Справа № 132/181/15-ц
Провадження № 22-ц/772/2108/2018
Головуючий у суді 1-ї інстанції ОСОБА_1
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 жовтня 2018 рокуСправа № 132/181/15-цм. Вінниця

Апеляційний суд Вінницької області в складі:

головуючого Сопруна В.В.,

суддів: Медяного В.М., Матківської М.В.,

за участю секретаря судового засідання: Безрученко Н.Р.,

за участю сторін: представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4, ОСОБА_5 та її представника ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці справу №132/181/15-ц за скаргою ОСОБА_3, за участю заінтересованих осіб: Головного державного виконавця Калинівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області ОСОБА_7, ОСОБА_8 на дії державного виконавця та за скаргою ОСОБА_5, за участю заінтересованих осіб: Головного державного виконавця Калинівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області ОСОБА_7, ОСОБА_3 на дії головного державного виконавця щодо неправомірного нарахування розміру заборгованості по аліментах та зобовязання провести перерахунок заборгованості по аліментах,

за апеляційною скаргою представника ОСОБА_3 ОСОБА_4 на ухвалу Калинівського районного суду Вінницької області від 07 серпня 2018 року, яка постановлена суддею Павленко І.В. в приміщенні Калинівського районного суду Вінницької області о 14 год. 25 хв., повний текст складено 13 серпня 2018 року,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_3 звернувся у суд з скаргами на дії державного виконавця в яких просив визнати неправомірними дії головного державного виконавця Калинівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області ОСОБА_7 по визначенню в довідці-розрахунку №11 від 19 лютого 2018 року заборгованості ОСОБА_3 зі сплати аліментів на утримання доньки ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1, станом на 01 лютого 2018 року в розмірі 21354,75 грн. згідно виконавчого листа №132/3503/14-ц, виданого Калинівським районним судом Вінницької області 12 січня 2015 року;

зобовязати головного державного виконавця Калинівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області ОСОБА_7 провести належний розрахунок заборгованості ОСОБА_3 зі сплати аліментів на утримання доньки ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1, станом на 01 лютого 2018 року в розмірі 21354,75 грн. згідно виконавчого листа №132/3503/14-ц, виданого Калинівським районним судом Вінницької області 12 січня 2015 року;

визнати неправомірними та скасувати винесені головним державним виконавцем Калинівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області ОСОБА_7 23 лютого 2018 року постанови у ВП №46132632 щодо: встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України; встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами; встановлення тимчасового обмеження у праві користування вогнепальною, мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями металевими снарядами несмертельної дії; встановлення тимчасового обмеження боржника у праві полювання;

визнати неправомірними дії головного державного виконавця Калинівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області ОСОБА_7 по визначенню в довідці-розрахунку №11 від 19 лютого 2018 року заборгованості ОСОБА_3 зі сплати аліментів на утримання ОСОБА_8 в твердій грошовій сумі по 500,00 грн. щомісячно станом на 01 лютого 2018 року в розмірі 8500 грн. згідно виконавчого листа №132/181/15-ц, виданого Калинівським районним судом Вінницької області 25 червня 2015 року;

зобовязати головного державного виконавця Калинівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області ОСОБА_7 провести належний розрахунок заборгованості ОСОБА_3 станом на 01 лютого 2018 року зі сплати аліментів на утримання ОСОБА_8 в твердій грошовій сумі по 500,00 грн. щомісячно згідно виконавчого листа №132/181/15-ц, виданого 25 червня 2015 року Калинівським районним судом Вінницької області;

визнати неправомірними дії головного державного виконавця Калинівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області ОСОБА_7 по визначенню в довідці-розрахунку №11/2 від 15 березня 2018 року, №11 від 21 березня 2018 року, №11 від 22 березня 2018 року розміру переплати ОСОБА_3 зі сплати аліментів на утримання доньки ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1, згідно виконавчого листа №132/3503/14-ц, виданого Калинівським районним судом Вінницької області 12 січня 2015 року;

зобовязати головного державного виконавця Калинівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області ОСОБА_7 провести належний розмір переплати ОСОБА_3 зі сплати аліментів на утримання доньки ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1, станом на 15 березня 2018 року, 21 березня 2018 року та 22 березня 2018 року згідно виконавчого листа №132/3503/14-ц, виданого Калинівським районним судом Вінницької області 12 січня 2015 року;

