Постанова

Іменем України

12 вересня 2018 року

м. Київ

справа № 459/3527/15-ц

провадження № 61-24068св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Білоконь О. В., Синельникова Є. В. (суддя-доповідач), Хопти С. Ф., Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство комерційний банк «Правекс-Банк»,

відповідачі: ОСОБА_3,

ОСОБА_4,

ОСОБА_5,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Червоноградського міського суду Львівської області, у складі судді Грабовського В. В., від 25 березня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Львівської області, у складі колегії суддів: Шеремети Н. О., Ванівського О. М., Копняк С. М., від 05 грудня 2016 року,

В С Т А Н О В И В :

У жовтні 2015 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «Правекс-Банк» (далі - ПАТ КБ «Правекс-Банк», банк) звернулось до суду із позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовну заяву мотивовано тим, що 26 липня 2007 року між акціонерним комерційним банком «Правекс-Банк» (далі - АКБ «Правекс-Банк»), правонаступником якого є ПАТ КБ «Правекс-Банк», та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір № 2449-008/07Р, за умовами якого банк надав ОСОБА_3 грошові кошти у розмірі 15 041, 00 долар США для своєчасної оплати вартості автомобіля зі сплатою 11,99 % річних за користування кредитом з кінцевим строком повернення до 26 липня 2014 року. У зв'язку з неналежним виконанням позичальником умов вищезазначеного договору станом на 04 червня 2015 року утворилась кредитна заборгованість у загальному розмірі 25 434, 22 долари США, яка складається із: заборгованості за кредитом - 10 081, 00 долар США, заборгованості за процентами - 4 781, 65 долар США, неустойки (пеня) за кредитом - 7 480, 31 доларів США, неустойки (пеня) за процентами - 3 091, 26 долар США. З метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 26 липня 2007 року між банком, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 було укладено договори поруки, відповідно до яких останні, як поручителі зобов'язалися нести солідарну майнову відповідальність перед кредитором за виконання позичальником усіх його зобов'язань за вищезазначеним кредитним договором.

Посилаючись на викладене, банк просив суд стягнути солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на свою користь заборгованість за кредитним договором № 2449-008/07Р від 26 липня 2007 року у розмірі 25 434, 22 долари США та стягнути солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_5 на користь банку заборгованість за кредитним договором № 2449-008/07Р від 26 липня 2007 року у розмірі 25 434, 22 долари США.

У грудні 2015 року ОСОБА_4 звернулась до суду із зустрічним позовом, в якому на підставі положень статті 559 ЦК України просила визнати договір поруки № 2449-008/07Р від 26 липня 2007 року, укладений між нею та банком, припиненим.

Зустрічну позовну заяву мотивовано тим, що 26 липня 2007 року ОСОБА_3 отримав у ПАТ КБ «Правекс-Банк» кредит в сумі 15 041, 00 долар США з кінцевим терміном повернення 26 липня 2014 року. Для забезпечення виконання кредитних зобов'язань останнього, цього ж дня (26 липня 2007 року) між банком та нею було укладено договір поруки № 2449-008/07Р, згідно з яким вона як поручитель зобов'язалася солідарно відповідати перед кредитором за виконання всіх зобов'язань позичальника. При цьому даним договором було обумовлено, що строк дії поруки закінчується поверненням коштів за кредитним договором (основним зобов'язанням), який не може перевищувати терміну - 26 липня 2014 року, а умова договору поруки про його дію до повного виконання боржником своїх зобов'язань перед ПАТ КБ «Правекс-Банк» за кредитним договором не є встановленим сторонами строком припинення дії поруки, оскільки суперечить частині першій статті 251 та частині першій статті 252 ЦК України, тому у цьому разі підлягає застосуванню положення частини четвертої статті 559 ЦК України, згідно з якою порука припиняється якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Таким чином, у позивача виникло право пред'явити до неї вимогу про виконання порушеного зобов'язання боржника ОСОБА_3 щодо повернення кредиту протягом періоду, починаючи з 27 липня 2014 року, але не пізніше шести місяців, тобто до 27 січня 2015 року, оскільки після цієї дати договір поруки вважається припиненим.

Рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 25 березня 2016 року частково задоволено позовні вимоги ПАТ КБ «Правекс-Банк». Стягнуто солідарно з ОСОБА_3, ОСОБА_4 на користь ПАТ КБ «Правекс-Банк» заборгованість за кредитним договором № 2449-008/07Р від 26 липня 2007 року у розмірі 5 823, 00 долари США, яка складається із: 3 701, 00 долар США - заборгованість за кредитом, 2 122, 00 долари США - заборгованість за процентами. Стягнуто солідарно з ОСОБА_3, ОСОБА_5 на користь ПАТ КБ «Правекс-Банк» заборгованість за кредитним договором № 2449-008/07Р від 26 липня 2007 року у розмірі 5 823, 00 долари США, яка складається із: 3 701, 00 долар США - заборгованість за кредитом, 2 122, 00 долари США - заборгованість за процентами. У задоволенні решти первісних позовних вимог відмовлено. У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4 відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, щоборжник, отримавши від банку кошти у кредит, не виконував належним чином взяті за кредитним договором зобов'язання, що призвело до утворення заборгованості. Враховуючи те, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, останній має нести цивільно-правову відповідальність, а поручителі повинні нести цивільно-правову відповідальність за порушення боржником взятих на себе зобов'язань. Разом з цим, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність правових підстав для застосування положень частини четвертої статті 559 ЦК України та задоволення зустрічних позовних вимог.

Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 05 грудня 2016 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого та правильного висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позовних вимог банку і відсутність підстав для визнання договору поруки припиненим. Місцевий суд правильно визначився з правовідносинами, які виникли між сторонами, та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню при вирішенні даного спору.

У грудні 2016 року ОСОБА_4 подано касаційну скаргу на рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 25 березня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 05 грудня 2016 року.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 25 березня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 05 грудня 2016 року скасувати і ухвалити нове рішення, яким відмовити ПАТ КБ «Правекс-Банк» у задоволенні заявлених позовних вимог та задовольнити її зустрічні позовні вимоги, посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Доводи касаційної скарги обґрунтовано тим, що суди попередніх інстанцій повно і всебічно не з'ясували обставини справи, при вирішенні спору по суті не врахували наявність підстав для застосування положень частини четвертої статті 559 ЦК України та не прийняли до уваги той факт, що кредитний договір припинив свою дію 10 листопада 2010 року.

23 лютого 2017 року ухвалою судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ відкрито касаційне провадження у справі за поданою касаційною скаргою.

Заперечень (відзиву) на касаційну скаргу не надходило.

Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 вересня 2017 року справу за позовом ПАТ КБ «Правекс-Банк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором та за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ПАТ КБ «Правекс-Банк», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - ОСОБА_5, про визнання договору поруки припиненим призначено до судового розгляду.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів». Відповідно до пункту 4 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

08 травня 2018 року справу передано до Верховного Суду.

15 травня 2018 року справу розподілено судді-доповідачу.

Частинами першою та другою статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Відповідно до частин першої, другої та п'ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судами встановлено, що 26 липня 2007 року між АКБ «Правекс-Банк», правонаступником якого є ПАТ КБ «Правекс-Банк», та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір № 2449-008/07Р, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредит у сумі 15 041, 00 долар США для своєчасної оплати вартості автомобіля зі строком погашення до 27 липня 2014 року та платою за користування кредитними коштами у розмірі 11,99 % річних.

Пунктом 4.4 цього договору сторони передбачили, що позичальник зобов'язується погашати заборгованість за кредитом шляхом внесення коштів рівними частинами в сумі 180 доларів США щомісяця до 10-го числа наступного місяця (пункти 1.1,1.2).

У пункті 10.1 цього договору сторони також обумовили, що за порушення термінів погашення заборгованості за кредитом або внесення відсотків за користування коштами позичальник сплачує пеню за кожен день прострочення в розмірі подвійної процентної ставки, зазначеної у пункті 1.2 цього договору, що діяла у період прострочення, від суми заборгованості за весь період прострочення.

У додатку № 1 до зазначеного кредитного договору установлено узгоджену банком та відповідачем ОСОБА_3 формулу розрахунку відсотків та тарифи банку при проведенні конкретних операцій.

Додаток № 2 до зазначеного кредитного договору містить відомості про дати платежу, кількість днів у періоді, суми платежу за розрахунковий період погашення основної суми кредиту, суми відсотків, страхування, вартість послуг нотаріусів та інших послуг.

З метою забезпечення виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором 26 липня 2007 року між банком та ОСОБА_4 було укладено договір поруки № 2449-008/07Р, відповідно до умов якого остання як поручитель зобов'язалася нести солідарну майнову відповідальність перед кредитором за виконання в повному обсязі зобов'язань ОСОБА_3 за кредитним договором № 2449-008/07Р від 26 липня 2007 року та можливими змінами та доповненнями до нього щодо сплати процентів, неустойки (штрафу, пені), вчасного та у повному обсязі погашення основної суми боргу за кредитом у строк до 26 липня 2014 року у розмірі 15 041 долар США та будь-якого збільшення цієї суми, яке прямо передбачено умовами кредитного договору, відшкодування збитків та іншої заборгованості (пункт 1.1).

Пунктом 4.1 сторони визначили, що даний договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до 26 липня 2017 року.

26 липня 2007 року аналогічний договір поруки № 2449-008/07Р було укладено між банком та ОСОБА_5, яка також виступила поручителем та зобов'язалася солідарно відповідати перед кредитором (банком) за виконання ОСОБА_3 зобов'язань за кредитним договором № 2449-008/07Р від 26 липня 2007 року.

Право банку вимагати дострокового погашення заборгованості за кредитом передбачено пунктом 9.1 кредитного договору № 2449-008/07Р від 26 липня 2007 року.

Вимогу про дострокове виконання грошових зобов'язань за договором поруки №2249-008/07Р від 26 липня 2007 року банк надіслав на адресу ОСОБА_4 04 лютого 2014 року. Вказаною вимогою ОСОБА_4. було попереджено, що у випадку невиконання позичальником вимоги про дострокове виконання грошових зобов'язань банк звертатиметься до суду з відповідним позовом.

Відповідно до наданого банком розрахунку заборгованості позичальником умови кредитного договору належним чином не виконувались, у зв'язку із чим у нього утворилась заборгованість, яка станом на 04 червня 2015 року становить 25 434,22 долари США,яка складається із: заборгованості за кредитом - 10 081, 00 долар США, заборгованості за процентами - 4 781, 65 долар США, неустойки (пеня) за кредитом - 7 480, 31 доларів США, неустойки (пеня) за процентами - 3 091, 26 долар США.

Відповідно до частини першої статті 3 ЦПК України (2004 року), частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1054 ЦК України).

За статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

У відповідності до положень статті 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

У силу статті 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником (частина перша статті 553 ЦК України).

У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частини перша, друга статті 554 ЦК України).

Частина четверта статті 559 ЦК України передбачає три випадки визначення строку дії поруки: протягом строку, установленого договором поруки (перше речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання, якщо кредитор не пред'явить вимоги до поручителя (друге речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягом одного року від дня укладення договору поруки (якщо строк основного зобов'язання не встановлено або встановлено моментом пред'явлення вимоги), якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя (третє речення частини четвертої статті 559 ЦК України). Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що строк дії поруки (будь-який із зазначених у частині четвертій статті 559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб'єктивного права кредитора й суб'єктивного обов'язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються. Це означає, що зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, зокрема й застосування судових заходів захисту свого права (шляхом пред'явлення позову), кредитор вчиняти не може.

Суди першої та апеляційної інстанцій дійшли вірного висновку про часткове задоволення позовних вимог банку, оскільки боржник, отримавши від банку кошти у кредит, свої зобов'язання по поверненню кредиту і сплаті процентів за користування грошима належним чином не виконав.

З урахуванням вищенаведених обставин, судами правильно застосовано при вирішенні даного спору норми матеріального права, зокрема статті 526 ЦК України, у відповідності до вимог якої зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України.

Суди першої та апеляційної інстанцій дійшли вірного висновку про відсутність правових підстав для застосування положень частини четвертої статті 559 ЦК України, встановивши, що укладеними з поручителями договорами сторони визначили, що дані договори набирають чинності з моменту їх підписання сторонами і діють до 26 липня 2017 року. З позовом до суду банк звернувся у жовтні 2015 року, тобто в межах строку дії поруки.

Таким чином, суд першої інстанції виконав вимоги статті 212 ЦПК України, 2004 року, щодо оцінки доказів і статті 213 ЦПК України, 2004 року, щодо законності та обґрунтованості рішення суду, повно і всебічно дослідив і оцінив докази та встановив обставини у справі.

Апеляційний суд відповідно до вимог статті 303 ЦПК України, 2004 року, перевірив законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у місцевому суді, та обґрунтовано залишив вказане рішення без змін.

За правилами частини першої, другої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а лише зводяться до переоцінки доказів.

Керуючись статтями 402, 409, 410, 415, 416, 418, 419, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 25 березня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 05 грудня 2016 року залишити без змін.

Поновити виконання Червоноградського міського суду Львівської області від 25 березня 2016 року та дію ухвали Апеляційного суду Львівської області від 05 грудня 2016 року.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийД. Д. Луспеник

СуддіО. В. Білоконь

Є. В. Синельников

С. Ф. Хопта

Ю. В. Черняк