РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 серпня 2018 року, місто Новоград-Волинський Житомирської області

Новоград-Волинський міськрайонний суд Житомирської області

в складі: головуючого - судді Мозгового В.Б.,

за участю секретаря судового засідання Кравець І. А.

позивача ОСОБА_1

(Справа № 285/1936/18, провадження у справі № 2/0285/926/18)

розглянув у відкритому судовому засідання у загальному порядку справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, законним представником якої є ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення боргу,

В С Т А Н О В И В:

В червні 2018 року до суду звернулась ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2, законним представником якої є ОСОБА_3, та ОСОБА_4 про стягнення боргу.

Позовні вимоги ОСОБА_1 мотивовані тим, що між нею та ОСОБА_5 20 травня 2016 року було досягнуто домовленість про придбання будинку №47 по вул. Колгоспній м. Новограді-Волинському Житомирської області, якій належав останній на праві власності. На виконання зазначеної домовленості ОСОБА_5 отримала від неї 3 000 дол.США, як авансовий платіж, про що написала розписку. 08 листопада 2016 року ОСОБА_5 померла, після її смерті відкрилась спадщина, спадкоємцями якої є відповідачі по справі ОСОБА_3 та ОСОБА_4.

Позивач керуючись ст. 1282 ЦК України та посилаючись на те, що оскільки ОСОБА_5 померла, отриманий нею авансовий платіж не повернуто, договір купівлі-продажу будинку не укладено, а відповідачі (спадкоємці) її вимогу щодо повернення боргу в добровільному порядку не виконують, просить суд стягнути з ОСОБА_2, законним представником якої є ОСОБА_3 та ОСОБА_4 3 000 дол.США, що на день звернення з позовом до суду складає 79 570,28 грн..

Відповідачка ОСОБА_4 у поданому відзиві позов не визнала. Посилаючись на те, що оскільки позивачкою ОСОБА_1 не надано належних доказів на обґрунтування своїх вимог, а саме оригіналу розписки про отримання спадкодавцем коштів, просить суд у задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Відповідачка ОСОБА_2, в інтересах якої діє ОСОБА_3, відзив на позовну заяву не подавала та в судові засідання не зявлялась, хоча про місце і час розгляду справи повідомлена у встановленому законом порядку.

В судовому засіданні ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити.

Відповідачка ОСОБА_4 в судове засідання не зявилась, але подала клопотання по слухання справи у її відсутності.

Вислухавши усні пояснення позивачки, дослідивши наявні матеріали в справі та давши їм належну оцінку, суд приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає з таких підстав.

Встановлено, що 08 листопада 2016 року померла ОСОБА_5, після смерті якої відрилась спадщина, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії І-ТП №298226 /а.с.4/.

Як вбачається з відзиву ОСОБА_4 на позовну заяву, остання є спадкоємцем після смерті спадкодавця ОСОБА_5 за заповітом. Зазначена обставина позивачем в судовому засіданні не заперечувалась.

Також встановлено, що 27 січня 2017 року ОСОБА_1 до приватного нотаріуса Новоград-Волинського міського нотаріального округу було подано заяву /вимогу-претензію/ як від кредитора спадкодавця ОСОБА_5 про наявність у останньої перед нею грошового зобовязання /а.с.7/.

У відповідності до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Докази згідно вимог ст.ст. 77 - 80 ЦПК України мають бути належними, допустимими, достовірними та достатніми.

Згідно з ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з частиною першою статті 1282 ЦК України спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов'язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині.

Визначення поняття кредитор дає п.14.1.95. ст. 14 Податкового кодексу України, згідно якого кредитор - юридична або фізична особа, яка має підтверджені у встановленому порядку вимоги щодо грошових зобов'язань до боржника, у тому числі щодо виплати заборгованості із заробітної плати працівникам боржника, а також контролюючі органи - щодо податків та зборів.

Аналіз зазначених норм права приводить до висновку, що для набуття статусу кредитора, а в свою чергу і право вимоги до спадкоємців, особа зобовязана представити беззаперечні докази, які свідчать про наявність перед нею боргових зобовязань з боку спадкодавця.

Таким чином, позивачка ОСОБА_1 звертаючись з вимогою до спадкоємців, а також з даним позовом до суду, зобовязана була надати письмові докази, які б не викликали жодних сумнівів щодо наявності перед нею грошових чи майнових зобовязань з боку спадкодавця.

Суд не бере до уваги копію розписки, що знаходиться в матеріалах справи, оскільки позивачка в порушення покладених на неї ухвалою суду від 12 липня 2018 року обовязку, не надала суду оригінал розписки, що не дає можливості суду впевнитися у її достовірності. Крім того, не повідомила суду, жодних поважних причин про неможливість надання оригіналу розписки.

Відповідно до ч. 10 ст. 84 ЦПК України у разі неподання учасником справи з неповажних причин або без повідомлення причин доказів, витребуваних судом, суд залежно від того, яка особа ухиляється від їх подання, а також яке значення мають ці докази, може визнати обставину, для з'ясування якої витребовувався доказ, або відмовити у його визнанні, або може здійснити розгляд справи за наявними в ній доказами, або, у разі неподання таких доказів позивачем, - також залишити позовну заяву без розгляду.

Отже, виходячи з вищевикладеного, та враховуючи те, що позивачка, як в добровільному так і примусовому порядку, не надала суду достовірних доказів про наявність перед нею грошового зобовязання з боку спадкодавця ОСОБА_5, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими, в звязку з чим у задоволенні позову відмовляє.

Керуючись ч. 6 ст. 259, 265, 268, 273 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_1, проживаючої ІНФОРМАЦІЯ_2) до ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3 в інтересах якої діє ОСОБА_6, (ІНФОРМАЦІЯ_4, РНОКПП НОМЕР_2 проживаючої ІНФОРМАЦІЯ_5) та ОСОБА_4 (ІНФОРМАЦІЯ_6, РНОКПП, проживаючої ІНФОРМАЦІЯ_7) про стягнення боргу відмовити в повному обсязі.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а в разі оголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Згідно п.п. 15.5 п. 15 Перехідних положень ЦПК (від 03.10.2017 року) апеляційна скарга подається учасниками справи до Апеляційного суду Житомирської області через Новоград-Волинський міськрайонний суд Житомирської області.

Повне судове рішення складено 03.09.2018 року.

Головуючий