РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 жовтня 2018 року

м. Рівне

Справа № 560/836/18

Провадження № 22-ц/4815/251/18

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючого Гордійчук С. О.,

суддів: Боймиструка С.В., Шимківа С.С.

секретар судового засідання: Брикса Ю.Ю.,

учасники справи:

скаржник : ПАТ "Родовід Банк"

заінтересована особа: старший державний виконавець Дубровицького районного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області Гурик ЮліїяПавлівна; боржник: ОСОБА_2

розглянула в порядку спрощеного позовного провадження в м. Рівне апеляційну скаргу представника Публічного акціонерного товариства "Родовід Банк" адвоката Циби В.К. на ухвалу Дубровицького районного суду Рівненської області від 06 серпня 2018 року, ухваленого в складі судді Сидоренко З.С., у справі № 560/836/18

в с т а н о в и в :

У червні 2018 року ПАТ "Родовід Банк" звернувся до суду із скаргою на дії старшого державного виконавця Дубровицького районного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області Гурик Юлії Павлівни, заінтересована особа ОСОБА_2 в якій просив визнати незаконною бездіяльність старшого державного виконавця Дубровицького районного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області Гурик Юлії Павлівни по виконавчому провадженню № 48042152 при винесенні постанови про повернення виконавчого документа стягувачу від 30 травня 2018 року та скасувати вказану постанову.

Вимоги скарги обґрунтовує тим, що 30 травня 2018року державним виконавцем Гурик Ю.П. винесена постанова про повернення виконавчого документа стягувачеві згідно статті 37 Закону України «Про виконавче провадження». Разом з тим, державним виконавцем неправомірно повернуто виконавчий лист, оскільки ним не в повній мірі вжито заходів щодо примусового виконання рішення суду відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження».

Ухвалою Дубровицького районного суду Рівненської області від 06 серпня 2018 року в задоволенні скарги відмовлено.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що з метою своєчасного, повного і належного виконання рішення суду державним виконавцем направлено запити до реєструючих органів, а також державним виконавцем були вжиті всі заходи примусового виконання рішення суду для встановлення фактичного місця проживання боржника.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою, 26 червня 2018 року представник АТ «Родовід Банк» - Циба В.К. подав до суду апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та задовольнити скаргу повністю, посилаючись на те, що ухвала прийнята з порушенням норм матеріального і процесуального права, при неповному врахуванні обставин, що мають значення для справи.

Уважає, що державний виконавець при винесенні оскаржуваної постанови від 30 травня 2018 року у виконавчому провадженні №48042152 формально здійснила виконавчі дії та порушила вимоги Закону України «Про виконавче провадження», а саме, всупереч основному принципу ефективного та своєчасного виконання рішення суду, не здійснила усі передбачені законом необхідні дії.

Апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Частиною 3 статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частинами 1, 3 статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи.

Відповідно до частин 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким вимогам закону судове рішення відповідає.

З матеріалів виконавчого провадження убачається, що на виконанні у Дубровицькому районному відділі ДВС Головного територіального управління юстиції у Рівненській області перебував виконавчий лист №2-545/11, виданий 28 грудня 2011 року Дубровицьким районним судом Рівненської області про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ "РодовідБанк" судового збору у розмірі 135,44 грн. та 120 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення. 06 липня 2015 року відкрито виконавче провадження ВП №48042152 з примусового виконання вказаного виконавчого документа.

В процесі виконання виконавчого листа, державним виконавцем вчинялися дії, щодо виявлення майна боржника, на яке можливо звернути стягнення, зокрема, отримано iнформацiйну довiдку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та з Реєстру прав власностi на нерухоме майно, Державного реєстру iпотек та Єдиного реєстру заборон вiдчуження об'єктiв нерухомого майна в порядку доступу державних виконавцiв, накладено арешт на все нерухоме майно боржника. Проте такого майна не виявлено.

Згiдно вiдповiдей Пенсійного фонду України встановлено, що боржник пенсiю не отримує, а також за трудовими та цивільно - правовими договорами не працює.

Відповідно до вiдповiдей Державної фіскальної служби за боржником не зареєстровано жодних номерів рахунків, вiдкритих у банках та iнших фiнансових установах.

Згідно відповіді ПАТ "Державний ощадний банк України", у боржника відсутні відкриті рахунки.

Із відповіді ТСЦ №5643 РСЦ МВС в Рівненській області вбачається, що за ОСОБА_2 транспортні засоби не зареєстровані.

Неодноразово на адресу боржника були направленi вимоги державного виконавця з'явитися на особистий прийом державного виконавця Дубровицького районного відділу ДВС, між тим, боржник на виклики не з'являється.

Постановою ВП №48042152 від 30 травня 2018 року старшим державним виконавцем виконавчий документ повернуто стягувачу на підставі пункту 2 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до положень статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, що діяла на час спірних правовідносин) державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов'язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Частиною четвертою статті 24 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавець має право вчиняти виконавчі дії щодо звернення стягнення на доходи боржника, виявлення та звернення стягнення на кошти, що перебувають на рахунках боржника у банках чи інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах у депозитарних установах на території, на яку поширюється юрисдикція органу державної виконавчої служби.

Заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти та інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб; 2) звернення стягнення на заробітну плату (заробіток), доходи, пенсію, стипендію боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу певних предметів, зазначених у рішенні; 4) інші заходи, передбачені рішенням (стаття 32 Закону України «Про виконавче провадження»).

В силу вимог пункту 2 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ повертається стягувачу, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Законузаходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Таким чином, державний виконавець під час проведення перевірки майнового стану боржника у повному обсязі здійснив заходи щодо розшуку майна, на яке може бути звернуто стягнення, зокрема вчинив дії, спрямовані на з'ясування місця роботи боржника, можливих доходів, пенсії та коштів на рахунках.

Доводи апеляційної скарги про те, що державний виконавець направив запити щодо майнового стану боржника не до всіх державних органів, до відання яких належить вказана інформація, є безпідставними, оскільки вказані заявником установи частково дублюють повноваження тих органів, до яких державний виконавець звертався та отримав відповідь про відсутність у боржника доходів та майна.

Таким чином, суд першої інстанції з урахуванням встановлених обставин справи дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні скарги ПАТ «Родовідбанк», оскільки державним виконавцем було вчинено всі необхідні дії для розшуку майна боржника, за результатами яких майна у боржника виявлено не було, а тому державний виконавець правомірно та відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» прийняв постанову про повернення виконавчого документа стягувачу.

Аргументи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Європейський суд з прав людини вказав що п. 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновків щодо неправильного застосування чи невірного тлумачення судом норм матеріального права або порушення норм процесуального права при ухваленні оскаржуваного судового рішеня. Підстав для скасування судового рішення апеляційний суд не вбачає.

Керуючись ст.ст. 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника Публічного акціонерного товариства "Родовід Банк" адвоката Циби В.К. залишити без задоволення.

Ухвалу Дубровицького районного суду Рівненської області від 06 серпня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 24 жовтня 2018 року.

Головуючий :

Судді: