Справа № 189/892/17
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

26.10.2018 року Покровський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді Пустовар О.С.

при секретарі - Комеристій І.А.

за участю представника позивача ОСОБА_1 на підставі договору про надання юридичних послуг від 10.04.2016 року, 12.03.2018 року

відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт.Покровське цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, треті особи Покровська райдержадміністрація Покровського району Дніпропетровської області, Орлівська сільська рада Покровського району Дніпропетровської області, відділ Держземагенства у Покровському районі Дніпропетровської області, ОСОБА_4, приватний нотаріус Покровського районного нотаріального округу ОСОБА_5 про визнання державного акту на право приватної власності на землю частково недійсним,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, треті особи Покровська райдержадміністрація Покровського району Дніпропетровської області, Орлівська сільська рада Покровського району Дніпропетровської області, відділ Держземагенства у Покровському районі Дніпропетровської області, ОСОБА_4, приватний нотаріус Покровського районного нотаріального округу про визнання державного акту на право приватної власності на землю частково недійсним, яка була уточнена. В обґрунтування своїх позовних вимог він зіслався на те, що 14 грудня 2013 року помер його батько ОСОБА_6. Він залишив після себе спадщину, у тому числі земельну ділянку площею 0,5858 га, розташовану на території Орлівської сільської ради Покровського району Дніпропетровської області, яку прийняв позивач та його мати. В ході оформлення документів для отримання спадщини виявилося, що відповідно до рішення Орлівської сільської ради Покровського району Дніпропетровської області №81 сесії ХХШ скликання від 20 травня 2000 року ОСОБА_6 було передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,5858 га і відповідно були внесені зміни до раніше виданого йому державного акту серії ДППК 000049. В ході оформлення документів на вказану земельну ділянку було виявлено, що частина цієї земельної ділянки площею 0,399 га була включена до земельної ділянки ОСОБА_2, якій було видано державний акт на право приватної власності на землю № 252 від 06.08.2001 року. Позивач звернувся до землевпорядної організації ТОВ «Арго» з питанням про визначення кадастрового номеру земельної ділянки, однак отримав відмову, так як відповідачка вже отримала кадастровий номер своєї земельної ділянки, а так як земельні ділянки накладаються в частині 0,399 га, то визначити кадастровий номер земельної ділянки, яка належала батькові позивача не є можливим. Також, він отримав відмову у внесенні відомостей (змін) до них до Державного земельного кадастру. В результаті він не зміг надати нотаріусу витяг з Державного земельного кадастру на вказану земельну ділянку і як наслідок отримав постанову про відмову у вчиненні нотаріальних дій. Просить визнати частково недійсним належний ОСОБА_2 Державний акт на право приватної власності на землю № 252 від 06.08.2001 року в частині включення частки земельної ділянки площею 0,399 га, переданої його батькові ОСОБА_6 у відповідності до рішення Орлівської сільської ради № 81 12 сесії ХХШ скликання від 20 травня 2000 року.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 обставини викладені в позові та позовні вимоги підтримав та просить позов задовольнити з підстав викладених в позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_2 позов не визнала в повному обсязі та суду пояснила, що вона не може бути відповідачем по цій справі, так як згідно Закону України про розпаювання земель спочатку на її імя було виготовлено сертифікат (в 2007-2008 р.р.), а потім Державний акт на право приватної власності на земельну частку (пай) з присвоєнням кадастрового номера цій земельній ділянці. Отже, рішення сільської ради про виділення присадибної ділянки було прийняте 29.09.2000 року, а рішення виконкому тієї ж сільської ради «Про затвердження схеми розподілу земель загальною площею 5518,6 га, що знаходиться в колективній власності колгоспу «Дружба» на земельні частки (паї) для використання єдиним масивом з послідуючим виготовленням Державних актів передачі земельних часток (паїв) в натурі членам колгоспу в приватну власність» було 12 січня 2000 року. Крім того, Декрет Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року № 15-92, згідно якого ніби - то було передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,5858 га ОСОБА_6 втратив чинність від 14.09.2006 року. Адже, згідно п.3 цього Декрету право приватної власності громадян на земельні ділянки посвідчується відповідною Радою народних депутатів, про що робиться запис у земельно-кадастрових документах з наступною видачею Державного акта на право приватної власності на землю. Але позивач сам надав довідку із Державного земельного кадастру про те, що в Земельному кадастрі не були внесені свого часу ніякі дані про цю ділянку і тому кадастровий номер цієї ділянки відсутній. Крім того, відповідно до п.1 вищевказаного Декрету КМУ сільським, селищним, міським Радам народних депутатів забезпечити передачу протягом 1993 року громадянам України у приватну власність земельних ділянок, наданих їм для ведення особистого підсобного господарства, будівництва і обслуговування житлового будинку і господарських будівель (присадибна ділянка), садівництва, дачного і гаражного будівництва, у межах норм установлених Земельним Кодексом України. Тобто це повинна бути присадибна ділянка для конкретно вказаних цілей і видаються ці ділянки в межах населеного пункту, тому вона не може бути присадибною, як вимагає Декрет КМУ від 26.12.1992 року №15-92. Крім того, посилання позивача, що він дізнався про те, що частина його земельної ділянки знаходиться на паєві відповідачки після смерті батька ОСОБА_6 не відповідає дійсності, тому що в 2008 році нею подавалася позовна заява до суду з цього питання, на якому була присутня мати ОСОБА_3- ОСОБА_4 сторона позивача відмовилася вирішувати це спірне питання в судовому порядку, відхиливши тоді її вимоги. Нею в той час було оплачено виготовлення ТОВ «Арго» збірного кадастрового плану з нанесенням меж земельних ділянок ОСОБА_6 та ОСОБА_2, на якому написано «погоджено» та ОСОБА_6 особисто підписав цей акт. Крім того, вона двічі зверталася в 2008 та 2010 роках зверталася з письмовими заявами за розясненнями до відділу земельних ресурсів. Їй було 08.10.2010 року надано відповідь, що по даному питанню декілька раз відбувалися зустрічі з ОСОБА_6 та ОСОБА_3 щодо добровільної відмови від частини земельної ділянки площею 0,399 га, однак позитивного вирішення не було досягнуто. Крім того, в 2007 році були встановлені державні меж земельної ділянки (паю) № 252, про що складено акт, в якому вказано, що зовнішні межі погоджені з суміжними власниками землі і землекористувачами, спірних питань немає, акт в тому числі підписаний ОСОБА_3В.(на той час головним агрономом ТОВ «Дружба»). Просить застосувати наслідки спливу позовної давності, оскільки термін, який вказує позивач, коли він дізнався про порушення своїх прав, не відповідає дійсності, так як йому було про це відомо ще в 2010 році, що підтверджується листом відділу Держкомзему у Покровському районі Дніпропетровської області. Просить відмовити в задоволенні позовних вимог та застосувати строк позовної давності.

Справу розглянуто без участі третьої особи - Покровської райдержадміністрації Покровського району Дніпропетровської області, так як до суду надійшла заява про розгляд справи без участі представника та винести рішення на розсуд суду.

Справу розглянуто без участі третьої особиприватного нотаріуса Покровського районного нотаріального округу ОСОБА_5, так як вона надіслала до суду заяву про розгляд справи без її участі.

Справу розглянуто без участі третьої особи відділу Держземагенства у Покровському районі Дніпропетровської області, так як до суду надійшла заява про розгляд справи без участі представника та винести рішення на розсуд суду.

Справу розглянуто без участі третьої особиОрлівської сільської ради Покровського району Дніпропетровської області, так як до суду надійшла заява про розгляд справи без участі представника та винести рішення згідно чинного законодавства.

Справу розглянуто без участі третьої особи ОСОБА_4, яка була належним чином повідомлена про розгляд справи, однак в судове засідання не зявилася, не повідомивши суду причини неявки.

Суд, вислухавши пояснення представника позивача, відповідача, дослідивши письмові докази, з'ясувавши фактичні обставини, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, прийшов до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити з огляду на наступне.

Так, згідно з п.п. 1,3 частини 1 ст. 129 Конституції України, основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ст.ст.12,81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно зі ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст. 81 Земельного Кодексу громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі: а). придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни , іншими цивільно-правовими угодами; б). безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; в).приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; г). прийняття спадщини; ґ).виділення в натурі на місцевості) належної їм земельної частки (паю).

Державні акти на право власності на земельні ділянки є документами, що посвідчують право власності й видаються на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або місцевого самоврядування в межах їх повноважень. У спорах, повязаних із правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватися як зазначені рішення, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки.

Державний акт на право приватної власності на землю видається на підставі рішення органу місцевого самоврядування або органу виконавчої влади, тому вирішення питання про правомірність видачі державного акта безпосередньо залежить від законності рішення, на підставі якого такий акт виданий і дотримання вимог, передбачених земельним законодавством, зокрема статтями 116, 118 ЗК України.

Відповідно до статті 140 ЗК України підставами припинення права власності на земельну ділянку є: а) добровільна відмова власника від права на земельну ділянку; б) смерть власника земельної ділянки за відсутності спадкоємця; в) відчуження земельної ділянки за рішенням власника; г). звернення стягнення на земельну ділянку на вимогу кредитора; ґ). відчуження земельної ділянки з мотивів суспільної необхідності та для суспільних потреб; д) конфіскація за рішенням суду; е) невідчуження земельної ділянки іноземними особами без громадянства у встановлений строк у випадках, визначених цим Кодексом.

Власник не може бути позбавлений права власності на земельну ділянку, крім випадків, передбачених цим кодексом та іншими законами України (стаття 153 ЗК України).

Так, відповідно до свідоцтва про смерть серія I-КИ № 530462, виданого 17.12.2013 року керівником органу державної цивільного стану - ОСОБА_6 помер 14 грудня 2013 року, про що складено відповідний актовий запис (а.с.7).

Згідно Державного акту на право власності на землю серія ДП ПК 000049, виданого 20.05.1999 року на підставі рішення № 16 3 Орлівської сільської ради народних депутатів від 16.12.1998 року ОСОБА_6 передано у приватну власність земельна ділянка площею 0,2642 га, що розташована на території с.Орли, вул.Центральна,48 Орлівської сільської ради для будівництва та обслуговування житлового будинку 0,250 га, ведення особистого підсобного господарства 0,0142 га (а.с.8).

Відповідно до рішення Орлівської сільської ради Покровського району Дніпропетровської області від 29.09.2000 року №81 сесії ХХШ скликання від 20.05.2000 року та додатку до нього ОСОБА_6 було передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,5858 га і відповідно були внесені зміни до раніше виданого йому державного акту серії ДППК 000049 (а.с.7-9).

Згідно Державного акту на право власності на землю серія III ДП № 040724, виданого 06.08.2001 року на підставі рішення сесії Орлівської сільської ради народних депутатів №132-18/ХХШ від 25.06.2001 року ОСОБА_2 (пай №252) передано у приватну власність земельна ділянка площею 8,9937 га, що розташована на території Орлівської сільської ради для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (а.с.12).

Відповідно до збірного кадастрового плану з нанесенням меж земельних ОСОБА_6 та ОСОБА_2, які утворилися в результаті обміру та співставлення виготовленої земельно-кадастрової документації минулих років - контур накладки земельних ділянок площею 0,3390 га після проведення співставлення меж фактичних та згідно державних актів ОСОБА_6 та ОСОБА_2 (а.с.11).

Згідно рішення № РВ-013 про відмову у внесенні відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру від 12.02.2013 року, виданого ОСОБА_6 державним кадастровим реєстратором Відділ Держземагенства у Покровському районі Дніпропетровської області розглянуто заяву про внесення відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру від 12.02.2013 року (реєстраційний № ЗВ-013) разом з доданими до неї документами та відповідно до Порядку ведення Державного земельного кадастру прийнято рішення про відмову у внесенні відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру, з таких підстав: знаходження в межах земельної ділянки, яку передбачається зареєструвати, іншої земельної ділянки або її частини (а.с.13).

Постановою приватного нотаріуса від 27.10.2015 р. відмовлено ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку після померлого 14.12.2013 р. ОСОБА_6, так як ними не надані документи, які передбачені п.4.12 розділу 4 Глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України на спадкове майно (а.с.53).

Так, згідно із частиною третьою статті 152 ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків, застосування інших, передбачених законом способів.

Відповідно до ст.ст. 2, 4 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно до вимог ч.2 ст.48 Цивільного процесуального кодексу України позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава.

Як вбачається зі змісту ст.ст. 51, 175 ЦПК України, на позивача покладено обов'язок визначати відповідача у справі. При цьому, суд, при розгляді справи має виходити із складу осіб, які залучені до участі у справі позивачем. Якщо позивач помилився відносно обов'язку відповідача щодо поновлення порушеного права, суд має виходити із положень ст. 51 ЦПК України та з урахуванням ч.5 ст.12 ЦПК України роз'яснити позивачеві право на заміну неналежного відповідача.

Таким чином, суд, як державний орган, на який покладено обов'язок вирішення справи відповідно до закону, має право й зобов'язаний визначити суб'єктний склад учасників процесу залежно від характеру правовідносин і норм матеріального права, які підлягають застосуванню. Це передбачено п.1 ч.1 ст.189 ЦПК України та іншими нормами процесуального права, які передбачають заміну неналежного відповідача чи залучення співвідповідачів.

Звертаючись до суду із позовом про визнання Державного акту на право приватної власності на землю частково недійсним позивач визначив як відповідача ОСОБА_2 та просив визнати частково недійсним належний їй Державний акт на право приватної власності на землю в частині включення частки земельної ділянки площею 0,399 га, переданої його батькові ОСОБА_6

Також судом враховано той факт, що державний акт на право власності на земельну ділянку є правовстановлюючим документом, який видається на підставі рішення відповідного органу місцевого самоврядування, тому вимога про скасування державного акту на право приватної власності на земельну ділянку є похідною й залежить від доведеності незаконності рішення органу місцевого самоврядування, на підставі якого виданий державний акт, однак до участі в справі не було залучено належного відповідача, яким є Орлівська сільська рада Покровського району Дніпропетровської області.

Пленум Верховного Суду України у п. 8 постанови від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» роз'яснив, що пред'явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі чи залишення заяви без руху, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному статтею 33 ЦПК. Після заміни неналежного відповідача або залучення співвідповідача справа розглядається спочатку в разі її відкладення або за клопотанням нового відповідача чи залученого співвідповідача та за його результатами суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 51 Цивільного процесуального кодексу України, суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.

За змістом ст.51 ЦПК України належними є сторони, які є суб'єктами спірних правовідносин. Належним є відповідач, який дійсно є суб'єктом порушеного, оспорюваного чи невизнаного матеріального правовідношення. Належність відповідача визначається, перш за все, за нормами матеріального права.

З аналізу наведеної статті слідує, що законодавець поклав на позивача обов'язок визначати відповідача у справі і суд повинен розглянути позов щодо тих відповідачів, яких визначив позивач. Водночас, якщо позивач помилився і подав позов до тих, хто відповідати за позовом не повинен, або притягнув не всіх, він не позбавлений права звернутись до суду з клопотанням про заміну неналежного відповідача чи залучення до участі у справі співвідповідачів і суд таке клопотання задовольняє. Тобто ініціатива щодо заміни неналежного відповідача повинна виходити від позивача, який повинен подати клопотання. У цьому клопотанні позивач обґрунтовує необхідність такої заміни, а саме, чому первісний відповідач є неналежним і хто є відповідачем належним. Подання позивачем такого клопотання свідчить, що він не лише згідний, але й просить про заміну неналежного відповідача належним.

З урахуванням принципу диспозитивності, суд не має права проводити заміну неналежного відповідача належним з власної ініціативи.

При цьому, позивачем в судовому засіданні клопотання про заміну неналежного відповідача або залучення співвідповідача не заявлялось.

За приписами ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до вказаних норм закону позивач, звертаючись до суду з позовом повинен довести факт порушення невизнання чи оспорення його прав свобод чи інтересів саме вказаним ним відповідачем. При цьому слід вважати, що заявлені позовні вимоги до неналежного відповідача задоволені судом бути не можуть, оскільки вказане слід вважати порушенням вимог процесуального закону, за якими суд не в змозі вирішувати та задовольняти позов без особи, яка повинна відповідати за позовом, прав, обов'язків, інтересів якої такий прямо стосується (належного відповідача).

Враховуючи той факт, що судом при розгляді справи встановлено, що до участі у справі не було залучено ще одного належного відповідача, яким є Орлівська сільська рада Покровського району Дніпропетровської області, тому позов слід залишити без задоволення.

При цьому, суд вважає за необхідне роз'яснити позивачу, що він має право звернутися до суду з позовом до належного відповідача.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволення позовних вимог. Враховуючи відмову у позові, судові витрати, понесені позивачем на оплату судового збору, слід покласти на останнього.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 3,5,12,13,18, 258,260,265,268, 273 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовуОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_1, який проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2) до ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_3, яка проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4), треті особи Покровська райдержадміністрація Покровського району Дніпропетровської області (місце розташування: вул. Дмитра Яворницького,119 смт. Покровське Покровського району Дніпропетровської області), Орлівська сільська рада Покровського району Дніпропетровської області (місце розташування: вул. Центральна, с. Орли Покровського району Дніпропетровської області), відділ Держземагенства у Покровському районі Дніпропетровської області (місце розташування: вул. Соборна,106 смт. Покровське Покровського району Дніпропетровської області), ОСОБА_4 (місце проживання ІНФОРМАЦІЯ_5), приватний нотаріус Покровського районного нотаріального округу ОСОБА_5 (місце розташування: вул. Соборна смт. Покровське Покровського району Дніпропетровської області) про визнання державного акту на право приватної власності на землю частково недійсним - відмовити в повному обсязі.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду Дніпропетровської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Відповідно до Розділу VІІІ п.п.15.5 п.15 ч. 1 Перехідних положень ЦПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Дніпровського апеляційного суду Дніпропетровської області через Покровський районний суд Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення буде складено протягом п'яти днів з дня проголошення його вступної та резолютивної частин.

Суддя О.С. Пустовар