Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа №338/1008/18

14 вересня 2018 року Богородчанський районний суд Івано-Франківської області в складі головуючого судді Битківського Л.М.,

з участю секретаря Полек Х.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Богородчани, цивільну справу за заявою ОСОБА_1, заінтересована особа - Управління державної міграційної служби України в Івано-Франківській області, про встановлення факту постійного проживання на території України,

встановив:

ОСОБА_1 звернулася до Богородчанського районного суду із заявою про встановлення факту постійного проживання на території України, що стане підставою для видачі паспорта громадянина України. Заявниця в судовому засіданні змінила підставу заявлених вимог та просила встановити факт постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року, а не на 24.11.1994 року. Свою позицію мотивувала тим, що втратила документи, зокрема паспорт радянського зразка із відміткою про набуття громадянства України. Зазначає, що народилась і постійно проживала на території України. Після одруження в 1991 році на короткий час виїжджала на роботу у Російську Федерацію, однак через два місці повернулась і була зареєстрована у с. Підгір"я Богородчанського району. У жовтні 1994 року вона разом з чоловіком переїхала проживати у Київську область і з вересня 1994 року по квітень 2000 року проживала в с. Піски Богородянського району Київської області. В зв"язку з частою зміною місця проживання не оформила паспорт громадянина України нового зразка, а старий втратила. У 1994 році вона також на кілька років виїжджала на роботу у Російську Федерацію, однак іншого громадянства не набувала.

В даний час вирішла оформити докумемнти і звернулась до місцевого органу Управління Державної міграційної служби України в Івано-Франківській області з метою отримання паспорта, однак отримала відмову, з причин відсутності документів, які би підтверджували набуття нею громадянства України.

Просила заяву задовольнити та встановити факт її постійного проживання станом на 24 серпня 1991 року на території України, що дасть їй змогу оформити паспорт громадянина України.

Представник заінтересованої особи УДМСУ в Івано-Франківській області Соловйова О.Б. подала суду відзив у якому зазначила, що вимоги ОСОБА_1 стосовно встановлення факту постійного її проживання на території України станом на 24.11.1994 року не підтверджуються даними, що є у розпорядженні УДМС, адже відповідно до аддресного листка вибуття (форма №20) ОСОБА_1 саме 24.11.1994 року вибула у Ровенський район Белгородської області Російської Федерації і з того часу даних про її проживання на території України у розпорядженні УДМС немає. Разом з тим вважає, що ОСОБА_1, яка 28.02.1991 року була документована паспортом серії НОМЕР_1 у зв"язку із зміною прізвища, має підстави для отримання паспорта громадянина України відповідно до п.1 ч.1 ст 3 Закону України "Про громадянство України" у разі доведення факту свого проживання на території України станом на 24.08.1991 року. За даними УДМС 31.05.1991 року заявниця повернулась в Україну з Сургутського району Тюменської області Російської Федерації і була зареєстрована за адресою АДРЕСА_1.

Допитані у судовому засіданні свідки ОСОБА_4 та ОСОБА_5 підтвердили пояснення заявниці стосовно того, що вона є уродженкою с.Горохолино Богородчанського району, станом на 1991 рік постійно проживала у селищі Богородчани, а після одруження у 1991 році - жила у господарстві батьків чоловіка ОСОБА_6 у с.Підгір"я Богородчанського району Івано-Франківської області.

