Провадження №2/523/4293/18
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" вересня 2018 р. місто Одеса

Суворовський районний суд м.Одеси у складі:

головуючого судді Шепітко І.Г.

при секретарі Мица А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду №22 у м.Одесі в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ІНН НОМЕР_1, (АДРЕСА_1) до ТОВ «Південь Сервіс Центр» (, м.Одеса, вул.Буніна, 7) про стягнення компенсації за невикористану відпустку, заборгованості по заробітній платі та компенсації заборгованості середнього заробітку за час затримки заробітної плати, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернулась до суду з вимогами та просить стягнути з ТОВ «Південь Сервіс Центр» на її користь нараховану, але не виплачену заробітну плату у сумі 6118 гривень 00 копійок, середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати у сумі 5614 грн. 88 копійок, компенсації за невикористану щорічну відпустку у сумі 2254 гривні 45 копійок, а всього стягнути грошових коштів на загальну суму 13987 гривень 33 копійки, обгрунтовуючи вимоги тим, що вона працювала у ТОВ «Південь Сервіс Центр» з 01 листопада 2011 року по 31 травня 2018 року. Звільнена з роботи на підставі п.1 ст.36 КЗпП України, за угодою сторін. На день її звільнення відповідачем нарахована, але не виплачена їй заробітна плата за період часу з 01 квітня 2018 року по 31 травня 2018 року у сумі 6118 гривень 00 копійок, а також при звільненні їй не виплачено компенсацію за невикористану відпустку, що становить 2254 гривні 45 копійок. Відмову виплатити позивачу всі кошти, які слід було виплатити на день звільнення з роботи, відповідач обґрунтував відсутністю грошових коштів. Також позивачка зазначила, що стосовно заборгованості та терміну її виплати вона неодноразово зверталась особисто з телефону до діючого директора ТОВ «Південь Сервіс Центр» ОСОБА_2, на свої запити вона отримувала відповідь, що виплата відбудеться найближчим часом, але станом на 07 серпня 2018 року позивач не отримала жодної виплати від ТОВ «Південь Сервіс Центр».

У судове засідання сторони подали заяви, згідно яких просили розглянути справу за їх відсутності, при цьому позивачка позовні вимоги підтримав та просила позов задовольнити повністю, представник відповідача позовні вимоги визнав частково не погодившись із стягненням середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати у сумі 5614 грн. 88 копійок.

Вивчивши та дослідивши надані сторонами докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі з наступних підстав.

Відповідно до ст.233 КЗпП України, працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Відповідно до копії трудової книжки позивача вбачається, що ОСОБА_1 була прийнята на роботу до ТОВ «Південь Сервіс Центр» на посаду менеджера на підставі наказу від 28.10.2011 року за №50.

На підставі наказу №11-К від 31.05.2018 року звільнена з займаної посади на підставі п.1 ст.36 КЗпП України.

Нарахована але не виплачена позивачці заробітна плата, становить 6118 гривень 00 копійок, про що нею зазначено у позові та ця сума визнана відповідачем. Також відповідачем визнана сума компенсації за невикористану щорічну відпустку у розмірі 2254 гривень 88 копійок.

Відповідно до ст.21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору.

Згідно зі ст.94 КЗпП України роботодавець зобов'язаний регулярно виплачувати працівникам заробітну плату.

Відповідно до ст.115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Відповідно до ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться у день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після предявлення звільненим працівником вимог про розрахунок.

Приписами ст.43 Конституції України встановлено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає; право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Відповідно до ч.1 ст.2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» компенсація громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Відповідно до вимог ч.1 ст.47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний у день звільнення працівника видати працівникові належно оформлену ним трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені у ст. 116 цього Кодексу.

Нормою ч.1 ст.83 КЗпІІ України встановлено, що у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей. Згідно із вимогами ч.5 ст.95 КЗпП України, заробітна плата підлягає індексації у встановленому законом порядку.

Відповідно до вимог ст.115 КЗпІІ України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно у робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує І6 календарних днів.

Згідно із частиною 1 статті 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власника уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Крім того, згідно зі ст.117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство повинне виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у абз.1 п.20 постанови від 24 грудня 1999 року №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Таке ж роз'яснення цієї норми права, крім наведеної вище постанови Пленуму Верховного Суду України, надав і Конституційний Суд України у своєму Рішенні від 22 лютого 2012 року №4-рп/2012 у справі щодо офіційного тлумачення положень статті 233 Кодексу законів про працю України у взаємозв'язку з положеннями статей 117, 237-1 цього кодексу.

Судом встановлено, що позивачка наказом №11-К від 31.05.2018 року звільнена з займаної посади на підставі п.1 ст.36 КЗпП України, однак відповідач не здійснив з нею остаточний розрахунок при звільненні у день звільнення, тому вимоги про стягнення заборгованості по заробітній платі підлягають задоволенню повністю.

Щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки виплати, суд виходить з наступного.

