Справа № 628/1227/17
Провадження № 2/628/778/18
21 вересня 2018 року Куп'янський міськрайонний суд Харківської області
у складі: головуючого - судді Шиховцової А.О.,
за участю секретаря Шевченко О.І.,
розглянувши в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Куп'янську за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у здійсненні власником права власності, позбавлення права користування житловим приміщенням квартирою, виселення з житлового приміщення квартири, зняття з реєстрації місця постійного проживання,

ОСОБА_1 у квітні 2018 року звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про усунення перешкод у здійсненні власником права власності, позбавлення права користування житловим приміщенням квартирою, виселення з житлового приміщення квартири, зняття з реєстрації місця постійного проживання, посилаючись на те, що вона є власником квартири АДРЕСА_1 (колишня вулиця Ленінська) в смт. Купянськ-Вузловий, Харківської області, на підставі договору дарування, посвідченого 20 липня 2017 року державним нотаріусом Купянської державної нотаріальної контори Харківської області за р. № 1-1761. Відповідач проживає та зареєстрований у цій квартирі, що перешкоджає їй як власнику здійснювати своє право користування квартирою в цілому на свій розсуд. В добровільному порядку він не бажає знятися з реєстраційного обліку за адресою знаходження квартири та виселитися з неї. Відповідач не є членом її сімї, договір найму житлового приміщення квартири, між нею та відповідачем не укладався, він не сплачує витрати за користування квартирою, опаленням, водою, електропостачанням, газом, не утримує квартиру в належному стані, спільного господарства вони не ведуть. Також позивач зазначає, що вона має сімю, до складу якої входять чоловік та малолітня донька, та бажає, щоб її сімї ніхто не перешкоджав у користуванні цією квартирою, щоб дитина знала, що живе в родині, це її рідний дім, її речі. За таких обставин позивач звернулася до суду з даним позовом.
27 червня 2018 року суд своєю ухвалою відкрив провадження у даній справі з призначенням підготовчого засідання за правилами загального позовного провадження.
Ухвалою суду від 09.08.2018 р. закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті.
У письмовій заяві від 21.09.2018 р., поданій через канцелярію суду, позивач ОСОБА_1 просила суд розглянути справу у відсутність відповідача, який два рази до судного засідання не зявився, але знав про слухання справи, та розглянути справу у заочному порядку.
У судовому засіданні позивач підтримала позов, просила задовольнити.
Відповідач ОСОБА_2 ані у підготовчі засідання, ані у судові, не зявився, з невідомих суду причин, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, що підтверджується рекомендованими повідомлення про вручення поштового відправлення: копії позову з додатками, судових викликів (а.с.23,32). Відзиву на позовну заяву відповідач не подав.
У відповідності до п.1 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день вручення судової повістки під розписку.
Відповідно до ч.3 ст.131 ЦПК України, учасники судового процесу зобовязані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не зявилися в судове засідання без поважних причин.
Згідно ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
Зі згоди позивача, враховуючи наявність одночасного існування умов, передбачених ч.1 ст. 280 ЦПК України,суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.
Суд, заслухавши пояснення позивача, дослідивши докази по справі та надавши їм належну оцінку, встановив наступне.
ОСОБА_1 на праві приватної власності належить квартира, розташована за адресою: Харківська область, м. Купянськ, смт. Купянськ-Вузловий, вул. Центральна, (колишня Ленінська)АДРЕСА_2, на підставі договору дарування квартири від 20 липня 2017 року, посвідченого державним нотаріусом Купянської державної нотаріальної контори Харківської області, зареєстровано в реєстрі за № 1-1761, дарувальником по даному договору є мати позивача ОСОБА_3 (а.с.8,9).
Позивач ОСОБА_1 перебуває у зареєстрованому шлюбі з 16 жовтня 2015 року з ОСОБА_4 (а.с.10). Подружжя мають доньку ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.11).
Як вбачається з довідки ТОВ «Керуюча компанія «Коменерго-Купянськ» від 29 березня 2018 року № 150, а також управління житлово-комунального господарства, благоустрою та капітального будівництва Купянської міської ради Харківської області від 23.06.2018 р. № 369, у цій квартирі значаться зареєстрованими: ОСОБА_1 власник, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 донька, ОСОБА_3 мати, ОСОБА_2 брат (а.с.7,17).
Як встановлено у судовому засіданні, позивач проживає у цій квартирі разом з сімєю чоловіком (фактично без реєстрації у цій квартирі) та донькою, її мати ОСОБА_3 хоча і зареєстрована у даній квартирі, але тривалий час не проживає в ній. ЇЇ брат, відповідач по справі, який не є членом її сімї, та був членом сімї попереднього власника квартири, проживає у спірній квартирі, що належить їй на праві приватної власності, чим перешкоджає їй, як власнику, повною мірою використовувати дану квартиру в цілому, на свій розсуд та для проживання її членів сімї чоловіка та малолітньої доньки. Договору найму житлового приміщення квартири між нею та відповідачем не було укладено, ОСОБА_2 не сплачує витрати за користування кватирою, водою, газом, електроенергію, не утримує житло в належному стані. Крім того, відповідач ОСОБА_2 дозволяє собі прийти у квартиру у нетверезому стані, в неохайному вигляді, привести своїх друзів, користуватися предметами побуту, брати речі, що належать позивачці та її сімї, заходити до кімнати, де перебуває, відпочиває малолітня дитина, порушує санітарні норми, спокій у її сімї. Спільного господарства позивач та її сімя з відповідачем не ведуть.
Як на підставу позовних вимог ОСОБА_1 посилається на те, що вона є новим власником кватири, що знаходиться за адресою: смт. Купянськ-Вузловий, вул. Центральна, (колишня Ленінська)АДРЕСА_2, а ОСОБА_2 добровільно відмовляється звільнити належну їй квартиру, що порушує її права, як власника.
Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Приймаючи рішення по справі, що розглядається, суд виходив з вимог ст. 81 ЦПК України, яка регламентує, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів можуть бути припинення дії, яка порушує право.
Згідно з положеннями ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ст. 321 ЦК України).
Згідно ст. 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Відповідно до ч.1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Відповідно до ч. 1 ст. 383 ЦК України власник квартири має право використовувати її для власного проживання, проживання членів своєї сімї, інших осіб.
Згідно ч.1, ч.2 ст. 386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.
Оскільки право власності є абсолютним правом, яке включає право володіння, користування та розпорядження майном, якого ніхто не може бути позбавлений, крім випадків, передбачених законом, то власник житла має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, згідно з положеннями ст. 391 ЦК України.
Вказана норма передбачає усунення порушень права власності будь-яким способом, у тому числі, й шляхом виселення.
Відповідно до ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.
Відповідно до ч. 4 ст. 156 ЖК України до членів сімї власника квартири належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Частиною 2 статті 64 ЖК України передбачено, що до членів сім'ї належать дружина, чоловік, їх діти і батьки і може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом і ведуть спільне господарство.
Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України, які, окрім іншого, передбачають, що правовідносини, пов'язані зі створенням перешкод здійснення права користування своїм майном, регулюються ст. 391 ЦК України, яка встановлює, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Відповідно до правового висновку, викладеному у постанові ВСУ від 16.11.2016 р. № 688/63/15-ц, порівняльним аналізом статей 383,391,405 ЦК України та статей 150,156 у поєднанні зі статтею 64 ЖК України слід дійти висновку, що положення статей 383, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жиле приміщення, будинок, квартиру тощо, від будь-яких осіб, у тому числі, які не є і не були членами його сімї, а положення статей 405 ЦК України, статей 150, 156 ЖК України регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів його сімї, у тому числі у випадку втрати права власності власником, припинення з ним сімейних відносин або відсутності члена сімї власника без поважних причин понад один рік.
Виходячи з положень ст. ст. 16, 391, 386 ЦК України власник має право звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який ураховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право.
Позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.
Як встановлено у судовому засіданні, ОСОБА_2 був членом сім'ї попереднього власника вищезазначеної квартири, ніякої домовленості між сторонами з приводу користування цим житлом не було, договору найму квартири сторони не укладали, і в подальшому позивач, як новий власник квартири, не має наміру укладати з відповідачем такий договір, спільного господарства сторони не ведуть. Право члена сім'ї власника квартири користуватися цим житлом існує лише за наявності у власника права приватної власності на це майно. Виникнення права членів сім'ї власника квартири на користування житлом та обсяг цих прав залежить від виникнення у власника квартири права власності на цей будинок, а відтак - припинення права власності особи на квартиру припиняє право членів її сім'ї на користування цим житлом. Отже, права членів сім'ї власника будинку на об'єкт власності є похідними від прав самого власника. Передбачаючи право власника квартири на відчуження цих об'єктів, закон не передбачив при цьому перехід прав і обов'язків попереднього власника до нового власника в частині збереження права користування житлом (житлового сервітуту) членів сім'ї колишнього власника у випадку зміни власника квартири.
Отже, відсутні будь-які правові підстави для зайняття відповідачем спірного житлового приміщення - квартири, з переходом права власності спірної квартири до нового власника, відповідач втратив право користування нею, його реєстрація у квартирі обмежує право власності позивача, як нового власника, зокрема, користування і розпорядження своїм майном.
Відповідно до ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону та за рішенням суду.
Нормою, яка встановлює порядок виселення із займаного житлового приміщення, є ст. 109 ЖК України , у частині першій якої передбачені підстави виселення. Виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку.
Оскільки право власності позивача на спірну квартиру є незаперечним та таким, що набуто з правових підстав, відповідач не має права перешкоджати позивачу у проживанні та користуванні спірним нерухомим майном та підлягає виселенню.
Таким чином, аналізуючи вищенаведене, об'єктивно оцінивши достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що відповідач здійснює позивачу, як власнику квартири, перешкоди у користуванні та розпорядженні майном, а тому позовні вимоги є обґрунтованими, доведеними та підлягають задоволенню у повному обсязі.
Керуючись ст. ст. 4, 12, 13, 81, 263, 265, ст. 268, 280-284, 351, 352, 355 ЦПК України, ст.ст. 16, 317, 319, 383, 386, 391 ЦК України, ст. 41 Конституції України, ст.ст. 150, 156 ЖК України, суд,
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у здійсненні власником права власності, позбавлення права користування житловим приміщенням квартирою, виселення з житлового приміщення квартири, зняття з реєстрації місця постійного проживання задовольнити повністю.
Усунути перешкоди у здійсненні ОСОБА_1, права особистої приватної власності на квартиру АДРЕСА_3.
Позбавити ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, права користування житловим приміщенням квартирою № 12 в будинку № 15 по вулиці Центральній в смт. Купянськ-Вузловий, Харківської області.
Виселити ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, з житлового приміщення квартири АДРЕСА_3.
Зняти ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, з реєстрації місця постійного проживання за адресою: квартира ІНФОРМАЦІЯ_4.
До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через Купянський міськрайонний суд Харківської області шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня проголошення рішення. (п. 15, п.п. 15.5 Перехідних положень ЦПК України).
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, строк на апеляційне оскарження обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 30 днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Повний текст рішення складений 27 вересня 2018 року.
Суддя: А.О.Шиховцова