визнати неправомірними дії головного державного виконавця Калинівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області ОСОБА_7 по визначенню в довідці-розрахунку №11/1 від 15 березня 2018 року переплати ОСОБА_3 зі сплати аліментів на утримання ОСОБА_8 станом на 15 березня 2018 року в розмірі 250 грн. згідно виконавчого листа №132/181/15-ц, виданого Калинівським районним судом Вінницької області 25 червня 2015 року;

зобовязати головного державного виконавця Калинівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області ОСОБА_7 провести належний розрахунок переплати ОСОБА_3 зі сплати аліментів на утримання ОСОБА_8 станом на 15 березня 2018 року згідно виконавчого листа №132/181/15-ц, виданого Калинівським районним судом Вінницької області 25 червня 2015 року.

Крім того, 20 березня 2018 року ОСОБА_5 звернулась в суд зі скаргою на дії головного державного виконавця щодо неправомірного нарахування розміру заборгованості по аліментах та зобовязання провести перерахунок заборгованості по аліментах, просила: визнати дії головного державного виконавця Калинівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області ОСОБА_7 по врахуванню 11500 грн., як сплачених аліментів за жовтень 2016 року в межах виконавчого провадження згідно виконавчого листа №132/3503/14-ц від 12 січня 2015 року, виданого Калинівським районним судом Вінницької області;

зобовязати головного державного виконавця Калинівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області ОСОБА_7 провести перерахунок загального розміру заборгованості за аліментними зобовязаннями у виконавчому провадження згідно виконавчого листа №132/3503/14-ц від 12 січня 2015 року, виданого Калинівським районним судом Вінницької області та не враховувати 1500 грн. (жовтень 2016 року) як сплачені аліменти.

Ухвалами Калинівського районного суду Вінницької області від 25 квітня 2018 року та від 31 травня 2018 року зазначені скарги обєднано в одне провадження.

Ухвалою Калинівського районного суду Вінницької області від 07 серпня 2018 року в задоволені скарг відмовлено.

Не погодившись з вказаною ухвалою суду, представник ОСОБА_3 ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу, оскільки вважає її незаконною, постановленою з порушенням норм процесуального права, просив скасувати ухвалу Калинівського районного суду Вінницької області від 07 серпня 2018 року в частині відмови в задоволенні скарг ОСОБА_3 та задовольнити його скарги.

Ухвала суду в частині відмови в задоволенні скарги ОСОБА_5 не перевіряється, оскільки не оскаржується.

У відзиві на апеляційну скаргу головний державний виконавець Калинівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області ОСОБА_7, просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду без змін.

Відповідно до абз. 3 п. 3 розділу ХІІ «Прикінцевих та перехідних положень» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. Такі апеляційні суди у відповідних апеляційних округах мають бути утворені та розпочати здійснювати правосуддя не пізніше трьох років з дня набрання чинності цим Законом.

Згідно п.8 ч.1 розділу XIII «Перехідних положень» ЦПК України передбачено, що до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду Апеляційним судом Вінницької області.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши осіб, які зявилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню за таких підстав.

Згідно ч.3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ст. 76 ЦПК України).

Згідно ч.1-3, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 264 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам судове рішення не відповідає.

Обгрунтовуючи скарги на дії державного виконавця, ОСОБА_3 зазначив, що головним державним виконавцем не належним чином здійснено перерахунок заборгованості по аліментах, не проведено належний розрахунок переплати ОСОБА_3 зі сплати аліментів на утримання ОСОБА_8 та дочки ОСОБА_9

Судом першої інстанції встановлено, що рішенням Калинівського районного суду Вінницької області від 16 грудня 2014 року у справі №132/3503/14-ц стягнуто з ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_2, зареєстрованого в ІНФОРМАЦІЯ_3, фактичне місце проживання ІНФОРМАЦІЯ_4, ІПН: НОМЕР_1), аліменти на користь ОСОБА_8 на утримання дочки ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/4 частини усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно до досягнення дитиною повноліття, але не менше ніж 30% від прожиткового мінімуму визначеного для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі позовної заяви, тобто з 07 листопада 2014 року до досягнення дочкою повноліття.

На виконання даного рішення Калинівським районним судом Вінницької області 12 січня 2015 року видано виконавчий лист, на підставі якого Калинівським районним відділом державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області відкрито виконавче провадження №46132632.

Також, рішенням Калинівського районного суду Вінницької області від 07 квітня 2015 року у справі №132/181/15-ц стягнуто з ОСОБА_3 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, жителя ІНФОРМАЦІЯ_5), аліменти на користь ОСОБА_8 на її утримання в твердій грошовій сумі по 500 грн., щомісячно, починаючи з дня з 20 січня 2015 року на строк встановленої інвалідності.

Таким чином, сторонами виконавчих проваджень являються: боржник ОСОБА_3 та стягувач ОСОБА_5

Головним державним виконавцем в межах примусового виконання виконавчого провадження було винесено постанови, а саме: 23 лютого 2018 року про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України; 23 лютого 2018 року про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами; 23 лютого 2018 року встановлення тимчасового обмеження у праві користування вогнепальною, мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями металевими снарядами несмертельної дії; 23 лютого 2018 року про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві полювання.

Колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги, що суд першої інстанції не надав оцінку неправомірним діям, а також винесеним постановам від 23 лютого 2018 року, які призвели до порушення прав та законних інтересів ОСОБА_3, оскільки дані постанови були винесені на підставі довідки розрахунку боргу, який станом на 01 лютого 2018 року не існував, а тому зазначені постанови від 23 лютого 2018 року слід визнати неправомірними.

21 березня 2018 року державним виконавцем винесено постанови про скасування вищезазначених постанов від 23 лютого 2018 року. На даний час відсутні підстави для їх повторного скасування, а тому в цій частині вимоги скарги ОСОБА_3 не підлягають задоволенню.

Згідно довідки-розрахунку №11 від 19 лютого 2018 року заборгованість ОСОБА_3 зі сплати аліментів на утримання доньки ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1, станом на 01 лютого 2018 року становить в розмірі 21354,75 грн.

Згідно складеної державним виконавцем довідки-розрахунок №11/2 від 15 березня 2018 року заборгованість згідно виконавчого листа №132/3503/14-ц, про стягнення аліментів щомісячно з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_8 на утримання дочки ОСОБА_10 відсутня, переплата становить 3809,88 грн.

Згідно складеної державним виконавцем довідки-розрахунок №11 від 21 березня 2018 року заборгованість згідно виконавчого листа №132/3503/14-ц, про стягнення аліментів щомісячно з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_8 на утримання дочки ОСОБА_10 відсутня, переплата становить 3554,17 грн.

Згідно складеної державним виконавцем довідки-розрахунок №11 від 22 березня 2018 року заборгованість згідно виконавчого листа №132/3503/14-ц, про стягнення аліментів щомісячно з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_8 на утримання дочки ОСОБА_10 відсутня, переплата становить 3507,68 грн.

В довідці-розрахунку №11 від 19 лютого 2018 року заборгованість ОСОБА_3 зі сплати аліментів на утримання ОСОБА_8 в твердій грошовій сумі по 500,00 грн. щомісячно станом на 01 лютого 2018 року становить 8500 грн., в довідці-розрахунку №11/1 від 15 березня 2018 року переплата ОСОБА_3 по сплаті аліментів на утримання ОСОБА_8 станом на 15 березня 2018 року становить 250 грн.,

Колегія суддів приходить до висновку, що заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги в тому, що державний виконавець неправомірно визначив у вищезазначених довідках-розрахунках суми по сплаті аліментів.

Як вбачається з цих довідок-розрахунків, сума в розмірі 11500 грн. вказана як погашення заборгованості по аліментам на утримання дитини ОСОБА_9 станом на 01 жовтня 2016 року. Однак, ОСОБА_3 перерахував на рахунок ОСОБА_8 аліменти саме на її утримання, отже дані кошти не мали бути зараховані як оплата аліментів на утримання дитини, а мали бути зараховані як оплата на утримання ОСОБА_8 по іншому виконавчому провадженню, так як вони були перераховані саме на рахунок ОСОБА_8, вказаний нею у іншому виконавчому провадженні саме для оплати аліментів для утримання дружини (а.с.26,т.3).

Згідно заяви ОСОБА_3 від 03 березня 2018 року, просив зарахувати сплачені ОСОБА_8 на її утримання і на утримання дитини ОСОБА_9 аліменти, однак для зарахування будь-якої суми коштів на утримання дитини не було підстав, оскільки існувала переплата. Проте існувала потреба зарахування цих коштів по аліментам на утримання ОСОБА_8, так як з 01 вересня 2016 року інших платежів на її рахунок, крім 05 жовтня 2016 року та 19 жовтня 2016 року не здійснювалось.

Згідно квитанції від 05 жовтня 2016 року ОСОБА_3 перерахував ОСОБА_8 1500 грн., а згідно квитанції від 19 жовтня 2016 року ОСОБА_3 перерахував ОСОБА_8 27000 грн. Проте 28 жовтня 2016 року ОСОБА_8 повернула ОСОБА_3 без вказівки будь-якого цільового призначення 17000 грн., про що свідчить квитанція від 28 жовтня 2016 року. Отже у жовтні 2016 року на рахунку для оплати аліментів на утримання ОСОБА_8 залишилось 11500 грн.

В подальшому, в лютому 2018 року державний виконавець в оскаржуваних довідках-розрахунках зарахувала 11500 грн., але не як оплату аліментів на утримання ОСОБА_8, а як аліменти на утримання дитини ОСОБА_9, що порушує права учасників виконавчого провадження.

Також протиправні дії державного виконавця полягають в тому, що не було зараховано всю суму 21354,75 грн. перерахованих ОСОБА_3 на утримання дитини.

В матеріалах справи є заява ОСОБА_3 від 03 березня 2018 року про те, що ОСОБА_3 перерахував на депозитний рахунок Калинівського ВДВС кошти в сумі 21354,75 грн. та просив їх врахувати як сплачені аліменти на утримання дочки ОСОБА_9

Таким чином, головним державним виконавцем Ковбасюк К.І. порушено норми чинного законодавства України, оскільки не передбачено поділ внесених на депозитний рахунок ДВС коштів в якості оплати заборгованості по різних виконавчих провадженнях, зокрема якщо у платіжному документі чітко визначено призначення платежу.

Крім того, висновок суду першої інстанції про те, що в разі наявності спору про розмір заборгованості спір може бути вирішено судом лише в позовному провадженні згідно з частиною третьою статті 195 СК України, а не в порядку розгляду скарги боржника на дії державного виконавця, апеляційний суд вважає таким, що не ґрунтується на нормах матеріального та процесуального права.

Колегія суддів звертає увагу, що обраний скаржником спосіб захисту свого права, а саме звернення у суд зі скаргою на дії державного виконавця не суперечить положенням як норм ЦПК України так і норм ЦК України та СК України.

Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у пункті 26 постанови від 7 лютого 2014 року № 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» звертає увагу судів на те, що спір щодо розміру заборгованості зі сплати аліментів вирішується судом за заявою заінтересованої особи. Залежно від предмета та суті вимог така заява може розглядатися у порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України, або у позовному провадженні.

Колегія суддів звертає увагу, що підстави скарг (її обґрунтування) вказує на те, що заявником оскаржуються саме дії державного виконавця по визначенню суми заборгованості за аліментами, що відповідає вимогам статті 447 ЦПК України та статті 74 Закону України «Про виконавче провадження».

З матеріалів скарги вбачається, що у заявника існує спір з державним виконавцем з проводу обчислення розміру заборгованості за аліментами. Заявник оскаржує його дії щодо законності та вірності складеного ним розрахунку, вказує на неправомірність неврахування сплачених сум, і судова оцінка таких дій державного виконавця може бути надана лише у порядку визначеному розділом VII ЦПК України.

Виходячи з принципу диспозитивності, особа на власний розсуд розпоряджається своїми правами, в тому числі обираючи спосіб і форму звернення до суду, яка передбачена процесуальним законом.

Відмовляючи у задоволенні скарги на дії державного виконавця з підстав наявності спору між стягувачем та боржником, який може бути вирішений лише в позовному провадженні, суд першої інстанції одночасно порушив декілька фундаментальних принципів цивільного судочинства (верховенство права, диспозитивність, пропорційність).

Відмова у розгляді по суті скарги на дії державного виконавця не відповідає завданням та меті цивільного судочинства визначеним у ст.2 ЦПК України.

