ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

іменем України

справа № 614/523/18

провадження № 22-ц/818/490/18

31 жовтня 2018 року

м. Харків

Харківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Котелевець А.В.,

суддів - Піддубного Р.М., Тичкової О.Ю.,

імена (найменування сторін):

позивач - Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк», відповідач ОСОБА_1,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Литвиненко Олени Леонідівни - представника Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на рішення Борівського районного суду Харківської області від 14 серпня 2018 року в складі судді Гуляєвої Г.М.,

установив:

В червні 2018 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» (далі - АТ КБ «Приватбанк») в особі свого представника ОСОБА_3 звернулося у суд із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором кредиту.

Позовна заява мотивована тим, що 25 липня 2011 року між банком та ОСОБА_1 укладено кредитний договір шляхом підписання анкети- заяви, відповідно до умов якого останній отримав кредит в розмірі 2 000 грн. 00 коп. у вигляді встановленого ліміту на картковий рахунок зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 7% від заборгованості, але не менше 50 грн. 00 коп. і не більше залишку заборгованості.

ОСОБА_1 належним чином не виконав умов договору та порушив взяті на себе зобовязання, у звязку з чим стонам на 28 лютого 2018 року у ньогоутворилась заборгованість в сумі 110 048 гри. 95 коп., яка складається з: 4 141 гри. 72 коп. - заборгованості за кредитом, 105 907 грн. 23 коп. - заборгованості за процентами за користування кредитом за період з 25 липня 2011 року по 29 січня 2018 року, які банк просить стягнути в судовому порядку.

Рішення Борівського районного суду Харківської області від 14 серпня 2018 року в задоволенні часткову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що ОСОБА_1 з 2004 року перебуває на обліку у лікаря-психіатра, визнаний недієздатним та над ним встановлена опіка. Дружина відповідача ОСОБА_4, призначена на підставі рішення Борівського районного суду Харківської області від 27 жовтня 2016 року опікуном ОСОБА_1, звернулася із заявою про застосування строків позовної давності, передбачених статтею 257 ЦК України. Встановлено, що останній платіж відповідач здійснив 18 травня 2015 року, однак АТ КБ «Приватбанк» звернулося із суд із відповідним позовом лише 12 червня 2018 року, тобто з пропуском строку позовної давності.

07 вересня 2018 року Литвиненко Олена Леонідівна - представник АТ КБ «Приватбанк» звернулася до Апеляційного суду Харківської області з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, просила скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про задоволення позову в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що відповідно до пункту 1.1.7.31 Умов та правил надання банківських послуг сторони домовились про збільшення строку позовної давності до 50 років; відповідач не надав суду інших Умов та Правил надання банківських послуг, які, на його думку, діяли на час підписання заяви; рішення ухвалено без врахування правової позиції, що міститься в постанові Верховного Суду від 09 липня 2018 року у справі № 202/19403/13-ц. Оскільки строк дії картки встановлено до 31 березня 2016 року, АТ КБ «Приватбанк» подав позов в межах строку позовної давності. Крім того, зазначає, що психіатрична експертиза по справі не проводилась, тому є законні підстави для стягнення з відповідача заборгованості в повному обсязі.

Відповідач рішення суду першої інстанції не оскаржив, правом на відзив на апеляційну скаргу не скористався.

Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 24 вересня 2018 року в складі судді Маміної О.В. відкрито апеляційне провадження у справі.

Згідно з підпунктом 3 пункту 3 Розділу ХП «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. Такі апеляційні суди у відповідних апеляційних округах мають бути утворені та розпочати здійснювати правосуддя не пізніше трьох років з дня набрання чинності цим законом.

Відповідно до пункту 8 розділу ХШ Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-УШ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Указом Президента України від 29 грудня 2017 року № 452/2017 «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» Апеляційний суд Харківської області ліквідовано та утворено Харківський апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Харківську область, з місцезнаходженням у місті Харкові.

10 жовтня 2018 року вказану апеляційну скаргу передано до Харківського апеляційного суду.

Згідно з частиною третьою статті З ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення (пункт 1 частини 1 статті 374 ЦПК України).

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України - в межах доводів та вимог апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Матеріали справи свідчать, 25 липня 2011 року між банком та ОСОБА_1 укладено кредитний договір шляхом підписання анкети-заяви, відповідно до умов якого останній отримав кредит в розмірі 2 000 грн. 00 коп. у вигляді встановленого ліміту на картковий рахунок зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 7% від заборгованості, але не менше 50 грн. 00 коп. і не більше залишку заборгованості.

ОСОБА_1 належним чином не виконав умов договору та порушив взяті на себе зобовязання, у звязку з чим стонам на 28 лютого 2018 року у нього утворилась заборгованість в сумі 110 048 грн. 95 коп., яка складається з: 4 141 грн. 72 коп. - заборгованості за кредитом, 105 907 грн. 23 коп. - заборгованості за процентами за користування кредитом за період з 25 липня 2011 року по 29 січня 2018 року, що підтверджується доданим позивачем розрахунком заборгованості.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Положеннями статей 526, 530, 610 ЦК України встановлено, що зобовязання повинні виконуватися належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі (частина перша статті 259 ЦК України).

Згідно із частинами першою, другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Умови та правила надання банківських послуг, пунктом 1.1.7.31 яких установлено позовну давність тривалість 50 років, не містять підпису відповідача. При цьому банк не надав суду належних доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови розумів відповідач, підписуючи заяву позичальника, а також те, що Умови містили збільшений строк позовної давності в момент підписання заяви позичальника, або в подальшому такі Умови, зокрема щодо збільшення строку позовної давності не змінювались.

У заяві від 25 липня 2011 року, яка була підписана ОСОБА_1, також не міститься домовленості сторін щодо збільшення строку позовної давності.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку, що банком не доведено того, що сторони уклали договір про збільшення позовної давності на підставі частини першої статті 259 ЦК України, застосував правила загальної позовної давності у три роки, передбаченої статтею 257 ЦК України та відмовив у задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк» у звязку зі спливом позовної давності.

Крім того, такої ж практики притримується й Верховний Суд, як колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду, зокрема, у постановах: від 25 січня 2018 року у справі № 212/10084/13-ц (провадження № 61-1565св18), від 30 січня 2018 року у справі № 734/1905/16-ц (провадження № 61-245св18), від 20 червня 2018 року справі № 554/2254/16-ц (провадження № 61-19530св18), від 04 липня 2018 року у справі № 438/489/16-ц (провадження № 61-3365св18), так і колегія суддів Другої судової палати Касаційного суду, зокрема, у постановах від 29 січня 2018 року у справу № 229/2048/16-ц (провадження № 61-1475св18), від 07 лютого 2018 року у справі № 751/5977/17 (провадження № 61-560св17).

Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (стаття 375 ЦПК України).

Доводи апеляційної скарги про те, що рішення ухвалено без врахування правової позиції, що міститься в постанові Верховного Суду від 09 липня 2018 року у справі № 202/19403/13-ц, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки позивачем не надано належних доказів на підтвердження того, що саме ці Умови та правила надання банком кредиту розумів позичальник, підписуючи заяву.

Основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема, змагальність сторін (пункт 4 частини 3 статті 2 ЦПК України).

За правилами частин першої-третьої статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з пунктом четвертим частини другої статті 43 ЦПК України учасник справи зобовязані, зокрема, подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази.

Відповідно до частин першої, пятої, шостої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Інші доводи апеляційної скарги на висновки суду не впливають, зводяться до необхідно переоцінки доказів, яким судом першої інстанції дана належна оцінка.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобовязує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обовязку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обовязок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», № 63566/00, параграф 23, ССПЛ, від 18 липня 2006 року).

Оскільки апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у звязку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у звязку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.

Керуючись ст. ст. 367, 374 ч. 1 п. 1, 375, 382, 384 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу Литвиненко Олени Леонідівни представника Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» залишити без задоволення.

Рішення Борівського районного суду Харківської області від 14 серпня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повне судове рішення складено 01 листопада 2018 року.

Головуючий А.В.Котелевець

Судді Р.М.Піддубний

О.Ю.Тичкова