Дата документу 12.09.2018 Справа № 554/2683/17
Провадження № 2/554/729/2018
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 вересня 2018 року Октябрський районний суд м.Полтави у складі:

головуючого судді - Троцької А.І.,

при секретарі - Зайцевій Я.А.,

за участю представника позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» в особі представника ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із позовом в якому просить суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором б/н від 17 січня 2013 року в розмірі 11136, 12 грн.

В обґрунтування заявлених вимог посилався на те, що 17 січня 2013 року між позивачем та відповідачем укладено кредитний договір б/н, відповідно до умов якого ОСОБА_4 отримав кредит у розмірі 300 грн. у виді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Згідно умов вказаного договору відповідач зобов'язалася погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених договором; слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення овердрафту; за порушення строків платежів по кожному з грошових зобов'язань передбачених договором, більше ніж на 30 днів відповідач зобов'язалася сплатити штраф у розмірі 500,00 гривень + 5% від суми позову. Позивач повністю виконав свої зобов'язання за договором кредиту та надав відповідачу кредит у розмірі визначеному цим договором, відповідач зазначені кошти отримав, але свої зобов'язання щодо повернення коштів не виконав, в результаті чого, станом на 28 лютого 2017 року утворилась заборгованість у розмірі 11136, 12 грн., що змусило позивача звернутися до суду з позовом.

Відповідач подав суду письмові заперечення, в яких зазначав, що у заяві-анкеті про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг від 17.01.2013 р. наданої позивачем в обґрунтування своїх позовних вимог, не зазначено номера платіжної картки, не вказано умов надання кредиту та не вказано розміру ліміту. Крім того під час підписання даної заяві-анкеті про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг від 17.01.2013 р. на картрахунку грошові кошти у розмірі 300 грн. були відсутні тобто був 0,00 грн. нульовий баланс, що підтверджується самим банком, а саме наданою Позивачем довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти оформленої на ОСОБА_4 (договір б/н від 17.01.2013 року), де вказано старт картрахунку 29.10.2013 року та в цей же день було встановлено кредитний ліміт тобто банком зараховано на картку 300,00 грн. кредитних коштів. Наданий банком витяг з тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» не містить підпису позичальника ОСОБА_4, а тому даний документ не може вважатися доказом на підтвердження того, що відповідачу для ознайомлення було надано саме ці умови та правила надання кредиту. Умови та правила надання банківських послуг, на які посилається позивач, не мають підпису позичальника та жодної ідентифікуючої ознаки на предмет невід'ємності саме від заяви позичальника. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Позивач посилається на те, що між сторонами укладено кредитний договір шляхом підписання заяви позичальника, у якій вказано, що вона разом банку складає договір. Проте немає доказів, що саме ці Умови мав на увазі відповідач, підписуючи заяву позичальника, та відповідно, що останній брав на себе зобов'язання зі сплати винагороди та неустойки в разі порушення зобов'язання з повернення кредиту. Позивач не надав належних доказів стосовно того що боржник заборгував позивачу саме 209 грн. 59 коп. оскільки відповідач був застрахований банком та страхові суми стягувались з відповідача банком та саме представник банку підписував договір страхування отже банк міг за рахунок страхових сум які він отримував задовольнити свої вимоги. Крім того, ПАТ КБ «ПриватБАНК» пропустив строк на звернення до суду із позовною заявою про стягнення заборгованості. Позивач сам у своїй позовній заяві визнає, що його право є порушеним після 19.09.2014р., а саме після зниження кредитного ліміту, тобто після того як позивачем на карті було встановлено кредитний ліміт 0,00грн. та карта ним же була заблокована. Просив у задоволенні позову відмовити.