Зокрема, поза увагою суду першої інстанції залишилось те, шо виконання рішення суду є завершальною стадією судового розгляду, на що неодноразово звертав увагу Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці.

Однією із форм безпосередньої участі суду у цій стадії судового розгляду, є судовий контроль за виконанням судових рішень, який здійснюється в порядку визначеному розділом VII ЦПК України за зверненням сторін виконавчого провадження.

Суд першої інстанції ухилився від здійснення судового контролю, не надав відповіді на доводи скарги і законності дій державного виконавця, чим також порушив і ст. 6 Європейської конвенції з прав людини, яка гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи.

Законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень статей 55, 124 Конституції України та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.

Колегія суддів приходить до висновку, що обраний заявником у даній конкретній справі спосіб захисту, як звернення до суду зі скаргою на дії державного виконавця, відповідає обставинам справи, здійснений у формі судового контролю щодо завершальної стадії судового розгляду, у спосіб, що відповідає процесуальному закону і є більш ефективним способом судового захисту, ніж звернення з самостійним позовом до іншої сторони виконавчого провадження.

Колегія суддів, не може погодитись із висновками суду першої інстанції в частині виключності права суду обчислити вірність розрахунку державного виконавця лише в позовному провадженні.

Так, відповідно до ч.3 ст.195 СК України розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом.

Отже, ч.3 ст.195 СК України, не позбавляє сторону виконавчого провадження оскаржити (оспорити) дії державного виконавця щодо правильності, підставності та обґрунтованості обрахунку заборгованості за аліментами, які, на думку заявника, вчинені всупереч закону та його прав. Вказана норма права не позбавляє права суду обчислити заборгованість за аліментами при розгляді такої скарги, тим самим надавши оцінку діям (бездіяльності) державного виконавця, який попередньо здійснив такий розрахунок, і який, очевидно, влаштовує лише одну зі сторін виконавчого провадження.

В такому разі судом реалізовується і право і виконується завдання покладене на нього ч. 3 ст. 195 СК України.

Згідно ч.8 ст.71 Закону України «Про виконавче провадження» визначає, що спори щодо розміру заборгованості із сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом.

Таким чином, вказана норма відносить до компетенції суду питання визначення (обчислення) розміру заборгованості за аліментами, якщо з таким розміром не погоджується сторона виконавчого провадження, і фактично дублює ч.3 ст.195 СК України.

Проте, норма ч.8 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» не забороняє заінтересованій особі оскаржити дії державного виконавця, який допустив порушення закону та її прав при здійсненні обрахунку заборгованості, тобто у порядку визначеному розділом VII ЦПК України.

Можливість, правильність та правомірність розгляду по суті скарг на дії державного виконавця, зокрема щодо законності здійсненого ним обрахунку заборгованості за аліментами, підтверджується і практикою касаційної інстанції (постанова Верховного Суду від 23 січня 2018 року у справі № 2-1071/05, провадження № 61-1512св17).

Відповідно до пункту 1, 4 частини першої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне зясування обставин, що мають значення для справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Виходячи з наведеного, колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню з постановленням нової постанови.

Вирішуючи скаргу по суті, апеляційний суд враховує те, що відповідно до розрахунку заборгованості станом на 1 лютого 2018 року в довідці №11 від 19 лютого 2018 року розмір заборгованості зі сплати аліментів по виконавчому провадженню № 46132632 ОСОБА_3 становив 21354,75 грн., в довідці заборгованості зі сплати аліментів на утримання ОСОБА_8 по виконавчому провадженню №48044931 становить 8500 грн..

Відповідно до копій квитанцій, боржником 05.10.2016 року було здійснено переказ 1500 грн. та 19.10. 2016 року в розмірі 27000 грн., тобто було перераховано 28500 грн.

У справі встановлено і ніким не оспорюється, що зазначені кошти були перераховані боржником на картковий рахунок 451823, який належить ОСОБА_8, стягувача по двох виконавчих провадженнях.

Таким чином, заборгованість за аліментами станом на 1 лютого 2018 року року була відсутня.

