Справа № 2/593/343/2018
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" вересня 2018 р. Бережанський районний суд Тернопільської області в складі:

головуючої - судді Данилів О.М.

при секретарі Паньків М.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Бережанах справу за позовом ОСОБА_1 до Жовнівської сільської ради Бережанського району Тернопільської області та ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно,-

В С Т А Н О В И В :

Позивачка, вказуючи, що після смерті її матері ОСОБА_3 б/б відкрилася спадщина, у склад якої входить будинковолодіння, що знаходиться в АДРЕСА_1, і хоч вона згідно закону є спадкоємцем цієї спадщини, однак розпорядитись нею не може, бо нотконтора відмовила їй у видачі свідоцтва на спадщину в зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документу про належність спадкодавиці зазначеного будинковолодіння, звернулася до суду з позовом, яким просить визнати за нею право власності на вищевказане спадкове майно.

В судове засідання позивачка та її представник не з"явилися, подали суду заяву про розгляд справи у їх відсутності, позовні вимоги, викладені у заяві, підтримують, просять їх задоволити.

Представник Жовнівської сільської ради Бережанського району у судове засідання також не з`явився, представив суду заяву, у якій просить справу розглядати у його відсутності, щодо задоволення позовних вимог позивачки заперечень не має.

Третя особа на стороні відповідача без заявлення самостійних вимог ОСОБА_2 у судове засідання повторно не з`явився, хоч належним чином повідомлявся про день і час розгляду справи.

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється

Суд, розглянувши матеріали справи та взявши до уваги заяви сторін і дослідивши письмові докази, прийшов до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають до задоволення, виходячи з таких підстав.

У відповідності із Постановою Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року спадкові відносини регулюються правилами Цивільного кодексу, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати, застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР.

Згідно із ст. 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи, зазначений у свідоцтві про смерть, а оскільки матір позивачки ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1, то питання про спадкування належного їй майна слід вирішувати, керуючись чинним нині Цивільним Кодексом України.

У відповідності із ст. ст. 1217, 1220, 1223, 1261 та ч.3 ст.1268 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом; спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою; право на спадкування мають особи, визначені у заповіті; у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від прийняття спадкоємцями за заповітом, а також не охоплення заповітом всієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу; у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки; спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо він протягом шести місяців з дня відкриття спадщини не заявив про відмову від неї.

Частиною 1 ст. 1269 та ч. 1 ст. 1270 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про її прийняття; для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Судом встановлено, що будинковолодіння, що знаходиться в АДРЕСА_1, яке бажає успадкувати позивачка, відноситься до суспільної групи колгоспного двору, членами якого були: батько позивачки ОСОБА_4, матір ОСОБА_3 без батька та сестра позивачки ОСОБА_5, і їм усім на праві спільної сумісної власності належало по 1/3 частині будинковолодіння.

Цей факт підтверджується долученими до матеріалів справи документами, а саме: довідкою № 1, виданою 2 січня 2017 року виконавчим комітетом Жовнівської сільської ради Бережанського району Тернопільської області по даних погосподарської книги; інформаційною довідкою за № 128 та технічним паспортом, що були виготовлені 6 червня 2018 року Бережанським ОК МБТІ на садибний житловий будинок, що знаходиться в АДРЕСА_1.

Оглянуте у судовому засіданні свідоцтво про народження НОМЕР_1 свідчить про те, що позивачка є дочкою спадкодавиці ОСОБА_3, а свідоцтво про укладення шлюбу НОМЕР_2, видане 23 червня 1973року, свідчить про те, що позивачка після реєстрації шлюбу із ОСОБА_1 своє родове прізвище ОСОБА_3 змінила на прізвище свого чоловіка - ОСОБА_1, а 16 грудня 1988 року після реєстрації шлюбу вдруге вона своє прізвище із ОСОБА_1 змінила на - ОСОБА_1.

Із свідоцтв про смерть видно, що батько позивачки ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_2, сестра ОСОБА_5 - ІНФОРМАЦІЯ_3, а матір позивачки ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1. Після їх смерті відкрилася спадщина, у склад якої входить також і будинковолодіння, що знаходиться в АДРЕСА_1.

Із заповіту, складеного 7 листопада 2016 року ОСОБА_3 та посвідченого секретарем Жовнівської сільської ради Бережанського району Тернопільської області, видно, що спадкодавиця на випадок своєї смерті розпорядилася своїм майном: належний їй житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходяться в АДРЕСА_1 та все належне їй майно заповіла своєму внуку ОСОБА_2.

Пояснення позивачки, викладені нею у позовній заяві, свідчать також про те, що її матір після смерті свого чоловіка та дочки, як спадкоємець за законом, вступила в управління спадковим майном так як залишилася проживати у будинковолодінні, у якому проживала разом із спадкодавцями до їх смерті, тобто прийняла спадщину, хоч офіційно не переоформила її на себе, та будучи власником вже цілого будинковолодіння, на випадок своєї смерті розпорядилася належним їй майном та, склавши заповіт, належне їй будинковолодіння, що знаходиться в АДРЕСА_1, як і інше належне їй майно, заповіла своєму внуку ОСОБА_2, однак останній у визначений законом шестимісячний строк не звернувся у держнотконтору та не прийняв спадщини, а так як у відповідності до ст. 1223 ЦК України, коли спадкоємець за заповітом у визначений законом шестимісячний строк не прийняв спадщини, тому спадкування відбувається за законом. Вона, будучи єдиним спадкоємцем належного спадкодавиці майна, у визначений законом шестимісячний строк звернулася у держнотконтору із заявою про прийняття спадщини, однак через відсутність правовстановлюючого документу, який би свідчив про належність її матері зазначеного будинковолодіння, не мала змоги переоформити його на себе, а так як вона фактично прийняла спадщину, то з тих підстав просила її позовні вимоги задоволити.

Вищевказаний факт підтверджується оглянутим у судовому засіданні заповітом, складеним спадкодавицею 7 листопада 2016 року; заявою, поданою позивачкою 13 вересня 2017 року в держнотконтору про прийняття спадщини після смерті її матері; інформаційними довідками зі спадкового реєстру, виданими 13 вересня 2017 року; постановою Бережанської держнотконтори за № 984/02-14 від 2 липня 2018 року про відмову у вчиненні нотаріальної дії.

Таким чином, поскільки в судовому засіданні доведено, що матір позивачки після смерті свого чоловіка та дочки у відповідності до ст. 1268 ЦК України прийняла належні їм частки будинковолодіння, що знаходиться в АДРЕСА_1, та, являючись вже власником цілого будинковолодіння, розпорядилася належним їй майном та склала заповіт, у якому все належне їй майно заповіла сину позивачки ОСОБА_2, а останній, незважаючи на волю спадкодавиці, у визначений законом шестимісячний строк, не звернувся в держнотконтору та не переоформив на себе належне спадкодавиці майно, а позивачка, будучи за законом спадкоємцем зазначеного майна, прийняла спадщину після смерті своєї матері, однак через відсутність правовстановлюючого документу про належність спадкодавиці зазначеного будинковолодіння не мала можливості переоформити його на себе, тому суд вважає необхідним задоволити позовні вимоги позивачки і визнати за нею право на спадкове майно, що залишилося після смерті її матері.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 4, 12, 19, 76-81, 89, ч.4 ст. 206, 258, 259, 263-265, 354, 355 ЦПК України, Постановою Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року, ст. ст. 1217, 1220, 1223, 1261, ч.3 ст.1268, 1270 ЦК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 задоволити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на спадкове майно за законом, що залишилося після смерті її матері ОСОБА_3 б/б, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1, у вигляді житлового будинку із належними йому господарськими будівлями, що знаходяться в АДРЕСА_1

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на його оскарження.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Тернопільського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя Бережанського

районного суду Тернопільської області Данилів О.М.