Представник позивача подав суду відповідь на відзив, де зазначав, що 17.01.2013 року ОСОБА_4 підписав заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, тим самим надала згоду на те, що вказана заява разом з «Умовами та Правилами надання банківських послуг» та «Тарифами банку», які викладені на банківському сайті, складає між ПАТ КБ "Приватбанк" та відповідачем договір про надання банківських послуг. При укладені вказаного договору між сторонами обговорені всі істотні умови. В даному випадку зміст кредитного договору між сторонами зафіксовано в декількох документах: в заяві позичальника, Умовах та Правилах надання банківських послуг та Тарифах, що не суперечить чинному законодавству України. Крім того, вказані Умови і Правила надання банківських послуг, а також Тарифи банку є загальнодоступною інформацією, яка розміщена у відділеннях Банку та на офіційному сайті Банку. Відповідно до умов договору про надання банківських послуг від 17.01.2013 року відповідачу відкрито картковий рахунок № НОМЕР_1 ключем до карткового рахунку є пластикова картка, яку отримав відповідач та мобільний телефон, який вказав останній. За допомогою встановлених ключів до карткового рахунку, відповідачу надано можливість здійснювати дистанційне обслуговування. Відповідно до виписки з карткового рахунку, відповідачу встановлено кредитний ліміт та вбачається, що відповідач користувався грошима, отримувала кошти через банкомат, здійснювала розрахунки через термінали в касах магазинів, а отже й отримала кредитну картку «Універсальна», оскільки проведення вказаних операцій є неможливим без наявності картки. При користуванні кредитними коштами відповідачу були добре відомі і зрозумілі умови договору. Виписка по картковому рахунку та розрахунок заборгованості є належними та допустимими доказами по справі. Відповідачем розрахунок не спростований. Оскільки, ПАТ КБ «ПриватБанк» надав відповідачу кредит, шляхом встановлення кредитного ліміту, таким чином між сторонами укладено договір, якій ніким неоспорений, а отже є всі законні підстави для стягнення заборгованості з відповідача. При цьому, правовідносини між сторонами тривають, зобов'язання належним чином не виконані та належним чином не прийняті. Крім того, відповідно до Правил користування карткою, строк дії картки вказано на її лицевій стороні - місяць та рік; картка діє до останнього календарного дня вказаного місяця. Отже, строк картки до останнього дня 07.2016 року. Таким чином, позивач звернувся до суду з позовом до відповідача до спливу строку позовної давності.

Представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення вимог позивача заперечував та просив відмовити, посилаючись на обставини викладені в запереченнях на позов.

Суд, заслухавши представника позивача, представника відповідача, дослідивши докази по справі суд приходить до висновку про те, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч.3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу (підстави звільнення від доказування).

В судовому засіданні встановлено, що відповідно до анкети - заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку від 17 січня 2013 року, ОСОБА_4 надав згоду на те, що вказана заява разом з «Умовами та Правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами банку» складає між позивачем та відповідачем договір про надання банківських послуг (а.с.4).

Як зазначає позивач, між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_4 було укладено договір б/н від 17 січня 2013 року, за яким позивач надав відповідачу кредит у розмірі 300 грн. у виді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки,

Згідно приписів ч.1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Наведене відповідає правовій позиції Верховного Суду України у справі № 6-16цс15 від 11 березня 2015 року.

Однак, у матеріалах справи міститься лише копія анкети заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку від 17.01.2013 року, що підписана відповідачем. При цьому, у даній анкеті заяві сума кредитного ліміту за платіжною карткою кредитка «Універсальна» не зазначена взагалі. Інші копії додатків, що долучені позивачем до матеріалів позовної заяви, підписів відповідача не містять, у тому числі й Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з умов та правил надання банківських послуг, затверджених наказом від 06.03.2010 року № СП-2010-256, що свідчить про недоведеність факту ознайомлення відповідача саме з цими Умовами та Правилами надання банківських послуг. Крім того, долучені до матеріалів вказані Тарифи не містять відомостей про дату їх прийняття/затвердження.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Статтею 628 Цивільного кодексу України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

За вимог ст. 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Частиною 1 та 2 ст. 639 Цивільного кодексу України визначено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

В той же час, позивачем не надано суду доказів оформлення та укладання між сторонами та відповідно отримання позичальником Пам'ятки Клієнта, Умов та Правил надання банківських послуг, Правил надання послуг (виконання робіт) і Тарифів, що в сукупності із Заявою, свідчило б про укладений у належній формі договір між сторонами про надання банківських послуг.

Таким чином, банківські «Умови надання споживчого кредиту фізичним особам» не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору, якщо такі Умови не містять підпису позичальника; не встановлено наявність належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови розумів позичальник, підписуючи заяву позичальника, а також те, що в подальшому такі Умови, зокрема щодо збільшення строку позовної давності, не змінювались.

Оцінюючи позовні вимоги з позицій належності обраного позивачем способу захисту слід зазначити, що законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень ст.ст. 55, 124 Конституції України та ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом (постанова Верховного Суду України від 12.06.2014 року у справі № 6-32цс13).