Колегія суддів вважає, що державним виконавцем зазначена сума мала б бути зарахована в рахунок погашення заборгованості за аліментами. Вказані суми мають значний розмір та перераховані батьком на утримання дитини та дружини. В справі не має і інших доказів, щодо призначення цих коштів або певного погодженого сторонами їх використання.

Твердження стягувача ОСОБА_8, щодо призначення цих коштів на виготовлення закордонного паспорту та понесення витрат в звязку з цим, спростовується тим, що боржник ОСОБА_3, даний факт не визнав, вказав в своїй заяві, що кошти були перераховані як аліменти, іншого призначення вони не мали.

Зважаючи на встановлені обставини у справі, аргументи апеляційної скарги ОСОБА_3, в інтересах якого діє ОСОБА_4, заслуговують на увагу, а тому сплачена боржником сума 28500 грн. має бути врахована державним виконавцем в рахунок погашення аліментів по двох виконавчих провадженнях.

Відповідно до частини другої статті 451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобовязує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Враховуючи викладене, скарга ОСОБА_3 підлягає частковому задоволенню, ухвала Калинівського районного суду Вінницької області від 07 серпня 2018 року в частині відмови в задоволенні скарг ОСОБА_3 скасуванню та прийняттю нової про їх часткове задоволення, а в іншій частині ухвала суду першої інстанції підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381-384, 390, 447-453 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 ОСОБА_4 задовольнити.

Ухвалу Калинівського районного суду Вінницької області від 07 серпня 2018 року в частині відмови в задоволенні скарг ОСОБА_3 скасувати та прийняти нову.

Скарги ОСОБА_3, за участю заінтересованих осіб: головного державного виконавця Калинівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області ОСОБА_7, ОСОБА_8 на дії державного виконавця задовольнити частково.

Визнати неправомірними дії головного державного виконавця Калинівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області ОСОБА_7 по визначенню: 1). в довідці-розрахунку №11 від 19 лютого 2018 року заборгованості ОСОБА_3 зі сплати аліментів на утримання доньки ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1, станом на 01 лютого 2018 року в розмірі 21354,75 грн.; 2). в довідці-розрахунку №11/2 від 15 березня 2018 року щодо переплати в розмірі 3809,88 грн.; 3). в довідці-розрахунку №11 від 21 березня 2018 року щодо переплати в розмірі 3554,17 грн.; 4). в довідці-розрахунку №11 від 22 березня 2018 року розміру щодо переплати в розмірі 3507,68 грн., згідно виконавчого листа №132/3503/14-ц, виданого Калинівським районним судом Вінницької області 12 січня 2015 року.

Зобовязати головного державного виконавця Калинівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області ОСОБА_7 скласти належний розрахунок заборгованості зі сплати аліментів на утримання доньки ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1 по виконавчому провадженню 46132632.

Визнати неправомірними винесені головним державним виконавцем Калинівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області ОСОБА_7 23 лютого 2018 року постанови у ВП №46132632 щодо: встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України; встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами; встановлення тимчасового обмеження у праві користування вогнепальною, мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями металевими снарядами несмертельної дії; встановлення тимчасового обмеження боржника у праві полювання.

Визнати неправомірними дії головного державного виконавця Калинівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області ОСОБА_7 по визначенню: 1). в довідці-розрахунку №11 від 19 лютого 2018 року заборгованості ОСОБА_3 зі сплати аліментів на утримання ОСОБА_8 в твердій грошовій сумі по 500,00 грн. щомісячно станом на 01 лютого 2018 року в розмірі 8500 грн., 2). в довідці-розрахунку №11/1 від 15 березня 2018 року щодо переплати ОСОБА_3 зі сплати аліментів на утримання ОСОБА_8 станом на 15 березня 2018 року в розмірі 250 грн., згідно виконавчого листа №132/181/15-ц, виданого Калинівським районним судом Вінницької області 25 червня 2015 року.

Зобовязати головного державного виконавця Калинівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області ОСОБА_7 скласти належний розрахунок заборгованості зі сплати аліментів на утримання дружини ОСОБА_8 по виконавчому провадженню 48044931.

В іншій частині ухвалу суду залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів до Верховного Суду з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 05 листопада 2018 року.

Головуючий: підпис ОСОБА_2

Судді: підписи ОСОБА_11

ОСОБА_12

Згідно з оригіналом: ОСОБА_2