Постанова

Іменем України

20 вересня 2018 року

м. Київ

справа № 243/8302/16-ц

провадження № 61-19681св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Фаловської І. М. (суддя-доповідач), ВисоцькоїВ. С., Пророка В. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідачі: Держава Україна в особі Кабінету Міністрів України, Державна казначейська служба України,

третя особа - Слов'янська місцева прокуратура Донецької області,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4, в інтересах якої діє представник ОСОБА_5, на рішення Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 13 березня 2017 року в складі судді Хаустової Т. А. та рішення апеляційного суду Донецької області від 23 травня 2017 року в складі колегії суддів: Курило В. П., Дундар І. О., Санікової О. С.,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У жовтні 2016 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до Держави Україна в особі Кабінету Міністрів України, Державної казначейської служби України, третя особа - Слов'янська місцева прокуратура Донецької області, про відшкодування матеріальної шкоди, завданої майну терористичним актом під час проведення антитерористичної операції (далі - АТО).

Позовна заява мотивована тим, що ОСОБА_4 є власником будинку з господарськими будівлями та спорудами на АДРЕСА_1. 04 липня 2014 року в результаті терористичного акту, під час проведення АТО у м. Слов'янську Донецької області, декілька снарядів влучили в її житловий будинок та зруйнували його. Вказувала, що вона має право на відшкодування вартості зруйнованого майна за рахунок кошів Державного бюджету України.

На підставі викладеного ОСОБА_4 просила стягнути з Держави Україна в особі Кабінету Міністрів України за рахунок коштів Державного бюджету України на відшкодування майнової шкоди, завданої її майну внаслідок проведення АТО, у розмірі 1 463 192,38 грн.

Рішенням Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 13 березня 2017 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позовні вимоги ґрунтуються на законі, відповідно до якого заподіяна терористичним актом шкода відшкодовується за рахунок Державного бюджету України та покладається на державу. Позивач не бажає добровільно передавати будинок АДРЕСА_1 місцевим державним адміністраціям або органам місцевого самоврядування, суб'єктам господарювання, оскільки має намір відновити зруйнований будинок та проживати у ньому зі своєю сім'єю, тому відсутні підстави для відшкодування завданих збитків.

Рішенням апеляційного суду Донецької області від 23 травня 2017 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення про відмову в позові з інших підстав.

Рішення апеляційного суду мотивоване тим, що покриття витрат на відшкодування збитків, що виникли у зв'язку із проведенням антитерористичної операції, Закон України «Про боротьбу з тероризмом», на який посилається позивач як на підставу позову, передбачає не фізичним особам, потерпілим внаслідок руйнування або пошкодження їх майна, а суб'єктам боротьби з тероризмом, а також підприємствам, установам, організаціям, які залучаються до участі в АТО, в порядку, визначеному частиною другою статті 12 цього Закону. Позивач не довела в суді факту руйнування її жилого будинку з надвірними та господарськими побудовами внаслідок терористичного акту під час АТО.

У касаційній скарзі, поданій у червні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_4, в інтересах якої діє представник ОСОБА_5, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій, ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Касаційна скарга мотивована тим, що житло позивача повністю зруйновано, тому його не можна передати органам місцевого самоврядування або державній адміністрації, а чинним законодавством не визначено порядку такої передачі та відповідного обов'язку потерпілої особи щодо відчуження цього майна. Позивач не заперечує щодо передачі майна органам місцевого самоврядування або державній адміністрації за умови отримання компенсації, тобто після ухвалення рішення про задоволення її позову. Апеляційний суд дійшов помилкового висновку про не доведення факту знищення спірного майна. Загальновідомим є факт, що в період проведення АТО на території Донецької та Луганської областей пошкоджені (зруйновані) об'єкти соціальної і транспортної інфраструктури, житлового фонду та систем забезпечення життєдіяльності.

Відзив на касаційну скаргу до Верховного Суду не надійшов.

23 квітня 2018 року справу передано до Верховного Суду.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 402 ЦПК України визначено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Згідно з частиною першою і другою статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Суди встановили, що Указом Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року № 405/2014 розпочато АТО.

Територія проведення АТО охоплює територію України, на якій розташовані населені пункти, визначені у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку відповідно до вищевказаного Указу Президента України від 14 квітня 2014 року № 405/2014.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 02 грудня 2015 року № 1275-р затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася АТО. У перелік зазначених населених пунктів включено також м. Слов'янськ Донецької області.

Згідно з актом виконаних робіт з розмінування місцевості від 04 серпня 2015 року № 375 04 серпня 2015 року з 13.00 год. до 16.00 год. виконано роботи з розмінування місцевості від ВНП відповідно до звернень громадян та комунальних служб на АДРЕСА_1. Вилучено вибухонебезпечний прилад марки ММ-82-1 у кількості одна одиниця.

Відповідно до акта від 18 вересня 2014 року № 696 комісією у складі директора, інженера по інвентаризації першої категорії, архіваріуса комунального підприємства «Бюро технічної інвентаризації» м. Слов'янська Донецької області та у присутності ОСОБА_4 встановлено, що частково пошкоджено погреб, повністю зруйновано житловий будинок, літня кухня, гараж та сарай на АДРЕСА_1. Комісія дійшла висновку, що об'єкт для подальшої експлуатації непридатний.

Суди встановили, що 18 липня 2014 року органом досудового розслідування Слов'янського міського відділу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесені відомості про вчинене кримінальне правопорушення за ознаками частини другої статті 194 КК України за фактом пошкодження в ході проведення АТО майна ОСОБА_4 на АДРЕСА_1.

Звертаючись в суд з позовом про відшкодування майнової шкоди за рахунок Державного бюджету України, ОСОБА_4 вказувала, що її будинок зруйнований внаслідок терористичного акту під час АТО.

Відповідно до частини першої статті 3 ЦПК України в редакції, чинній на час розгляду справи судами першої та апеляційної інстанцій, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання (частина перша статті 15 ЦК України).

Частиною першою статті 11 ЦПК України в редакції, чинній на час розгляду справи судами першої та апеляційної інстанцій, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно з частиною першою статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Частиною першою статті 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно із статтею 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Відповідно до статті 19 цього Закону встановлено, що відшкодування шкоди, заподіяної громадянам терористичним актом, провадиться за рахунок коштів Державного бюджету України відповідно до закону з наступним стягненням суми цього відшкодування з осіб, якими заподіяно шкоду, в порядку, встановленому законом.

Тобто обов'язок відшкодувати завдану шкоду покладається на державу незалежно її вини, а після відшкодування до держави переходить право вимоги до винної особи.

Виходячи з системного аналізу статей 1, 11 та 19 Закону України «Про боротьбу з тероризмом», встановлення осіб, які вчинили терористичний акт, які здійснювали терористичну діяльність, наявність щодо них обвинувального вироку суду, не є умовою відшкодування шкоди державою на підставі статті 19 зазначеного Закону.

Обов'язковою умовою для задоволення позовних вимог про відшкодування за рахунок держави шкоди, завданої під час проведення АТО, є розташування пошкодженого майна на території АТО.

Згідно з частиною третьою статті 82 ЦПК України обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування.

Загальновідомим є факт, що в період проведення АТО на території Донецької та Луганської областей пошкоджені (зруйновані) об'єкти соціальної і транспортної інфраструктури, житлового фонду та систем забезпечення життєдіяльності.

Водночас для підтвердження розміру шкоди, завданої руйнуванням будинку, необхідним є акт обстеження пошкодженого (знищеного) майна позивача внаслідок проведення АТО, який має бути складений на виконання розпорядження Кабінету Міністрів України від 16 жовтня 2014 року № 1002-р та розпорядження голови районної державної адміністрації, оскільки відповідно до статті 4 та частини четвертої статті 5 Закону України «Про боротьбу з тероризмом» центральні органи виконавчої влади, що забезпечують формування та реалізують державну політику у сфері цивільного захисту, які належать до суб'єктів, які безпосередньо здійснюють боротьбу з тероризмом, підпорядковані їм органи управління у справах цивільної оборони та спеціалізовані формування, війська цивільної оборони здійснюють заходи щодо захисту населення і територій у разі загрози та виникнення надзвичайних ситуацій, пов'язаних з технологічними терористичними проявами та іншими видами терористичної діяльності; беруть участь у заходах з мінімізації та ліквідації наслідків таких ситуацій під час проведення антитерористичних операцій.

