Постанова

Іменем України

12 вересня 2018 року

м. Київ

справа № 214/6692/14-ц

провадження № 61-21182 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Білоконь О. В., Гулька Б. І. (суддя-доповідач), Синельникова Є. В., Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство «Дельта Банк»;

відповідач - ОСОБА_3;

представники відповідача: ОСОБА_4, ОСОБА_5;

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» на рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі судді Ковтун Н. Г. від 4 червня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області у складі колегії суддів: Барильської А. П., Зубакової В. П., Митрофанової Л. В., від 8 лютого 2017 року,

В С Т А Н О В И В :

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У липні 2014 року публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» (далі - ПАТ КБ «Дельта Банк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява мотивована тим, що 2 листопада 2006 року між акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк, правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» (далі - ПАТ «УкрСиббанк»), та ОСОБА_3 було укладено договір про надання споживчого кредиту № 0, згідно умов якого останній отримав кредитні кошти у розмірі 29 741 доларів США зі сплатою 11 % річних та кінцевим терміном повернення до 1 листопада 2013 року.

8 грудня 2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу права вимоги, згідно умов якого до ПАТ «Дельта Банк» перейшло право вимоги за вищевказаним договором про надання споживчого кредиту, який укладений між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_3

Оскільки відповідач свої зобов'язання за вказаним вище договором належним чином не виконував, на вимоги банку не реагував, станом на 13 травня 2014 року утворилась заборгованість у розмірі 13 676 доларів 43 центів США, що згідно курсу Національного банку України еквівалентно 159 284 грн 68 коп.

Посилаючись на викладене, ПАТ «Дельта Банк» просило суд стягнути з ОСОБА_3 на свою користь заборгованість за договором про надання споживчого кредиту від 2 листопада 2006 року у розмірі 13 676 доларів 43 центів США, що згідно курсу Національного банку України еквівалентно 159 284 грн 68 коп. (проценти за користуванням кредитом).

Рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 4 червня 2015 року у задоволенні позову ПАТ «Дельта Банк» відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивачем належними та допустимими доказами не доведено як розрахунку суми заборгованості відповідача перед банком, так і переходу права вимоги від ПАТ «УкрСиббанк» до ПАТ «Дельта Банк» за договором про надання споживчого кредиту від 2 листопада 2006 року. Крім того, заочним рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 13 січня 2009 року, що набрало законної сили, стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за вищевказаним кредитним договором, яке позичальник виконав 13 вересня 2010 року, що підтверджується квитанцією № 350 про погашення кредитної заборгованості.

Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 8 лютого 2017 року апеляційну скаргу ПАТ «Дельта Банк» відхилено, рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 4 червня 2015 року залишено без змін.

Погоджуючись із рішенням районного суду, апеляційний суд виходив із того, що встановити дійсний розмір заборгованості відповідача за договором про надання споживчого кредиту за наданими банком доказами не вбачається можливим, оскільки подана банком довідка від 13 травня 2014 року про заборгованість за кредитом не містить інформації щодо належного розрахунку по кредиту, не зазначено дати та розміри погашення кредиту і відсотків, не зазначено періоди оплати відповідачем по договору кредиту, не вказаний період, за який виникла заборгованість, не надані документи, які б достовірно підтверджували правильність розрахунку, врахування всіх платежів відповідача, які були здійснені ним у період дії договору, дотримання порядку та підстав нарахування відсотків за кредитом, у зв'язку з чим відсутні підстави вважати, що розмір заборгованості відповідача перед позивачем, а також суми відсотків, зазначені у розрахунку та довідці є правильними. Таким чином, банком не доведено заявлений розмір кредитної заборгованості, що є наслідком відмови в позові про стягнення заборгованості за кредитним договором.

У касаційній скарзі, поданій у квітні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ПАТ «Дельта Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Дельта Банк», посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржувані судові рішення скасувати й ухвалити нове рішення, яким позов банку задовольнити у повному обсязі.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди попередніх інстанцій не сприяли всебічному і повному з'ясуванню обставин справи шляхом роз'яснення та попередження сторін про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій. Суди не вимагали надати повний текст договору купівлі-продажу права вимоги від 8 грудня 2011 року, що укладений між ПАТ «Дельта Банк» та ПАТ «УкрСиббанк», додаток № 1 до нього, а також розрахунок заборгованості відповідача за договором про надання споживчого кредиту від 2 листопада 2006 року, якщо у суду були сумніви щодо нього. Позивачем доведено належними та допустимими доказами перехід до нього права вимоги за вищевказаним договором кредиту. Також суди не врахували, що заочним рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 13 січня 2009 року з відповідача стягнута заборгованість за кредитним договором станом на 1 липня 2008 року, а виконано зазначене рішення суду відповідачем лише 13 вересня 2010 року, тобто за цей час продовжувались нараховуватись проценти за користування не повернутими ОСОБА_3 кредитним коштами, які підлягають стягненню.

