Справа № 751/1048/18 Провадження № 22-ц/795/1101/2018 Головуючий у I інстанції ОСОБА_1 Доповідач - Шитченко Н. В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 вересня 2018 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючої-судді ОСОБА_2,

суддів Бобрової І.О., Мамонової О.Є.,

із секретарем Зіньковець О.О.,

позивач ОСОБА_3,

відповідач ОСОБА_4,

третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору:

Деснянський відділ державної виконавчої служби м. Чернігова

Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_3, ОСОБА_4 на рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 12 липня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про збільшення розміру аліментів на утримання дітей, стягнення пені за прострочення по сплаті аліментів,

місце ухвалення рішення суду м. Чернігів,

дата складання повного тексту рішення суду першої інстанції 17 липня 2018 року.

У С Т А Н О В И В:

У лютому 2018 року ОСОБА_3 звернулась з позовом до ОСОБА_4, у якому, зменшивши у подальшому позовні вимоги, просила збільшити розмір аліментів, які стягуються на їх спільних трьох дітей у розмірі 1000 грн щомісячно, до 10000 грн щомісячно, та стягнути з відповідача 25551,10 грн пені за прострочення по сплаті аліментів за період з січня 2008 року по грудень 2017 року. Заявлені вимоги мотивувала тим, що з часу винесення судового рішення про примусове стягнення з ОСОБА_4 аліментів, її матеріальне становище змінилось у бік погіршення, оскільки вона не працює та сплачує кредитні зобовязання відповідача. У той же час останній почав працювати та отримує близько 20000 грн заробітної плати. Вказує, що аліменти повинні нараховуватись з урахуванням індексу інфляції, оскільки прожитковий мінімум на дитину збільшився. Упевнена, що має право на відшкодування пені у звязку з тим, що станом на грудень 2017 року заборгованість відповідача по сплаті аліментів становить 85467 грн.

Рішенням від 12 липня 2018 року Новозаводський районний суд м. Чернігова позов ОСОБА_3 задовольнив частково. Збільшив розмір аліментів, що стягуються з ОСОБА_4 на підставі рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 27 серпня 2008 року на користь ОСОБА_3 на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3, до 3000 грн щомісячно, починаючи з дня набрання цим рішенням законної сили і до досягнення старшою дитиною повноліття. У задоволенні решти позовних вимог відмовив. Вирішив питання судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3, не погоджуючись з ухваленим судовим рішенням у частині відмовлених позовних вимог, просить змінити оскаржуване рішення суду та задовольнити її позов у повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що судом першої інстанції не дотримано вимог ст. 192 СК України щодо встановлення обставин, наявність яких передбачає зміну розміру аліментів.

Позивач вказує, що суд безпідставно не врахував, як підстави для збільшення розміру аліментів, її скрутне матеріальне становище, якого вкрай не вистачає на задоволення потреб дітей та сплату комунальних платежів. Крім цього, вона змушена сплачувати кредитні зобовязання відповідача, у яких під впливом обману виступила у якості поручителя.

Зазначає, що відповідач має реальну можливість сплачувати щомісячно 10000 грн аліментів, оскільки зі своєю цивільною дружиною має власний бізнес з вантажних перевезень та отримую близько 20000 грн прибутку.

Звертає увагу, що саме для посилення захисту права дітей на належне утримання, харчування та забезпечення їх гармонійного розвитку вона звернулась з вимогою про збільшення розміру аліментів, проте обґрунтування її доводів суд залишив поза своєю увагою, як і не дав належної оцінки тій обставині, що одна з її дочок постійно хворіє, є фактично інвалідом і на її складну операцію були витрачені значні кошти.

Також вказує, що районний суд, відмовивши у задоволенні вимоги про стягнення пені, позбавив її у майбутньому права звернення з аналогічним позовом та не врахував, що розрахунок державного виконавця на теперішній час не скасований, оскільки відсутнє рішення суду, яке набрало законної сили, з питання його зміни або скасування.

У своїй апеляційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на ухвалення рішення з порушенням норм процесуального та неправильним застосуванням матеріальних норм, просить рішення в частині задоволених вимог скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити частково та збільшити розмір аліментів з 1000 грн до 2000 грн щомісячно.

Відповідач вказує, що стягнута судом сума аліментів 3000 грн, беручи до уваги його щомісячний дохід 3461,5 грн, перевищує встановлений ч. 3 ст. 70 ЗУ «Про виконавче провадження» граничну максимальну відсоткову ставку відрахувань 50 %, що фактично позбавляє його засобів для існування.

Зазначає, що ні в якому разі не має наміру ухилятися від виконання батьківських обовязків щодо утримання дітей, а також згоден нести додаткові витрати у звязку з їх лікуванням.

Учасниками справи відзиви на апеляційні скарги у встановлений термін не подавались.

Заслухавши суддюдоповідача, вислухавши позивача та представників сторін, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційних скарг, апеляційний суд вважає, що апеляційні скарги підлягають залишенню без задоволення, а рішення суду без змін, виходячи з наступного.

Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Частково задовольняючи позовні вимоги про збільшення розміру аліментів, суд першої інстанції виходив з того, що визначений позивачем розмір аліментів є значно завищеним, та взяв до уваги розмір прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, який з 01 липня 2018 року становить 1944 грн, рівність обовязку батьків щодо утримання дітей, матеріальне становище сторін, а також врахував засади справедливості та захисту прав неповнолітніх дітей.

Відмовляючи у задоволенні вимоги щодо стягнення пені за прострочення по сплаті аліментів, районний суд визнав її передчасною і зазначив, що при визначенні розміру пені за основу взято розрахунок державного виконавця про розмір заборгованості по аліментам, який на даний час відповідач оскаржує у судовому порядку, а питання щодо визначення розміру заборгованості не є предметом даного судового розгляду.

Суд апеляційної інстанції погоджується з таким висновком суду, оскільки він ґрунтується на матеріалах справи та відповідає вимогам чинного законодавства.

У справі встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який на даний час розірваний, про що 26 червня 2008 року відділом РАЦС Чернігівського МУЮ зроблений актовий запис № 573 (а.с. 4).

ОСОБА_4 та ОСОБА_3 являються батьками трьох неповнолітніх дітей: ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 7-8).

Рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 27 серпня 2008 року з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 стягнуто аліменти на утримання трьох неповнолітніх дітей у розмірі 1000 грн щомісячно, починаючи з 21 березня 2008 року і до досягнення старшою дитиною повноліття (а.с. 5). На виконання вказаного рішення 05 травня 2008 року був виданий виконавчий лист, який був предявлений до виконання до Деснянського ВДВС (а.с. 10).

Відповідачем рішення суду про стягнення з нього аліментів виконується неналежним чином, про що свідчить виконавчий лист № 749/670/14, виданий Щорським районним судом, яким з ОСОБА_4 стягнуто на користь Управління праці та соціального захисту населення Новозаводської районної у м. Чернігові ради 45662,03 грн, сплачених ОСОБА_3 тимчасової державної допомоги дітям, батьки яких ухиляються від сплати аліментів (а.с. 52).

З копій платіжних доручень та дублікатів квитанцій вбачається, що стягнення зазначених вище коштів проводиться шляхом відрахувань із заробітної плати ОСОБА_4 та добровільної сплати відповідачем (а.с. 53-57, 66-68).

Згідно з розрахунком державного виконавця заборгованість ОСОБА_4 по аліментам станом на 01 травня 2018 року складає 82969 грн (а.с. 104-105).

Звернувшись до суду з вимогою про збільшення розміру аліментів, які стягуються на її користь на утримання трьох дітей, ОСОБА_3 зазначила підставами для цього своє скрутне матеріальне становище, зумовлене сплатою комунальних платежів, значних витрат на лікування дочки та погашенням кредитних зобовязань відповідача, у той час як фінансовий стан ОСОБА_4 зазнав лише покращень.

Статтями 180, 181 СК України визначено, що батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Згідно з приписами ст. 182 СК України (в редакції, що діяла на час розгляду справи) при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не можу бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 192 СК України та розяснень п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року № 3, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоровя когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Тобто, законодавцем чітко встановлена наявність конкретних підстав для зміни розміру аліментів.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції, у повній мірі проаналізувавши вищенаведені норми та вивчивши матеріали справи, дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позовної вимоги ОСОБА_3 та збільшення розміру аліментів, які стягуються з ОСОБА_4 на користь позивача на утримання неповнолітніх дітей, до 3000 грн щомісячно.

Так, позовна заява містить посилання про наявність законних, на думку позивача, підстав для стягнення аліментів у більшому, ніж визначено судовим рішенням, розмірі.

Як убачається з матеріалів справи, позивач має пільги, передбачені законодавством для багатодітних сімей, що підтверджується копією посвідчення № 003452, виданого 20 січня 2011 року відділом у справах сімї та молоді Чернігівської міської ради (а.с. 20). ОСОБА_3 знаходиться на «Д» обліку та постійно отримує лікарські засоби, про що свідчить довідка Чернігівської міської лікарні № 1 від 27 березня 2018 року (а.с. 82).

В ході розгляду справи за позовом ОСОБА_3 про стягнення з ОСОБА_4 аліментів у розмірі 1000 грн щомісячно на утримання неповнолітніх дітей, останній зазначав про те, що тимчасово не отримує заробітної плати, але при цьому не заперечував проти заявленого позивачем розміру аліментів, які по мірі можливості буде сплачувати. Зазначене підтверджується поясненнями відповідача, відображених у мотивувальній частині рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 27 серпня 2008 року (а.с. 5).

Згідно з трудовим договором № 1 між працівником і фізичною особою, яка використовує найману працю, укладеного 08 вересня 2017 року, ОСОБА_4 з 11 вересня 2017 року працює у ФОП ОСОБА_8 (а.с. 49).

Матеріали справи не містять даних, що відповідач на час розгляду справи перебував у зареєстрованому шлюбі чи має інших неповнолітніх дітей. Не підтверджуються матеріалами справи твердження позивача про те, що ОСОБА_4 перебуває з ОСОБА_8 у фактичних шлюбних відносинах.

Умовами п. 3 наявного у матеріалах справи трудового договору, наданого відповідачем, визначено, що роботодавець зобовязується оплачувати працю працівника у розмірі мінімальної заробітної плати згідно законодавства (3200 грн).

З довідки про доходи, виданою ФОП ОСОБА_8 17 квітня 2018 року, вбачається, що сукупна сума доходу ОСОБА_4 за період з жовтня 2017 року по березень 2018 року складає 20769 грн (а.с. 65).

Наведене вище свідчить про те, що з часу ухвалення рішення від 27 серпня 2008 року про стягнення з відповідача аліментів на утримання трьох дітей у розмірі 1000 грн щомісячно, матеріальний стан ОСОБА_4 покращився, чого не оспорює і сам відповідач.

При цьому районний суд обґрунтовано зазначив, з чим погоджується і апеляційний суд, що за період з 2008 року по липень 2018 року значно збільшився законодавчо визначений розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а саме з 526 грн для дітей віком до 6 років (ст. 58 ЗУ «Про державний бюджет України на 2008 рік») до 1944 грн для дітей віком від 6 до 18 років (ст. 7 ЗУ «Про Державний бюджет України на 2018 рік»).

Тобто сума аліментів 3000 грн, яка визначена судом першої інстанції для стягнення з відповідача на утримання неповнолітніх дітей віком від 6 до 18 років, буде повністю забезпечувати, у відповідності до ст. 182 СК України, мінімальний розмір аліментів для кожної дитини, оскільки 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини зазначеного віку, який з 01 липня 2018 року становить 1944 грн, складає 972 грн.

Саме з цих підстав не беруться до уваги доводи апеляційної скарги ОСОБА_4 про необхідність зменшення визначеного судом першої інстанції розміру аліментів до 2000 грн, оскільки судом першої інстанції вказаний розмір визначений на межі 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Отже, розмір доходу відповідача у даному випадку не може бути визначальним фактором, оскільки законодавець забороняє визначати розмір аліментів, нижче від визначеного законом мінімального.

Чинним законодавством не визначено, як підставу для збільшення розміру аліментів, погіршення фізичного стану дитини. Натомість приписами ч. 1 ст. 185 СК України визначено, що той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, зобовязаний брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Беручи до уваги наведену норму, апеляційний суд вважає посилання ОСОБА_3 на хворобливий фізичний стан однієї з дочок та значні матеріальні витрати на її лікування підставою для звернення з позовом про стягнення додаткових витрат, а не збільшення розміру аліментів.