Оцінюючи наданий позивачем акт від 18 вересня 2014 року № 696, складений комісією у складі директора, інженера по інвентаризації першої категорії, архіваріуса комунального підприємства «Бюро технічної інвентаризації» м. Слов'янська Донецької області, суд апеляційної інстанції правильно виходив із того, що він не є достовірним й беззаперечним доказом для підтвердження факту руйнування її жилого будинку з надвірними та господарськими побудовами внаслідок терористичного акту під час АТО, а також розміру завданої шкоди.

Акт виконаних робіт з розмінування місцевості від 04 серпня 2015 року № 375 також не містять відомостей, що нерухоме майно позивача зруйноване саме внаслідок терористичного акту під час АТО.

Відповідно до частини третьої статті 10 ЦПК України в редакції, чинній на час розгляду справи судами першої та апеляційної інстанцій, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Указана норма також викладена у частині третій статті 12 ЦПК України в редакції, чинній на час розгляду справи судом касаційної інстанції.

З огляду на зазначене, апеляційний суд правильно вказав, що позивач не надала належних і допустимих доказів на підтвердження заявлених вимог, зокрема факту руйнування її жилого будинку з надвірними та господарськими побудовами внаслідок терористичного акту під час АТО, а також розміру завданої шкоди. Клопотання про призначення судової будівельно-технічної експертизи позивачем не заявлялось.

Тобто свій процесуальний обов'язок щодо доведення позову позивач не виконала.

Відповідно до пункту 6 частини першої статті 21 Кодексу цивільного захисту України передбачено, що громадяни України мають право на соціальний захист та відшкодування відповідно до законодавства шкоди, заподіяної їхньому життю, здоров'ю та майну внаслідок надзвичайних ситуацій або проведення робіт із запобігання та ліквідації наслідків.

Згідно з частиною першою статті 86 Кодексу цивільного захисту України забезпечення житлом постраждалих, житло яких стало непридатним для проживання внаслідок надзвичайної ситуації, здійснюється місцевими державними адміністраціями, органами місцевого самоврядування та суб'єктами господарювання шляхом: 1) надання житлових приміщень з фонду житла для тимчасового проживання; 2) позачергового надання житла, збудованого за замовленням місцевих державних адміністрацій, органів місцевого самоврядування та суб'єктів господарювання; 3) будівництва житлових будинків для постраждалих; 4) закупівлі квартир або житлових будинків.

Частиною дев'ятою статті 86 Кодексу цивільного захисту України передбачено, що забезпечення житлом постраждалого або виплата грошової компенсації за рахунок держави здійснюється за умови добровільної передачі постраждалим зруйнованого або пошкодженого внаслідок надзвичайної ситуації житла місцевим державним адміністраціям або органам місцевого самоврядування. Розмір грошової компенсації за зруйновану або пошкоджену квартиру (житловий будинок) визначається за показниками опосередкованої вартості спорудження житла у регіонах України відповідно до місцезнаходження такого майна.

Доводи касаційної скарги про те, що норма вказаного закону не зобов'язує вирішити питання передачі майна у зв'язку з отриманням компенсації до ухвалення рішення суду, а це можливо і у подальшому, є безпідставними.

Аналіз зазначених вище норм права свідчить про те, що, пред'являючи вимогу до держави про виплату компенсації за зруйноване під час АТО майно, власник цього майна має спочатку, тобто до ухвалення рішення суду, добровільно передати пошкоджений чи зруйнований внаслідок терористичного акту будинок чи майно місцевим державним адміністраціям або органам місцевого самоврядування.

Відповідно до частини десятої статті 86 Кодексу цивільного захисту України, розмір грошової компенсації за зруйновану або пошкоджену квартиру (житловий будинок) визначається за показниками опосередкованої вартості спорудження житла у регіонах України відповідно до місцезнаходження такого майна.

Будь-який інший порядок визначення розміру відшкодування за пошкоджену квартиру, внаслідок такої надзвичайної ситуації, як терористичний акт, на теперішній час відсутній.

Таким чином, апеляційний суд дійшов правильного висновку про відмову у позові, а доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують, на законність рішення суду апеляційної інстанції не впливають.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

З підстав вищевказаного, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення апеляційного суду - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду апеляційної інстанції не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4, в інтересах якої діє представник ОСОБА_5, залишити без задоволення.

Рішення апеляційного суду Донецької області від 23 травня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: І. М. Фаловська

В.С. Висоцька

В. В. Пророк