Справа № 368/737/18
Провадження: № 2/368/382/18
Рішення

Іменем України

"01" листопада 2018 р. Кагарлицький районний суд Київської області

в складі:

Головуючий суддя Закаблук О.В.

При секретарі судового засідання Салій Я.С.

- розглянувши в відкритому судовому засіданні в місті Кагарлик Київської області в залі суду справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, суд, -

В С Т А Н О В И В :

29.05.2018 року на адресу Кагарлицького районного суду Київської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, в якій позивач просить суд винести рішення, на підставі якого:

- шлюб, зареєстрований 26.09.2014 року у Центральному відділі реєстрації актів цивільного стану Полтавського міського управління юстиції, актовий запис № 1617, поміж нею, ОСОБА_1, та ОСОБА_2 розірвати;

- залишити їй прізвище ОСОБА_1 після розірвання шлюбу.

Позивачка ОСОБА_1 свої позовні вимоги в мотивувальній частині позовної заяви обгрунтовує наступним.

26.09.2014 року у Центральному відділі реєстрації актів цивільного стану Полтавського міського управління юстиції був зареєстрований наш шлюб. Актовий запис №1617. Її дошлюбне прізвище ОСОБА_1.

Від шлюбу мають доньку ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_5, яка проживає з нею та залишиться проживати з нею після розірвання шлюбу.

Протягом останнього року подружнього життя у них із чоловіком почати виникати різні непорозуміння, вони не знаходять спільної мови по багатьом питанням. Вони разом з чоловіком прийшли до спільного рішення про помилковість їхнього шлюбу.

Вони усвідомлюють необхідність розірвання шлюбу, оскільки взаємно втратили почуття поваги та кохання один до одного.

Сімейні та шлюбні стосунки вони припинили із кінця квітня 2018 року, що свідчить про фактичний розлад їхньої сімї.

Впевнена, що зберегти її неможливо і немає жодного сенсу.

Подальше спільне життя і збереження сімї суперечить її інтересам.

Слід зазначити, що відповідач не має ніякої реєстрації, однак фактично проживає у будинку, що належить йому на праві приватної власності за адресою: місто Кагарлик, вулиця Шевченка, 96.

Підсудність обрана за правилами ст. 27 ЦПК України.

29.05.2018 року автоматизованою системою документообігу суду на підставі п. 15.4) Перехідних Положень ЦПК України для слухання даної справи був визначений суддя Кагарлицького районного суду Закаблук О.В.

09.10.2018 року Кагарлицьким районним судом на підставі ст.ст. 175, 177, 185, 187, 258, 260 ЦПК України винесено ухвалу, на підставі якої відкрито провадження, прийнято процесуальне рішення про проведення слухання справи в порядку загального позовного провадження, призначено справу до підготовчого судового засідання на 01.11.2018 року.

В підготовче судове засідання, яке відбулося 01.11.2018 року, позивачка ОСОБА_1 не з»явився, проте, на адресу Кагарлицького районного суду надійшла письмова заява позивачки, в якій вона просить суд слухати справу без її участі, позов підтримує в повному обсязі, просить його задовольнити, заперечує проти надання терміну на примирення.

В підготовче судове засідання, яке відбулося 01.11.2018 року, відповідач ОСОБА_2 не з»явився, проте, на адресу Кагарлицького районного суду 01.11.2018 року надійшла письмова заява відповідача, в якій він просить суд слухати справу без її участі, позов визнає в повному обсязі, просить задовольнити позов, просить не надавати термін на примирення, так як вважає, що в наданні терміну на примирення немає сенсу.

Відповідно, з огляду на письмову заяву відповідача ОСОБА_2 вбачається, що відповідач позов визнає, просить суд слухати справу без його участі, просить не надавати термін на примирення, що дає підставу суду застосувати положення ч. 3 ст. 200 ЦПК України.

Згідно ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого судового засідання суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Отже, на підставі ч. 3 ст. 200 ЦПК України суд приходить до висновку щодо можливості винесення судового рішення по результатам підготовчого судового засідання, не призначаючи судове засідання до основного судового розгляду по суті.

Вивчивши матеріали справи, суд вважає на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України розглянути справу без участі осіб, які беруть участь у справі та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу та ухвалити рішення на підставі наявних у справі доказів, та вимоги, викладені в прохальній частині позовної заяви задовольнити, шляхом винесення рішення, як окремого процесуального документу, з постановленням в нарадчій кімнаті, обґрунтовуючи своє рішення наступним.

Підсудність.

Відповідно до ч. 1 ст. 27 ЦПК України позови до фізичної особи пред'являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не встановлено законом.

Проте, відповідно до ч. 1 ст. 28 ЦПК України позови про стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, про визнання батьківства відповідача, позови, що виникають з трудових правовідносин, можуть пред»являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачка ОСОБА_1 проживає за адресою: АДРЕСА_1.

Відповідач проживає за адресою: 09201, АДРЕСА_2.

Відповідно, з огляду на місцепроживання позивача, дана справа підсудна Кагарлицькому районному суду Київської області, як суду першої інстанції загальної юрисдикції на підставі ч. 1 ст. 27 ЦПК України.

Фактичні обставини справи, встановлені судом в судовому засіданні.

26 вересня 2014 року позивачка ОСОБА_1 зареєструвала шлюб з ОСОБА_2, - відповідачем по справі.

Даний факт підтверджується свідоцтвом про одруження серії та номер НОМЕР_2, яке видане 26 вересня 2014 року Центральним відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Полтавського міського управління юстиції, в якому зазначено, що ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженець село Сущани Кагарлицького району Київської області, Україна, громадянин України, та ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, уродженка місто Полтава, Україна, громадянка України, зареєстрували шлюб 26 вересня 2014 року, про що 26 вересня 2014 року складено відповідний актовий запис за № 1617.

Прізвище після державної реєстрації шлюбу:

Чоловіка ОСОБА_1.

Дружини ОСОБА_1.

Від спільного шлюбу сторони мають одну малолітню дитину, - ОСОБА_5, 2015 року народження.

Даний факт підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3, яке видане 25 серпня 2015 року Київським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Полтавського міського управління юстиції, в якому зазначено, що ОСОБА_5 народилася ІНФОРМАЦІЯ_5 в місто Полтава, Україна, про що 25 серпня 2015 року складено відповідний атковий запис за № 859.

В графі «мати» зазначена ОСОБА_1, - позивачка по справі.

В графі «батько» зазначений ОСОБА_2, - відповідач по справі;

Обставини справи, що характеризують обставини сімейного життя сторін.

Як встановлено судом під час судового засідання та з матеріалів справи, позивачка ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 мали та мають напружені, неприязні відносини тривалий час, внаслідок взагалі не підтримують шлюбно - сімейних відносин тривалий час, -більше 6 ти місяців, а саме, - з кінця квітня 2018 року.

Як вбачаєтьсмя з матеріалів справи, між сторонами по справі існують тривалі, усталені неприязні відносини, які склалися на грунті розбіжностей поглядів на подружнє життя, понять про спільне проживання та піклування один про одного, поняття про сім»ю, відповідно, спільного господарства не ведуть, спільного бюджету не мають, проживають протягом тривалого часу, - більше 6 ти місяців на різних житлових площах, в різних населених пінктах та регіонах України, відповідно, сторони шлюбно сімейних стосунків взагалі не підтримують поза розумними строками.

Малолітня дитина проживає з матір»ю, - спору щодо проживання малолітньої дитини у сторін немає.

Майнових спорів між сторонами немає.

Відповідно, як вбачається з матеріалів справи, які встановлені судом в судовому засіданні з письмових доказів, позивачка ОСОБА_1 категорично наполягає на розірванні шлюбу, окрім того, суд наголошує на тій обставині, що з метою збереження сім»ї, суд мав можливість надати сторонам термін на примирення строком до 6 ти місяців, проте, позивачка ОСОБА_1 в позовній заяві вважає, що зберегти сім»ю неможливо, і немає жодного сенсу.

Здійснивши аналіз доказів по справі, ( позовна заява, додані до неї документи, заява відповідача), суд приходить до висновку щодо того, що між сторонами існують такі відносини, які є об»єктивною, непереборною обставиною, яка виключає подальше існування шлюбу між сторонами.

Що ж стосується застосування норм матеріального та процесуального права при вирішенні даного спору, то суд при винесенні рішення керувався наступним.

Норми Конституції України.

Згідно ст. 21 Конституції України усі люди є вільні і рівні у своїй гідності та правах. Права і свободи людини є не відчужуваними та непорушними.

Згідно ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов»язки у шлюбі та сім»ї.

Слід зазначити, що ч. 1 ст. 51 Конституції України закріплює принципове положення, за яким шлюб як сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану, набуває юридичної сили за умови, що він грунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Це положення повністю відтворено в ч. 1 ст. 24 С К України.

Слід також зазначити, що згода не може вважатися вільною, коли вона дається під впливом фізичного чи психічного насильства з боку інших осіб.

Відповідно, як вбачається з обставин, встановлених судом в судовому засіданні, відсутня згода на продовження існування даного шлюбу обох сторін, - що є беззаперечною підставою для розірвання такого шлюбу, так як продовження існування даного шлюбу суперечить інтересам обох сторін.

Норми галузевого права, - норми СК України.

Згідно абз. 3 ч. 2 ст. 1 СК України регулювання сімейних відносин здійснюється з метою побудови сімейних відносин на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки.

Як встановлено судом в даному випадку між сторонами тривалий час відсутні почуття взаємної поваги та любові, підтримки, даний шлюб існує лише формально, - завдяки його державній реєстрації, хоча фактичних шлюбно сімейних відносин немає, відсутнє поняття сім»ї як в розумінні норм СК України, так і в розумінні норм звичаєвого права, яке, також, на думку суду повинно враховуватися в справах даної категорії, так як воно основане на загальнолюдських поняттях, що стосуються сім»ї, напроти, між сторонами існують усталені неприязні відносини, які з часом лише посилюються в силу небажання обох сторін продовжувати шлюбно сімейні відносини, та дій сторін, які направлені не на відновлення шлюбно сімейних відносин, а навпаки, - на руйнацію сім»ї.

Згідно ч. 3 ст. 2 СК України Сімейний Кодекс України регулює сімейні особисті немайнові та (або) майнові відносини між подружжям.

Згідно ч. 2 ст. 3 СК України сім»ю складають особи, які спільно проживають, пов»язані спільним побутом, мають взаємні права та обов»язки.

Як судом вказано вище, під час слухання справи встановлено, що, зглядаючись на обставини проживання сторін, їхнє спільне проживання не утворює поняття «сім»я» в розумінні положень СК України, так як судом вже зазначалося вище, сторони по справі більше пів - року проживають на різних житлових площах, на різних житлових площах в різних регіонах України, у них відсутнє бажання підтримувати шлюбно сімейні відносини один з одним.

Згідно п. 3 ч. 2 ст. 18 СК України суд застосовує способи захисту, які встановлені законом або домовленістю (договором) сторін. Способом захисту сімейних прав та інтересів є припинення правовідношення.

Отже, припинення правовідношення, - антипод встановлення правовідношення, який має випадки, коли інтересам особи, права якої порушені значною мірою, відповідає саме припинення існуючого сімейного правовідношення.

Згідно ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка.

Щодо відсутності згоди сторін на продовження шлюбу судом вказано вище, при обгрунтуванні застосування положень ст. 51 Конституції України до даного спору.

Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Таке положення національного законодавства України відповідає положенню ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Аасамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно якої чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім»ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Шлюб може укладатися тільки при вільній і повній згоді сторін, що одружуються. При дослідженні судом фактичних взаємин між сторонами дійсних причин розірвання шлюбу встановлено, що подальше спільне життя чоловіка та дружини та збереження шлюбу буде суперечити як інтересам чоловіка, так і інтересам дружини.

Суд задовольняє позовні вимоги позивачки про розірвання шлюбу, оскільки побудова сімейних відносин повинна здійснюватися на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги і підтримки, як це зазначено в абз. 3 ч. 2 ст. 1 СК України, чого в даному шлюбі, на думку суду, немає.

Відповідно до ч. 2 ст. 104 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання.

Отже, шлюб може бути припинено шляхом його розірвання за життя подружжя внаслідок волевиявлення обох або одного з них у суді або в органах РАЦСу. Відповідно, згідно з законом розірвання шлюбу має місце у випадках, коли подружжя або один із них вважають, що подальше спільне проживання та збереження шлюбу не можливе і бажають його розірвати.

Можливість припинення шлюбу на підставі волевиявлення одного або обох подружжя є проявом принципу свободи шлюбу і рівності подружжя, відповідно, припинення шлюбу внаслідок його розірвання має суб»єктивну підставу, яку судом слід ретельно дослідити в судовому засіданні, з метою недопущення безпідставного розірвання шлюбу, застосування можливих засобів для збереження сім»ї, як основи суспільства.

Для розірвання шлюбу потрібна воля подружжя або одного із них, спрямована на юридичне закріплення відсутності шлюбу між сторонами.

Суд наголошує, що в даному випадку має місце пряма воля як позивачки, яка виражена у позовній заяві, так і відповідача на розірвання шлюбу, яка має вираз у письтмовій заяві відповідача, що зводить нанівець намагання суду на примирення подружжя, яке, на думку суду, в даному випадку неможливе, з огляду на тривалий час існування шлюбу лише документально, без наявності фактичних взаємовідносин подружжя, та інших обставин справи, які судом вказано вище.

Відповідно до ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя.

Слід зазначити, що позов про розірвання шлюбу може бути пред»ялений одним із подружжя у будь який час, окрім того, одностороннє подання позовної заяви про розірвання шлюбу виникає у випадках, коли один із подружжя ініціює розірвання шлюбу, а другий вважає за можливе збереження сімейних стосунків або просто ухиляється від подачі спільної заяви до суду або від розірвання шлюбу в органах ДРАЦС.

Відповідно до ч. 1 ст. 112 Сімейного кодексу України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя.

Як вказано судом вище, сторони не підтримують шлюбно сімейних відносин тривалий час, - більше 6 ти місяців, спору щодо місцепроживання малолітньої дитини у сторін немає, - вона залишаються проживати з матір»ю, - позивачкою по справі, майнового спору між сторонами немає, шлюб розривають вперше.

Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

При застосуванні положень ст. 112 СК України суд змушений надавати приорітет інтересам другого з подружжя, який наполягає на розірванні шлюбу на шкоду інтересам другого з подружжя.

Так, судом встановлено, що існування даного шлюбу суперечить інтересам як позивачки, так і відповідача, та інтересам малолітньої дитини, так як суд вважає, що споглядання конфліктних ситуацій дитиною може негативно вплинути на її психологічний розвиток, уявлення про сім»ю в цілому.

Відповідно до п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» при розгляді справ, які виникають у зв'язку з укладенням, припиненням шлюбу, а також з інших сімейних відносин, необхідно виходити з положень Конституції України, норм Сімейного кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Закону України від 23 червня 2005 р. N 2709-ІУ «Про міжнародне приватне право» та інших нормативно-празових актів, що регулюють сімейні відносини.

Що стосується прізвища, то суд приймає рішення щодо задоволення вимоги відповідачки мати прізвище після розірвання шлюбу те, яке вона отримала після реєстрації шлюбу.

Так, згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребування судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Окрім того, суд зазначає, що вирішення даного питання цілком та повністю лежить на юридичній відповідальності позивачки ОСОБА_1 з огляду на положення ч. 4 ст. 12 ЦПК України.

Згідно ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов»язаних із вчиненням чи невчиненням процесуальних дій.

Так, дійсно, згідно ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв»язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.

Суд приймає рішення про залишення позивачці прізвища, яке вона отримала після реєстрації шлюбу, - ОСОБА_1, причому, суд зазначає, що вибір прізвища після розірвання шлюбу є виключним правом лише відповідачки, так як під час вирішення даного питання думка позивача при вирішенні спору судом не враховується.

Що стосується порядку та способу виконання даного рішення, то згідно ч. 2 ст. 115 СК України рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовиму записі про шлюб.

Згідно ч. 3 ст. 115 СК України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.

Відповідно, суд з урахуванням вищевикладеного та вимог ст. 214 ЦПК України приходить до наступного висновку:

- обставини, якими обґрунтовувала позовну заяву позивачка ОСОБА_1, - мали місце;

- із встановлених обставин випливають сімейні правовідносини, - особисті немайнові відносини між подружжям, які регулюються нормами СК України, що закріплено, зокрема, в ч. 1 ст. 2 СК України;

- до встановлених правовідносин підлягають до застосування, зокрема, наступні норми права, - ст.ст. 21, 51 Конституції України, абз. 3 ч. 2 ст. 1, ч. 3 ст. 2, ч. 2 ст. 3, п. 3 ч. 2 ст. 18, ч. 1 ст. 110, ст. 112, 113 Сімейного кодексу України, ч. 1 ст. 3, ст.. 4, 88, 107, 118, 119, 120, 215, 218, ч. 1 ст. 224 ЦПК України, п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»;

- зважаючи на встановлені фактичні обставини справи, позов підлягає до задоволення;

- судові витрати слід залишити за позивачкою;

- підстав до допущення судового рішення до негайного виконання на підставі положень ст. 367 ЦПК України, - судом не вбачаються;

- заходи забезпечення позову в даному цивільному провадженні не застосовувалися.

Відповідно, даний шлюб на думку суду має лише формальний характер, при його фактичному розпаді протягом тривалого часу, зважаючи на обставини справи, примирення між стронами не можливе, продовження існування даного шлюбу суперечить інтересам сторін, інтересам малолітньої дитини, а тому має бути розірваний на підставі рішення суду.

Судові витрати.

Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов»язаних з розглядом справи.

Згідно п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов»язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов»язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову, - на відповідача.

В матеріалах справи містяться:

- квитанція, яка засвідчує той факт, що позивачкою при подачі позовної заяви сплачено 704 (сімсот чотири) грн. 80 коп. судового збору, проте, позивачка в прохальній частині не просить стягувати понесені нею судові витрати з відповідача, відповідно, суд не може вийти за межі позовних вимог, а тому залишає судові витрати, понесені позивачкою ОСОБА_1, - за позивачкою, - не стягуючи їх з відповідача ОСОБА_2

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст.ст. 21, 51 Конституції України, абз. 3 ч. 2 ст. 1, ч. 3 ст. 2, ч. 2 ст. 3, п. 3 ч. 2 ст. 18, ч. 1 ст. 110, ст. 112, 113, ч. 2 ст. 115 Сімейного кодексу України, ст.ст. 1, 2, 3, ч. 1 ст. 4, ст. 5, ч. 1 ст. 19, ч. 1 ст. 23, ст. 29, ч.ч. 1, 3 ст. 133, ч.ч. 1, 2 ст. 144, ч. 3 ст. 200, ст. 280 283, п. 2 ч. 1 ст. 258, 259, 263, 263, 265, 268, ЦПК України, п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, - задовольнити.

Шлюб, зареєстрований 26 вересня 2014 року Центральним відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Полтавського міського управління юстиції між ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженцем село Сущани Кагарлицького району Київської області, Україна, громадянином України, паспорт громадянина України серії НОМЕР_4, виданий 30 грудня 2004 року Кагарлицьким РВ ГУ МВС України в Київській області, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, та ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, уродженкою місто Полтава, Україна, громадянкою України, паспорт громадянки України серії НОМЕР_5, виданий 22 жовтня 2014 року Київським РВ у м. Полтаві УДМС України в Полтавській області, свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_2, яке видане 26 вересня 2014 року Центральним відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Полтавського міського управління юстиції, актовий запис № 1617, - розірвати.

Після вступу рішення в законну силу ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, уродженці місто Полтава, Україна, громадянці України, паспорт громадянки України серії НОМЕР_5, виданий 22 жовтня 2014 року Київським РВ у м. Полтаві УДМС України в Полтавській області, залишити прізвище, - ОСОБА_1.

Встановити порядок виконання рішення, відповідно до якого воно після набрання законної сили є підставою для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб про його розірвання органом державної реєстрації актів цивільного стану (відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», ч. 2 ст. 115 СК України).

Документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.

Апеляційна скарга на рішення суду на підставі ч. 1 ст. 354 ЦПК України подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Згідно ч. 1 ст. 355 ЦПК України апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Згідно п. 15.5) до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справи витребовуються на надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У разі порушення порядку подання апеляційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з моменту проголошення до Київського Апеляційного суду через Кагарлицький районний суд Київської області, а учасниками процесу, які не були присутні під час проголошення рішення, - протягом тридцяти днів з моменту отримання копії рішення.

Суддя: Закаблук О.В.