Відзив на касаційну скаргу не надходив.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У квітні 2018 року справа надійшла до Верховного Суду.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу. У разі необхідності учасники справи можуть бути викликані для надання пояснень у справі.

Частиною першою статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.

Судом установлено, що2 листопада 2006 року між акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», та ОСОБА_3 було укладено договір про надання споживчого кредиту № 0, згідно умов якого останньому було надано кредитні кошти у розмірі 29 741 доларів США зі сплатою 11 % річних та кінцевим терміном повернення до 1 листопада 2013 року.

Оскільки ОСОБА_3 умови зазначеного договору належним чином не виконував, кредитні кошти своєчасно не повертав, ПАТ «УкрСиббанк» звернулося до суду з позовом про стягнення з нього заборгованості за кредитним договором.

Заочним рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 13 січня 2009 року, що набрало законної сили, позов ПАТ«УкрСиббанк» до ОСОБА_3, ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за договором про надання споживчого кредиту від 2 листопада 2006 року задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_6 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість у розмірі 150 661 грн 61 коп (а. с. 64).

ОСОБА_3 у повному обсязі виконав зазначене рішення суду та сплатив стягнуту з нього заборгованість у розмірі 151 037 грн 05 коп, що підтверджується квитанцією № 350 від 13 вересня 2010 року (а. с. 65).

8 грудня 2011 року між ПАТ «Укрсиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу права вимоги за кредитами, відповідно до умов якого ПАТ «Укрсиббанк» відступив на користь ПАТ «Дельта Банк» своє право вимоги заборгованості за договорами кредиту (а. с. 21-22).

Згідно виписки з акту від 29 лютого 2012 року прийому-передачі документації за договорами купівлі-продажу права вимоги за кредитами від 8 грудня 2011 року, продавець ПАТ «УкрСиббанк» передав, а покупець ПАТ «Дельта Банк» прийняв документацію щодо стягнення заборгованості з боржника ОСОБА_3 за кредитним договором № 0 (а. с. 18).

Звертаючись з позовом, ПАТ «ДельтаБанк» посилалось на порушенням відповідачем умов кредитного договору, внаслідок чого станом на 13 травня 2014 року утворилась заборгованість у розмірі 13 676 доларів 43 центів США, що згідно курсу Національного банку України еквівалентно 159 284 грн 68 коп. (проценти за користуванням кредитом).

Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із частиною першою статті 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Відповідно до частин першої та другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно з вимогами кредитного договору за наявності прострочення виконання основного зобов'язання в обумовлений сторонами строк ПАТ «УкрСиббанк», правонаступником якого є позивач, використав право вимагати дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України, та пені за порушення умов договору, шляхом стягнення цих коштів у судовому порядку.

Такими діями кредитор на власний розсудзмінив умови основного зобов'язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом, із чим погодився й суд, який задовольнив позовні вимоги ПАТ «УкрСиббанк».

У такому випадку має застосовуватися вимога про сплату процентів від суми позики, передбачена частиною першою статті 1048 ЦК України, до дня, встановленого кредитором у вимозі про дострокове повернення кредиту шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Статтею 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625цього Кодексу.

За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Колегія суддів вважає, що наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав лише 13 вересня 2010 року, не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, який у цій частині змінений кредитором, що засвідчено в судовому рішенні, а отже, строк дії договору змінився.

У такому разі положення абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України, за яким проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики, не підлягають застосуванню, оскільки між сторонами немає домовленості про порядок повернення позики поза межами строку дії договору.

Звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості засвідчує такі зміни.

Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред'явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

Зазначений висновок відповідає правовій позиції, викладеній у постанові ОСОБА_7 Верховного Суду від 4 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц, провадження № 14-154 цс 18.

Згідно з частиною четвертою статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Отже, якщо рішенням суду стягнуто суму заборгованості у повному обсязі, то кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов'язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів.

Проте ПАТ «Дельта Банк» вимог про стягнення сум, передбачених статтею 625 ЦК України, не заявляв.

Згідно з частиною першою, четвертою статті 412 ЦПК України підставою для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

Відповідно до статті 413 ЦПК України суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.

З урахуванням наведеного судові рішення підлягають залишенню без змін зі зміною мотивів для відмови в позові, тобто за безпідставністю заявлених позовних вимог.

Керуючись статтями 400, 412, 413, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» залишити без задоволення.

Рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 4 червня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 8 лютого 2017 року залишити без змін, змінивши мотиви відмови в позові публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором з посиланням на безпідставність позовних вимог.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: О. В. Білоконь

Б. І. Гулько

Є. В. Синельников

Ю. В. Черняк