Справа № 484/2819/17
Провадження № 2/484/96/18 р.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15.01.2018 року Первомайський міськрайонний суд Миколаївської області

в складі: головуючого судді Панькова Д.А.

секретаря судового засідання Панчук О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Первомайську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення порядку користування будинком, що є спільною власністю, -

В С Т А Н О В И В:

28.08.2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 про визначення порядку користування будинком, що перебуває у спільній частковій власності з відповідачем.

Обґрунтовуючи свої вимоги позивач зазначила, що вони з відповідачем перебували в зареєстрованому шлюбі, який був розірваний рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 10.03.2016 року.

Під час спільного проживання вони придбали будинок за адресою: вул. Генерала Івана Турунова, 67, в м. Первомайськ Миколаївської області та є співвласниками по 1/2 частині зазначеного будинку, який належить їм на підставі договору купівлі-продажу від 18.03.2005 року, посвідченого приватним нотаріусом Первомайського міського нотаріального округу ОСОБА_3 та зареєстровано в реєстрі за № 874.

Також сторонам належить на праві спільної часткової власності (по 1/2 частині земельна ділянка розміром 0,0676 га для будівництва та обслуговування вищевказаного житлового будинку № 67 по вул. Генерала Івана Турунова в м. Первомайськ Миколаївської області.

Їм був виданий державний акт на право власності на земельну ділянку розміром 0,0676 га (по 1/2 частині кожному) для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд № 67 по вул. Генерала Івана Турунова в м. Первомайськ Миколаївської області Серії ЯГ № 609102 на підставі рішення Первомайської міської ради від 30.03.2007 року № 8.

Відповідач ОСОБА_2 вже значний час перешкоджає позивачці проживати у вказаному будинку: поміняв замки на вхідних дверях, не впускає в будинок, незважаючи на те, що ОСОБА_1 в ньому зареєстрована та в будинку знаходяться її особисті речі.

Вона неодноразово зверталася з цього приводу до поліції, але відповідач продовжує перешкоджати їй користуватися житловим приміщенням. У зв'язку з цим позивач змушена тимчасово проживати у своїх родичів, так як іншого житла не має.

Згідно з технічним паспортом, виготовленим станом на 14.03.2005 р. на житловий будинок, спірний будинок має 2 кімнати, кухню (жилу кімнату) та веранду загальною житловою площею 43,2 кв.м., у тому числі: 1-а кімната А-Ж 7,5 кв.м., 2-а кімната А-Ж 18,7 кв.м., кухня 6,0 кв.м., веранда а 11,0 кв.м. літню кухню (Б), яка використовується як кухня та санвузол (ванна та туалет) та зєднана з будинком літньою верандою.

Оскільки сторони не можуть знайти домовленості у користуванні житлом, відповідач чинить перешкоди у користуванні будинком, позивач змушена звернутися до суду з вимогою встановити порядок користування будинком.

Позивач просить встановити такий порядок користування спірним будинком:

у користування ОСОБА_1 виділити житлову кімнату А-Ж площею 18,7 кв.м., що максимально відповідає її частці в праві власності на будинок з можливістю влаштування входу до кімнати з веранди;

у користуванні ОСОБА_2 залишити житлову кімнату А-Ж, площею 7.5 кв.м., кухню (житлову кімнату) А-Ж площею 6,0 кв.м.;

в загальному користуванні залишити: веранду а, площею 11,0 кв.м., літню кухню (Б), яка використовується як кухня та санвузол (ванна та туалет).

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила їх задовольнити.

Відповідач та його представник в судовому засіданні заперечували проти позову та просили відмовити у його задоволенні посилаючись на відсутність висновку будівельно-технічної експертизи з приводу можливості реального поділу житлового будинку та визначення порядку його користування у відповідності до вимог законодавства. Крім того відповідач заперечував викладені у позові факти перешкоджання з його боку позивачу у користуванні спільним будинком.

Заслухавши пояснення сторін по справі та дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч. 2, 3 ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У ст. 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом приведено норми ЦПК України в редакції, чинній на час прийняття рішення, проте у редакцій ЦПК чинній на час звернення позивача до суду та на час розгляду справи по суті діяли аналогічні норми цивільно-процесуального закону.

Судом встановлено, що сторонам по справі на праві спільної часткової власності належить житловий будинок за адресою: вул. Генерала Івана Турунова, 67 в м. Первомайськ Миколаївської області, який належить їм на підставі договору купівлі-продажу від 18.03.2005 року, посвідченого приватним нотаріусом Первомайського міського нотаріального округу ОСОБА_3 та зареєстровано в реєстрі за № 874.

Зміст права власності, що полягає у праві володіння, користування та розпорядження своїм майном, визначено у ст. 317 ЦК України.

Поняття спільної часткової власності викладено у ч. 1 ст. 356 ЦК України як власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності. Отже, право спільної часткової власності - це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле.

Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно у цілому. Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними відсотками від цілого чи у дробовому виразі.

Відповідно до ст. 358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.

Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.

Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Якщо договір між співвласниками про порядок володіння та користування спільним майном відповідно до їхніх часток у праві спільної часткової власності посвідчений нотаріально, він є обов'язковим і для особи, яка придбає згодом частку в праві спільної часткової власності на це майно.

У Постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України у справі № 6-12цс13 від 03 квітня 2013 року зазначено, що ст.358 ЦК України регулює саме порядок здійснення права часткової власності, тобто порядок користування спільною частковою власністю без її поділу в натурі, наслідком якого є припинення права спільної часткової власності. Зокрема при встановленні порядку користування будинком кожному із співвласників передається в користування конкретна частина будинку, виходячи із його частки в праві спільної власності на будинок. Разом з тим виділені у користування приміщення можуть бути і неізольовані і не завжди точно відповідати належним співвласникам часткам, оскільки встановлення порядку користування майном не припиняє право спільної часткової власності на це майно.

Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 04 жовтня 1991 року «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» якщо виділ частки будинку в натурі неможливий, суд вправі за заявленим про це позовом встановити порядок користування відособленими приміщеннями (квартирами, кімнатами) такого будинку. У цьому разі окремі підсобні приміщення (кухня, коридор тощо) можуть бути залишені в загальному користуванні учасників спільної часткової власності.

Так, при виникненні конфліктної ситуації, яка унеможливлює добровільне встановлення порядку користування спільним майном між співвласниками, такий порядок користування може встановити суд.

Аналіз зазначених правових норм свідчить про те, що визначення порядку користування можливо лише у випадку якщо виділ частки будинку в натурі неможливий.

Крім того, судом неодноразово вживались заходи для розяснення прав сторонам, зокрема, в судовому засіданні судом сторонам було розяснено положення ч. 1 ст. 143 ЦПК України, в редакції, що діяла на той час, щодо порядку призначення експертизи, оскільки було встановлено, що для зясування обставин, що мають значення для справи, можуть мати значення спеціальні знання у галузі будівництва.

Відповідно до ч. 1 ст. 20 ЦК України, право на захист особа здійснює на свій розсуд.

Клопотань від сторін щодо призначення будівельно-технічної експертизи для визначення порядку користування будинком, що є спільною власністю, не надходило.

Позивач не надав належних та допустимих доказів на підтвердження своїх вимог, а визначення порядку користування можливо лише у випадку якщо виділ частки будинку в натурі неможливий.

В звязку з викладеним, в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про визначення порядку користування житловим будинком належить відмовити.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, у разі відмови в позові, судові витрати, повязані з розглядом справи, покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 2, 10-13, 258, 259, 265, 268 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

У задоволені позову ОСОБА_1 (адреса проживання: ІНФОРМАЦІЯ_1 обл, ІНПП - НОМЕР_1) до ОСОБА_2 (адреса проживання: ІНФОРМАЦІЯ_2 обл, ІНПП - НОМЕР_2) про визначення порядку користування будинком, що є спільною власністю - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, апеляційні скарги подаються учасниками справи через Первомайський міськрайонний суд Миколаївської області.

Дата складання повного тексту рішення - 18.01.2018 року.

С У Д Д Я :