Умовами та Правилами надання банківських послуг, які долучено до матеріалів позовної заяви, визначено, що строк дії картки зазначений на лицьовій стороні картки (місяць та рік). По закінченню строку дії відповідна картка продовжується банком на новий строк (шляхом надання Клієнту картки з новим строком дії).

В той же час, суду не надано доказів того, що відповідна карта передбачена умовами заяви, була видана відповідачу, як і не надано суду відомостей, що підтверджують тип та строк дії картки, що є істотними умовами договору, доказів зарахування кредитних коштів на картку. При цьому, матеріали справи також не містять відомостей, що підтверджують факт наявності заборгованості відповідача за кредитним договором у зазначеному позивачем розмірі, оскільки, як вбачається з поданої позовної заяви, відповідачу позивачем було надано кредит у розмірі 300 гривень, при цьому згідно заяви позичальника на оформлення картки, розмір кредитного ліміту не визначено взагалі, а додана до матеріалів справи довідка про умови кредитування з використанням платіжної картки «Кредитка «Універсальна» не містить відомостей про отримання вказаних документів з боку позичальника, ознайомлення останнього з вказаною Довідкою та Прикладами використання кредитних коштів.

Також позивачем не надано суду доказів відкриття на ім'я відповідача рахунку, виписки по даному рахунку, який і мав би підтвердити рух грошових коштів, наявність або відсутність заборгованості, та з якого можливо встановити який саме розмір грошових коштів було отримано позичальником.

Наданий же позивачем до матеріалів позовної заяви розрахунок заборгованості за договором б/н від 17 січня 2011 року не є належним та допустимим доказом наявності цивільно-правових відносин між сторонами у справі, оскільки по суті є калькуляцією, якою позивач обґрунтовує розмір своїх вимог. Однак, розрахунок заборгованості не є тим документом, який підтверджує наявність або відсутність коштів на рахунку особи та факт проведення певних фінансових операцій.

Крім того, позивачем не зазначений період виникнення як основного боргу, так і періоди нарахування пені, комісії та заборгованості за користування кредитом, що унеможливлює визначення суми, що нарахована в межах однорічного строку.

Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання, тобто ця сума є неустойкою.

Згідно з ч. ч. 2, 3ст. 551 ЦК України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Щодо штрафу і пені, то позивач посилається на свої внутрішні накази № СП-2013-6500941 від 28.01.2013 року та № СП-2013-6776448 від 19.09.2013 року про збільшення нарахування неустойки спочатку в розмірі 50 грн., а потім 100 грн. щомісячно. Однак, дані накази юридично не можуть змінювати умови договору, укладеного 17.01.2013 року, оскільки видавались після укладення договору. Банк також не надав суду підтвердження, що із їх змістом клієнта було ознайомлено і клієнт своїм підписом дав згоду на такі зміни.

Таким чином, в анкеті-заяві від 17.01.2013 року відсутні дані про істотні умови кредитного договору, а саме: розмір кредитного ліміту, процентна ставка, номер кредитної картки та строк її дії, цільове призначення кредиту, обов'язковість яких передбачено Умовами та правилами надання банківських послуг.

У вказаній вище анкеті-заяві відповідач лише виявив бажання оформити на своє ім'я кредитний ліміт (без зазначення суми) за платіжною карткою кредитка «Універсальна».

До того ж суду не надано даних, що позивач надсилав відповідачу листи з повідомленням щодо існуючої заборгованості й необхідності погасити борг.

За таких обставин, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог .

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 76-78, 81, 141, 263-265, 273, 354 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» в особі представника ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Апеляційного суду Полтавської області через Октябрський районний суд м. Полтави шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи через відповідний суд, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Позивач: ПАТ КБ «ПриватБанк», місце реєстрації: 01001, м.Київ, вул..Грушевського, 1Д, , адреса для листування: 49094, м.Дніпро, вул.Набережна Перемоги, 50.

Представник позивача: ОСОБА_5, адреса: АДРЕСА_1.

Відповідач ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, адреса: АДРЕСА_3

Представник відповідача: ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, адреса: АДРЕСА_4

Повний текст виготовлено 24.09.2018 року.

Суддя Октябрського

районного суду м.Полтави Троцька А.І.