Власник підприємства при звільненні позивачки порушив ч.1 ст. 47 КЗпП України, де зазначається наступне: «Власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Відповідно до статті 117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Відповідно до абз.3 ст.32 Постанови Верховного Суду України №9 від 06.11.1992 року "Про практику розгляду судами трудових спорів", у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку зв'язку з затримкою видачі трудової книжки або розрахунку він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи. Для працівників, які пропрацювали на даному підприємстві (в установі, організації) менш двох місяців, обчислення проводиться з розрахунку середнього заробітку за фактично пропрацьований час.

Відповідно до статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Однак у день звільнення жодних розрахунків з заробітної плати позивачка не отримувала, внаслідок чого виникла заборгованість з заробітної плати з вини відповідача. Спору про розмір заробітної плати не було.

Відповідно до довідки, виданої ТОВ «Південь Сервіс Центр» вих.№30/07-1 від 30.07.2018 року, заробітна плата позивача з червня 2017 року по травень 2018 року склала 44650,56 грн., за квітень 2018 року позивачу нарахована заробітна плата у розмірі 3 800,00 грн., за травень 2018 року позивачу нарахована заробітна плата у розмірі 6600,00 грн.

Таким чином, середньоденна заробітна плата позивачки за останні два місяці роботи становить 253 грн. 66 коп., виходячи з наступного розрахунку: 3800.00 грн. + 6600.00 грн./41 роб.дня (20 роб дня у квітні та 21 роб день у травні) = 253.66 грн.

Всього з 01.06.2018 року по дату подачі позову 08.08.2018 року про стягнення заборгованості середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати пройшло 39 робочих днів і відповідно до розрахунків, заборгованість станом на час подачі позову складає :

253.66грн.х39 дн. =9892.74 грн.

На час розгляду справи 20.09.2018 року заробітна плата позивачці не була виплачена, тому обрахунок середнього заробітку за весь час затримки по день розгляду справи становитиме: 253.66грн.х 82 дні (з 01.06.2018 року по 20.09.2018 року) =20800 грн.12 коп.

Отже, з огляду на вищевикладені обставини з відповідача на користь позивачки станом на 20.09.2018 року підлягав би стягненню середній заробіток за час затримки виплати належних працівникові грошових коштів, за весь час затримки виплати, у розмірі 20800 грн.12 коп.

Разом з тим, позивачкою заявлено вимогу про стягнення середнього заробітку за час затримки виплати у розмірі 5614 грн.88 коп., тому, виходячи з принципу диспозитивності судового процесу, задоволенню підлягають саме ці вимоги, оскільки суд не може виходити за межі заявлених вимог.

Згідно ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.ч.1-3 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обовязком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

З приводу негайного виконання рішення суду в частині виплати вихідної допомоги та середнього заробітку за один місяць, суд звертає увагу позивача, що п.2 ч.1 ст.430 ЦПК України передбачена можливість негайного виконання рішення суду лише щодо вимоги про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць, однак такі вимоги нею не заявлялись та судом не розглядались.

Вiдповiдно до вимог п.1 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збiр», позивачi за подання позовів про стягнення заробітної плати звiльняються вiд сплати судового збору.

Відповідно до ст.ст.133,141 ЦПК України та згідно Закону України Про судовий перевищення збір, з відповідача ТОВ «Південь Сервіс Центр» підлягає стягненню на користь держави судовий збір у розмірі 704 гривні 80 копійок.

Керуючись ст.ст.9-13, 76-83, 95, 128-131, 133, 141, 223, 247, 263-265, 268, 272, 273, 430 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1, ІНН НОМЕР_1, (м.Одеса, пр.-т Добровольського, 139, кв.149) до ТОВ «Південь Сервіс Центр» (, м. Одеса, вул.. Буніна, 7) про стягнення компенсації за невикористану відпустку, заборгованості по заробітній платі та компенсації заборгованості середнього заробітку за час затримки заробітної плати, задовольнити повністю.

Стягнути з ТОВ «Південь Сервіс Центр» (, м.Одеса, вул.Буніна, 7) на користь ОСОБА_1, ІНН НОМЕР_1, (м.Одеса, пр.-т Добровольського, 139, кв.149) не виплачену заробітну плату у сумі 6118 гривень 00 копійок, середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати у сумі 5614 грн 88 копійок, компенсацію за невикористану щорічну відпустку у сумі 2254 гривні 45 копійок, а всього стягнути грошових коштів на загальну суму 13987 гривень 33 копійки.

Стягнути з ТОВ «Південь Сервіс Центр» (, м.Одеса, вул.Буніна, 7) судовий збір у розмірі 704 гривні 80 копійок, зарахувавши його до спеціального фонду Державного бюджету України.

Копію рішення направити сторонам у справі.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Одеської області через Суворовський районний суд м.Одеси суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Датою ухвалення рішення за відсутності учасників справи є дата складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 27.09.2018 року.

Суддя: