Провадження № 22-ц/772/15/2018
Головуючий у суді 1-ї інстанції ОСОБА_1
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 вересня 2018 рокуСправа № 127/17946/15-цм. Вінниця

Апеляційний суд Вінницької області у складі:

головуючого - Медвецького С.К. (суддя-доповідач),

суддів: Рибчинського В.П., Оніщука В.В.,

з участю секретаря судового засідання Топольської В.О.,

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк»,

відповідач - ОСОБА_3,

відповідач - ОСОБА_4,

відповідач - ОСОБА_5,

відповідач - ОСОБА_6,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі засідань № 2 цивільну справу № 127/17946/15-ц за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 19 квітня 2017 року, ухвалене у складі судді Ан О.В. у приміщенні суду,

встановив:

У липні 2015 року Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк» (надалі ПАТ «ОТП Банк», банк) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позов мотивований тим, що 18 серпня 2008 року між Закритим акціонерним товариством ОТП Банк» (правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк») та ОСОБА_3 укладено кредитний договір № СМ SMEB01/316/2008, за умовами якого банк надав відповідачу кредит у розмірі 275 000 доларів США строком до 17 серпня 2023 року з встановленою плаваючою процентною ставкою у розмірі фіксований відсоток + FIDR, а позичальник зобовязувався повернути кредит та сплатити відсотки за користування коштами в строки та в порядку, встановлені кредитним договором.

Того ж дня, на забезпечення виконання умов договору між банком та ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_5 були укладені договори поруки, згідно з якими поручителі і боржник несуть перед кредитором солідарну відповідальність.

На порушення умов договору та додаткових договорів до нього, позичальник узятих на себе зобовязань належним чином не виконував, що призвело до утворення заборгованості, про наявність якої та необхідність її погашення повідомлялись боржник і поручителі, у тому числі й шляхом направлення письмових вимог про необхідність виконання зобовязань згідно з умовами договору, проте заборгованість сплачена не була.

Посилаючись на зазначене, позивач просив стягнути з відповідачів в солідарному порядку заборгованість станом на 25 червня 2015 року в сумі 279 355, 98 доларів США, з яких: 252 707, 69 доларів США заборгованість по кредиту, 26 648, 29 доларів США заборгованість по відсотках.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 19 квітня 2017 року позов задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 на користь Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» заборгованість за кредитним договором СМSMEB01/316/2008 від 18 серпня 2008 року станом на 25 червня 2015 року у розмірі 279 355, 98 доларів США, що на день винесення рішення за курсом НБУ (26.844 в еквіваленті до національної валюти України складає 7 499 031, 93 гривень).

Стягнуто з ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 на користь Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» судовий збір в сумі 3 654 гривні.

Рішення мотивовано тим, що позичальник належним чином не виконував узятих на себе зобов?язань за кредитним договором та додатковими договорами, унаслідок чого виникла заборгованість по кредиту та відсоткам за користування коштами, яка підлягає стягненню з відповідачів у солідарному порядку.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування судом норм матеріального і порушення норм процесуального права, просить рішення суду скасувати й ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги ОСОБА_3 зазначив, що судом першої інстанції до спірних правовідносин не був застосований строк позовної давності, про який заявлено відповідачем, наведений позивачем розрахунок заборгованості, з яким погодився місцевий суд, не відповідає умовам кредитного договору, розмір заборгованості не підтверджено належними та допустимими доказами, не містить посилань на первинну бухгалтерську документацію, а також судом безпідставно відмовлено у призначенні судової економічної експертизи.

Ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 14 липня 2017 року у справі призначено судову економічну експертизу та зупинено провадження у справі.

Ухвалою цього ж суду від 01 серпня 2018 року поновлено провадження у цій справі.

Згідно з п. 8 розділу XIII «Перехідних положень» ЦПК України в редакції Закону № 2147-VIII від 3 жовтня 2017 року до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується. Тому справа підлягає розгляду Апеляційним судом Вінницької області.

Відповідно до пункту 9 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Отже, апеляційний суд керується нормами ЦПК України у наведеній вище редакції.

Апеляційний суд у складі судової колегії, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, які зявилися, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає, що вона не підлягає задоволенню з таких міркувань.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно із ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Указаним вимогам рішення суду відповідає.

Частина 3 статті 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких, згідно пункту 3 вказаної статті, є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод всі судові процедури повинні бути справедливими.

За змістом пункту 1 частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав і обовязків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом встановлено, що 18 серпня 2008 року між Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк» (правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк») та ОСОБА_3 укладено кредитний договір № СМ- SMEB01/316/2008, за умовами якого банк надав ОСОБА_3 кредит у розмірі 275 000 доларів США строком до 17 серпня 2023 року для придбання нерухомого майна із встановленою плаваючою процентною ставкою у розмірі фіксований відсоток + FIDR, а позичальник зобовязувався повернути кредит та сплатити відсотки за користування коштами в строки та в порядку, встановлені кредитним договором.

Частина 2 кредитного договору є невід?ємною частиною кредитного договору.

Сторони домовилися, що для розрахунку процентів за користування кредитом буде використовуватися плаваюча процентна ставка у розмірі фіксований відсоток + FIDR, де фіксований відсоток становить 6% річних, а FIDR - процентна ставка по строкових депозитах фізичних осіб у валюті, тотожній валюті кредиту, що розміщені в банку на строк в 366 днів, з виплатою процентів після закінчення строку дії депозитного договору. У залежності від зміни вартості депозитних ресурсів на фінансовому ринку України ставка FIDR може змінюватися (збільшуватись чи зменшуватись) в порядку, передбаченому цим договором. На момент підписання договору FIDR становив 8,5%.

Відповідно до п. 1.4.1.2-1.4.1.5 частини 2 кредитного договору у разі використання плаваючої процентної ставки, проценти за користування кредитом розраховуються як FIDR + фіксований відсоток з розрахунку річної бази нарахування процентів. За базовий FIDR сторони приймають ставку FIDR, яка діяла на момент укладення договору. Плаваюча процентна ставка по кредиту підлягає корегуванню протягом дії договору щоразу після перебігу кожного 12 календарного місяця, починаючи з дати укладання договору, якщо інше не передбачено цим договором. Плаваюча процентна ставка за користування кредитом впродовж першого року дії цього договору підлягає корегуванню після перебігу 11 календарного місяця, починаючи з дати укладення цього договору. Плаваюча процентна ставка фіксується відповідно до умов цього договору в перший банківський день місяця, наступного за місяцем закінчення вищезазначеного 11/12 місячного періоду дії попередньої плаваючої процентної ставки. З зазначених дат проценти нараховуються виходячи із ставок FIDR (фактично діюча на дату корегування) + фіксований відсоток з розрахунку річної бази нарахування процентів. Сторони цим висловлюють свою цілковиту згоду щодо такої зміни плаваючої процентної ставки, стосовно всієї непогашеної суми кредиту, без укладення будь-яких додаткових договорів до цього договору.

Проценти нараховуються у день сплати процентів, але не пізніше дати, визначеної у графіку повернення кредиту та сплати процентів (додаток 1 до договору) кожного календарного місяця на фактичну суму непогашених кредитних коштів і за фактичний час користування коштами, включаючи день видачі та повернення, та сплачуються позичальником відповідно до умов п.1.5 цього договору.

Проценти (крім процентів за прострочений кредит) сплачуються позичальником на транзитний або поточний рахунки у банку в розмірі, визначеному п. п. 1.4.1.1.-1.4.1.4. договору

Порядок виконання позичальником узятих на себе зобов?язань за кредитним договором визначено в п. 1.5 частини 2 кредитного договору.

Відповідно до п.п. 1.5.1 частини 2 кредитного договору погашення відповідної частини кредиту здійснюється позичальником щомісяця у розмірі та строки, визначені у графіку повернення кредиту та сплати процентів (додаток 1 до договору) шляхом внесення готівки в касу банку або безготівковим перерахуванням на поточний рахунок.

Нараховані в порядку, передбаченому цим договором проценти сплачуються позичальником одночасно з погашенням відповідної частини кредиту в строк, передбачений в графіку повернення кредиту та сплати процентів. Якщо до сплати процентів з моменту надання кредиту залишається не більше трьох банківських днів, перше нарахування та сплата процентів здійснюється в наступному місяці.

До кредитного договору вносилися зміни та доповнення.

Так, додатковим договором № 1 від 15 квітня 2009 року сторони домовилися внести зміни та доповнення до кредитного договору, відповідно до яких для розрахунку процентів за користування кредитом буде використовуватися плаваюча процентна ставка у розмірі фіксований відсоток + FIDR, де фіксований відсоток становить 3,00 % річних, а на період з 16 вересня 2009 року до повного виконання зобов?язань за кредитним договором для розрахунку процентів за користування кредитом буде використовуватися плаваюча процентна ставка у розмірі фіксований відсоток + FIDR, де фіксований відсоток становить 6,29 % річних. Крім того, договором (п. 2.2.2.) передбачено проведення реструктуризації частини боргових зобов?язань, зокрема надання позичальнику траншу в сумі 2 786,19 дол. США.

Додатковим договором № 2 від 15 квітня 2010 року встановлено, що на період з 15 квітня 2010 року до 14 червня 2010 року для розрахунку процентів за користування кредитом буде використовуватися фіксована процентна ставка у розмірі 6,5% річних; на період з 15 червня 2010 року до 14 вересня 2010 року для розрахунку процентів буде використовуватися фіксована процентна ставка у розмірі 7,9 % річних; на період з 15 вересня 2010 року до повного виконання боргових зобов?язань для розрахунку процентів за користування кредитом буде використовуватися плаваюча процентна ставка у розмірі фіксований відсоток + FIDR, де фіксований відсоток становить 6,97 % річних.

Додатковим договором № 3 від 15 лютого 2011 року сторонами погоджено, що на період з 15 лютого 2011 року до 14 липня 2011 року для розрахунку процентів за користування кредитом буде використовуватися фіксована процентна ставка у розмірі 7,6% річних, а на період з 15 липня 2011 року до повного виконання боргових зобов?язань за кредитним договором для розрахунку процентів за користування кредитом буде використовуватися плаваюча процентна ставка у розмірі фіксований відсоток + FIDR, де фіксований відсоток становить 7,66% річних.

Додатковим договором № 4 від 15 вересня 2011 року передбачено, що на період з 15 вересня 2011 року до 14 лютого 2012 року для розрахунку процентів за користування кредитом буде використовуватися фіксована процентна ставка у розмірі 9,55 % річних, на період з 15 лютого 2012 року до повного виконання боргових зобов?язань за кредитним договором для розрахунку процентів за користування кредитом буде використовуватися плаваюча процентна ставка в наступному розмірі: фіксований відсоток + FIDR, де фіксований відсоток становить 8,09: річних.

За умовами додаткового договору № 5 від 17 квітня 2012 року на період з 17 квітня 2012 року до 16 вересня 2012 року включно для розрахунку процентів за користування кредитом буде використовуватися фіксована процентна ставка у розмірі 12 % річних, а на період з 17 вересня 2012 року до повного виконання боргових зобов?язань за кредитним договором для розрахунку процентів за користування кредитом буде використовуватися плаваюча процентна ставка у розмірі: фіксований відсоток + UIRD, де фіксований відсоток становить 6,84 % річних, а UIRD український індекс ставок за депозитами фізичних осіб індикативна ставка, що розраховується в системі Thomson Reuters на основі номінальних ставок по строкових депозитах фізичних осіб у гривні на строк в 12 місяців з виплатою процентів після закінчення строку дії депозитного договору, що діють в 20 найбільших українських банках за розміром депозитного портфелю.

Додатковим договором № 6 від 14 квітня 2014 року встановлено, що на період з 14 квітня до 14 червня 2014 року для розрахунку процентів за користування кредитом буде використовуватися фіксована процентна ставка у розмірі 7,50 % річних, а на період з 15 червня 2014 року до повного виконання боргових зобов?язань за кредитним договором, для розрахунку процентів за користування кредитом буде використовуватися плаваюча процента ставка у розмірі: фіксований відсоток + UIRD, де фіксований відсоток становить 6,84 % річних. Встановлена дата остаточного повернення кредиту 17 серпня 2028 року.

Указані додаткові договори є невід?ємними частинами кредитного договору.

З метою забезпечення своєчасності виконання зобовязань позичальника за кредитним договором між банком та ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_5 укладені договори поруки № SR SMEB01/316/2008/1, № SR SMEB01/316/2008/2, № SRSMEB01/316/2008/3 відповідно, за умовами яких поручителі, у випадку невиконання позичальником боргових зобовязань, зобов'язалися відповідати перед банком як солідарні боржники в повному обсязі таких зобовязань.

Зокрема, порукою забезпечувалися вимоги кредитора щодо повернення основної суми кредиту, сплати процентів за користування кредитом, сплати пені за прострочення повернення кредиту та процентів.

До зазначених договорів поруки вносилися зміни та доповнення додатковими договорами.

Позивач виконав свої зобов'язання за кредитним договором у повному обсязі, здійснив видачу кредитних ресурсів у тимчасове користування на умовах забезпеченості, поворотності, строковості, платності.

У зв?язку з порушенням умов кредитного договору та додаткових договорів до нього та з метою сплати заборгованості, що утворилася, банком на адресу позичальника та поручителів направлялися вимоги про дострокове виконання боргових зобов?язань в цілому за кредитним договором та запропоновано протягом 30 календарних днів з дати одержання цієї вимоги сплатити заборгованість за договором, однак в зазначений строк умови договору боржником і поручителями не виконані (т.1 а.с. 95-109).

Відповідно до розрахунку заборгованості, наданої позивачем, станом на 25 червня 2015 року заборгованість ОСОБА_3 за кредитним договором складає 279 355,98 дол. США, з яких: 252 707,69 дол. заборгованість за кредитом, 26 648, 29 дол. США заборгованість по відсотках.

З матеріалів справи слідує, що під час розгляду справи в суді першої інстанції, ОСОБА_3 заявлялося клопотання про призначення судової економічної експертизи, проте у його задоволенні позивачу відмовлено.

Ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 14 липня 2017 року за клопотанням ОСОБА_3 у справі призначено судову економічну експертизу, проведення якої доручено судовому експерту ОСОБА_7

За результатами проведення експертизи, судовим експертом складено висновок № 7/7/2017 від 26 липня 2018 року, відповідно до якого експерту не видалося за можливе визначити суму сплачених ОСОБА_3 коштів в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором за період з 18 серпня 2008 року по 25 червня 2015 року, що не дає можливості визначити фактичний розмір заборгованості позичальника за кредитним договором станом на 25 червня 2015 року.

Згідно зі ст. 110 ЦПК України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні.

При цьому указаний висновок експерта не спростовує доводи позивача про наявність заборгованості позичальника за кредитним договором у заявленому розмірі.

Відповідно до ст. 627 ЦК України та ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

За змістом ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не вставнолено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з ч. 1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов?язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов?язання боржником.

У разі порушення боржником зобов?язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

З матеріалів справи слідує, що позичальником порушено умови кредитного договору, внаслідок чого утворилася заборгованість зі сплати кредиту та відсотків за користування кредитними коштами, яку оскаржуваним рішення суду першої інстанції обґрунтовано стягнуто солідарно з боржника та поручителів.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 посилається на безпідставне незастосування судом наслідків спливу строку позовної давності, про що ним заявлялося під час розгляду справи в суді першої інстанції.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно із частиною першою статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Так, за зобов'язанням з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п'ята статті 261 ЦК України).

Так, за умовами кредитного договору, сторонами погоджено сплату кредиту та відсотків за його користування шляхом внесення щомісячних платежів.

Отже, сторони встановили не лише строк дії договору, а й строки виконання боржником окремих зобовязань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобовязання, яке виникло на основі договору.

Строк виконання боржником кожного щомісячного зобовязання згідно із частиною третьою статті 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку.

Якщо умовами кредитного договору передбачено окремі самостійні зобовязання боржника про повернення боргу щомісяця частинами та встановлено самостійну відповідальність боржника за невиконання цього обовязку, то в разі неналежного виконання позичальником цих зобовязань позовна давність за вимогами кредитора до позичальника про повернення заборгованих коштів повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

Матеріалами справи підтверджено, що боржником на виконання умов договору про повернення кредиту, вносилися на рахунок грошові кошти, останній платіж позичальником здійснено 31 липня 2012 року, а з позовом про стягнення заборгованості банк звернувся 31 липня 2015 року, тому посилання заявника на те, що до вимог банку сплив строк позовної давності є необґрунтованим та спростовується наявними в матеріалах справи документами.

Також безпідставними є доводи заявника щодо невідповідності наданого позивачем розрахунку умовам кредитного договору та недоведеності дійсного розміру заборгованості, з огляду на те, що відповідачем належними та допустимими доказами не спростовано наданий позивачем розрахунок заборгованості.

При цьому, колегія суддів враховує, що указаний кредитний договір чи його частини не визнані недійсними та є чинними, що підтверджується рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 09 серпня 2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 10 жовтня 2016 року, з його умовами ОСОБА_3 погодився, уклавши цей договір, а в подальшому, уклавши додаткові договори до кредитного договору, наведені вище.

Доводи ОСОБА_3, наведені в апеляційній скарзі не спростовують висновків, викладених у рішенні суду, фактично дублюють його доводи при розгляді справи, яким судом була надана належна правова оцінка в сукупності з встановленими обставинами справи.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржуване судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Беручи до уваги зазначене колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно визначився із характером правовідносин, застосував норму матеріального права, що підлягає застосуванню та дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення скарги.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи викладене, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, статті 141 ЦПК України суд розподіляє судові витрати, понесені у звязку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення, то понесені судові витрати покладаються на учасника справи, який звернувся з апеляційною скаргою.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, Апеляційний суд Вінницької області у складі колегії суддів

постановив:

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 19 квітня 2017 року залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_3 без задоволення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня її проголошення до Верховного Суду.

Головуючий Підпис С.К. Медвецький

Судді: Підпис В.П. Рибчинський

ОСОБА_8 Оніщук

Згідно з оригіналом

Головуючий С.К. Медвецький