Заслухавши пояснення заявниці, свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява підлягає задоволенню, виходячи з таких підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 востаннє отримувала паспорт радянського зразка 28.02.1991 року у зв"язку із зміною прізвища з ОСОБА_1 на ОСОБА_1. Одруження заявниці зареєстроване 18.02.1991 року відділом ЗАГС Богородчанського райвиконкому Івано-Франківської області. З часу проголошення Україною незалежності паспортні документи не отримувала. Станом на 24 серпня 1991 року ОСОБА_1 проживала на території України, згідно даних погосподарського обліку Підгірської сільської ради Богородчанського району Івано-Франківської області була зареєстрованою у господарстві з особовим номером 238 за адерсою АДРЕСА_1. Вказане підтверджується інформацією, викладеною у овідці сілської ради від 29.08.2016 року №1277, а також підтверджено поданою суду інформацією від УДМС в Івано-Франівській області. Допитані в судовому засіданні свідки підтвердили, що заявниця, яка постійно проживала у АДРЕСА_2 з батьками, після одруження перейшла проживати у господарство батьків її чоловіка в с.Підгір"я, де були народжені двоє старших дітей, зокрема син ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_6 та ІНФОРМАЦІЯ_8 року син ОСОБА_7. Тобто у період з травня 991 року по листопад 1994 року була зареєстрованою і фактично проживала в Україні за згаданою вище адресою.

Відповідно до п. 5 ч.2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Згідно ч. 2 ст. 315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Встановлення юридичних фактів у порядку окремого провадження сприяє реалізації конституційних прав громадян. Умовами, за наявності яких можливим є звернення до суду для встановлення фактів, що мають юридичне значення є те, що згідно із законом ці факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення факту потрібне заявникові для конкретної мети.

Звертаючись до суду з заявою про встановлення факту постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року, ОСОБА_1 пов'язувала це з необхідністю оформлення паспорта громадянина України.

Підстави та порядок набуття громадянства України, повноваження органів державної влади, що беруть участь у вирішенні питань громадянства України, порядок оскарження рішень з питань громадянства, дій чи бездіяльності органів державної влади, їх посадових і службових осіб врегульовані Законом України "Про громадянство України".

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 3 вказаного Закону громадянами України є усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1 991 року) постійно проживали на території України.

З Положення про Державну міграційну службу України вбачається, що ДМС України відповідно до покладених на неї завдань приймає згідно законодавства, зокрема, рішення про встановлення належності до громадянства України, оформлення набуття громадянства та їх скасування.

Порядок провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затверджений Указом Президента України від 27 березня 2001 року № 215 (в редакції Указу Президента України від 27 червня 2006 року № 588/2006) визначає перелік документів, які подаються для встановлення, оформлення та перевірки належності до громадянства України, прийняття до громадянства України, оформлення набуття громадянства України, припинення громадянства України, а також процедуру подання цих документів та провадження за ними, виконання прийнятих рішень з питань громадянства України.

Відповідно до п. 8 зазначеного Порядку для встановлення належності до громадянства України відповідно до пункту 1 частини першої статті 3 Закону України „Про громадянство України" особа, яка станом на 24 серпня 1991 року постійно проживала на території України і перебувала у громадянстві колишнього СРСР, але не має у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт її постійного проживання на території України на зазначену дату, подає заяву про встановлення належності до громадянства України; копію паспорта громадянина колишнього СРСР. У разі відсутності паспорта громадянина колишнього СРСР подається довідка органу внутрішніх справ про те, що станом на 24 серпня 1991 року особа перебувала у громадянстві колишнього СРСР; рішення суду, яким підтверджується факт постійного проживання особи на території України за станом на 24 серпня 1991 року.

Пуктом 44 Порядку встановлено, що у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання особи до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України, для оформлення громадянства України подається відповідне рішення суду.

Встановлення факту постійного проживання ОСОБА_1 на території України станом на 24 серпня 1991 року має для неї юридичне значення.

Дослідивши докази, подані суду на обґрунтування заяви, суд приходить до переконання, що факт постійного проживання ОСОБА_1 на території України станом на 24 серпня 1991 року знайшов своє підтвердження.

На підставі наведеного та ст.ст. 15, 16 ЦК України, керуючись ст.ст. 263-265, 315 ЦПК України, суд, -

ухвалив:

Встановити факт постійного проживання на території України ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_7 станом на 24 серпня 1991 року.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Івано-Франківської області через суд першої інстанції шляхом подання в 30-ти денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Суддя Л.Битківський