадкоємців не має, оскільки ОСОБА_2 сім`ї не мала.

Представник позивача просив суд розглянути справу у його відсутність.

Голова Зозівської сільської ради Липовецького району Вінницької області подав до суду заяву про визнання позову, справу просив розглянути у відсутність представника органу місцевого самоврядування.

Дослідивши матеріали справи суд встановив, що ІНФОРМАЦІЯ_3 померла ОСОБА_2, що підтверджується Свідоцтвом про смерть (а.с. 5). Після її смерті відкрилась спадщина за законом, оскільки особистого розпорядження на випадок своєї смерті вона не зробила.

До складу спадщини увійшла земельна частка (пай) в розмірі 3,43 умовних кадастрових гектари без визначення цієї частки в натурі (на місцевості), яка розташована на території Зозівської сільської ради Липовецького району Вінницької області, що належала ОСОБА_2 на підставі Сертифікату серії НОМЕР_2 (зареєстрованого 10.04.1997 року за № 8, а.с. 6) на право на земельну частку (пай), що перебула у колективній власності КСП "Україна" с. Зозів Липовецького району Вінницької області.

З повідомлення Липовецької державної нотаріальної контори від 11.09.2018 року №01-09/788, а також Державного нотаріального архіву Вінницької області від 28.08.2018 року № 2356/01-18 слідує, що спадкова справа після померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_2 не заведена.

Як вбачається з записів погосподарської книги (а.с. 8, 11), ОСОБА_2 проживала однією сім`єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_3 (дід позивача, а.с. 12, 13, 14), який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с. 10).

Позивач, після смерті ОСОБА_3, допомагала по господарству ОСОБА_2 (обробляла присадибну земельну ділянку, допомагала вести підсобне господарство тощо), яка проживала одиноко, а в січні 1996 року переїхала до неї жити, оскільки через відсутність заробітку та погіршення стану здоров'я потребувала стороннього догляду, що підтверджується даними вказаними в довідці виконкому Зозівської сільської ради №817 від 20.08.2018 року, а також показами свідка допитаного в судовому засіданні.

З родинних спонукань ОСОБА_2 піклувалась про неї, а також її утримувала до дня своєї смерті (купувала за власні кошти необхідні медикаменти, продукти харчування тощо), про що вказано в довідці виконкому Зозівської сільської ради від 20.08.2018 року № 815.

Згідно статті 531 ЦК УРСР до числа спадкоємців за законом належать непрацездатні особи, що перебували на утриманні померлого не менше одного року до його смерті.

У пункті 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення" вказується, що встановлення факту перебування особи на утриманні померлого має значення для одержання спадщини, призначення пенсії або відшкодування шкоди, якщо допомога, яка надавалась, була для заявника постійним і основним джерелом засобів до існування. Одержання заявником заробітку, пенсії, стипендії, інших доходів не є підставою для відмови у встановленні факту перебування на утриманні, коли суд встановить, що основним і постійним джерелом засобів до існування була для заявника допомога з боку особи, яка надавала йому утримання.

Визначальною ознакою поняття "утриманство" має бути наявність такого фактичного рівня забезпеченості громадянина, який відповідно до частини третьої статті 46 Конституції України є нижчим від встановленого законом прожиткового мінімуму.

Враховуючи зазначене, а також приймаючи до уваги встановлені обставини, суд дійшов висновку, що ОСОБА_1 перебував на утриманні у померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_2 в період з січня 1996 року по день її смерті, оскільки була непрацездатною за станом здоров'я, при цьому не мала власного заробітку, а утримання яке надавалось ОСОБА_2 було основним і постійним джерелом засобів до його існування.

Прийнявши спадщину після смерті ОСОБА_2 шляхом фактичного вступу у управління і володіння спадковим майном (а.с. 7), позивач не в змозі її оформити, оскільки оригінал сертифікату на земельну частку (пай) було втрачено

Згідно виписки із Книги реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай), що видаються Липовецькою районною державною адміністрацією Вінницької області по колективному сільськогосподарському підприємству "Україна" с. Зозів суд встановив, що на підставі рішення Липовецької РДА від 17.09.1996 року № 314 на ім'я ОСОБА_2 як члена КСП "Україна" с. Зозів було видано Сертифікат серії НОМЕР_2 (зареєстровано 10.04.1997 року за № 8) на право на земельну частку (пай) в розмірі 3,43 умовних кадастрових гектари без визначення цієї частки в натурі (на місцевості), яка розташована на території Зозівської сільської ради Липовецького району Вінницької області.

Оригінал примірника вищевказаного правовстановлюючого документу (сертифікат) було втрачено. Порядку видачі нового на ім'я спадкодавця спадкоємцям особи не передбачено. Таким чином, у зв'язку з відсутністю визначеного законом порядку, позивач не в змозі отримати його дублікат, що позбавляє його можливості оформити спадщину в нотаріальній конторі. З урахування зазначеного суд вважає, що втрата правовстановлюючого документу не позбавляє спадкоємця права на оформлення прийнятої спадщини.

У разі визнання відповідачем позову, яке не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд у мотивувальній частині рішення може вказати лише про визнання позову та прийняття його судом (п.11 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року №14 "Про судове рішення у цивільній справі").

Враховуючи обґрунтованість позовних вимог, а також те, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи та інтереси третіх осіб, суд приймає визнання відповідачами позову та виносить рішення про його задоволення.

Розподіл судових витрат здійснити відповідно до Глави 8 ЦПК України.

Керуючись ст. 2, 12, 13, 76, 259, 263, 268, 273, 354 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити.

Встановити юридичний факт, що ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1) перебувала на утриманні у померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_2 в період з січня 1996 року по день її смерті.

Визнати за ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1) в порядку спадкування після померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_2 право на земельну частку (пай) в розмірі 3,43 умовних кадастрових гектари без визначення цієї частки в натурі (на місцевості), яка розташована на території Зозівської сільської ради Липовецького району Вінницької області, що належала ОСОБА_2 на підставі Сертифікату серії НОМЕР_2 (зареєстрованого 10.04.1997 року за № 8) на право на земельну частку (пай) і перебула у колективній власності КСП "Україна" с. Зозів Липовецького району Вінницької області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Вінницької області через Липовецький районний суд Вінницької області протягом тридцяти днів. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Суддя С.І. Стадник