Колегія суддів не вважає здійснення позивачем погашення кредитних зобовязань відповідача тією обставиною, яка свідчить про погіршення її матеріального становища з огляду на те, що відповідно довідки ТВБВ № 10024/080 філії Чернігівське обласне управління АТ «Ощадбанк» ОСОБА_3 виступає фінансовим поручителем у позичальника ОСОБА_4 по кредитному договору № 121/392 від 27 травня 2005 року (а.с. 9), тобто на час розгляду у 2008 року справи про стягнення аліментів на утримання трьох неповнолітніх дітей позивач, як і відповідач вже мали кредитні зобовязання, отже зазначена позивачем обставина, як підстава для збільшення розміру аліментів, також правомірно не була врахована при вирішенні питання про збільшення розміру аліментів.

Як зазначалось вище, не підтверджено матеріалами справи перебування відповідача у фактичних шлюбних відносинах з роботодавцем, наявність у нього на праві власності транспортних засобів та отримання ОСОБА_4 щомісячного прибутку у розмірі 20000 грн. Отже, ці вказані позивачем у апеляційній скарзі обставини на підтвердження доводів позову про збільшення розміру аліментів до 10000 грн не ґрунтуються на доказах, а отже є припущеннями, на яких не може ґрунтуватись судове рішення.

Положеннями ч. 1 ст. 196 СК України визначено, що у разі виникненні заборгованості з вини особи, яка зобовязана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

Звертаючись до суду з вимогою про стягнення пені від суми несплачених аліментів, ОСОБА_3 взяла за основу розрахунок державного виконавця заборгованості по аліментам станом, яка станом на грудень 2017 року становила 85467 грн (а.с. 12-13).

Ухвалою від 12 липня 2018 року Новозаводський районний суд м. Чернігова задовольнив скаргу ОСОБА_4 на дії головного державного виконавця Деснянського відділу ДВС м. Чернігова ГТУЮ у Чернігівській області ОСОБА_9 та зобовязав державного виконавця провести перерахунок заборгованості по сплаті аліментів по виконавчому листу № 2-1337, виданого 27 серпня 2008 року Новозаводським районним судом м. Чернігова, за період з 01 жовтня 2008 року по 30 вересня 2013 року, вирахувавши із суми заборгованості по аліментам суму тимчасової державної допомоги дітям, батьки яких ухиляються від сплати аліментів, призначеної управлінням праці та соціального захисту населення Новозаводської районної у м. Чернігові ради та виплаченої ОСОБА_3 (а.с. 115). Вказана ухвала суду на час розгляду даної цивільної справи законної сили не набрала.

Висновком, викладеним у постанові ВП Верховного Суду від 25 квітня 2018 року (справа № 572/1762/15-ц, провадження №14-37 цс 18), розяснено, що при розгляді спорів про стягнення на підставі ч. 1 ст. 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен зясувати розмір несплачених аліментів по кожному з цих періодичних платежів, встановити строк, до якого кожне із цих зобовязань мало бути виконано, та з урахуванням встановленого обчислити розмір пені, виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обовязку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму.

Зважаючи на вищенаведене та оцінивши обставини справи у сукупності, колегія суддів погоджується з висновком районного суду про передчасність заявленої ОСОБА_3 вимоги про стягнення пені за прострочення по сплаті аліментів, вказавши на існування між сторонами очевидного спору про розмір заборгованості з аліментів, що підтверджується перебуванням відповідної справи на розгляді у Новозаводському районному суді м. Чернігова.

Не беруться до уваги доводи ОСОБА_3 про те, що вирішенням її вимог щодо стягнення пені у даній справі суд першої інстанції позбавив її права звернення з аналогічним позовом на майбутнє, оскільки судове рішення лише засвідчує передчасність заявлених вимог та необхідність визначення безспірного розміру заборгованості по сплаті аліментів, і жодним чином не встановлює відсутність порушеного права заявника.

Ураховуючи наведені обставини, апеляційний суд приходить до висновку про те, що доводи апеляційних скарг не ґрунтуються на відповідних положеннях законодавства, рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги ОСОБА_3 та ОСОБА_4 залишити без задоволення, а рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 12 липня 2018 року без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови виготовлено 27 вересня 2018 року.

Головуючий:Судді: