Єд.унік. № 243/7489/18
Провадження № 2/243/2645/2018
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

02 листопада 2018 року м. Слов'янськ

Слов'янський міськрайонний суд Донецької області в складі:

Головуючого судді Старовецького В.І.

за участю секретаря судового засідання Каліух К.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Словянського міськрайонного суду Донецької області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -

ВСТАНОВИВ:

08 серпня 2018 року ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, обгрунтовуючи свої вимоги тим, що матері позивача ОСОБА_3 на підставі Свідоцтва про спадщину за законом від 09 червня 1992 року належав житловий будинок № 21 по пров. Можайського у м. Словянську Донецької області. 18 квітня 1997 року ОСОБА_3 померла. Позивач зазначає, що вона є єдиним спадкоємцем після смерті матері та саме вона прийняла спадщину, оскільки на день смерті постійно мешкала разом із нею. У зазначеному будинку зареєстрована донька позивача ОСОБА_2.

Як зазначає позивач, у 2011 році відповідач виїхала з вищезазначеного будинку разом зі своїми речами та з того часу до помешкання не поверталась, не вносила плату за житлово-комунальні послуги у звязку із чим ОСОБА_1 вимушена нести додаткові витрати на утримання житла.

На підставі чого просить суд визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме будинком № 21 по пров. Можайського м. Словянська Донецької області.

Позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_4, який діє на підставі Ордеру від 08 серпня 2018 року, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, до судового засідання не зявились, від позивача надійшла заява, в якій наполягала на задоволенні позовних вимог та просила слухати справу без її участі, проти винесення заочного рішення не заперечувала (а.с.23).

Відповідач ОСОБА_2 про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином шляхом розміщення оголошення про виклик до суду на офіційному веб-сайті Словянського міськрайонного суду Донецької області, до судового засідання не з'явилась, причини своєї неявки суду не повідомила та заяв про розгляд справи у свою відсутність не надала (а.с.36).

Ухвалою Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 10 серпня 2018 року по справі було відкрито провадження та призначено справу до розгляду по суті в порядку спрощеного позовного провадження.

Як вбачається з ч. 4 ст. 19 ЦПК України, спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 274 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Відповідно до ч. 6 ст. 19 ЦПК України, малозначними справами є:

1) справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;

2) справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує пятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Положеннями ч. 13 ст. 7 ЦПК України передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно ч. 8 ст. 279 ЦПК України, при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться.

Положеннями п. 2 ч. 2 ст. 223 ЦПК України передбачено, що суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку у випадку першої неявки в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними.

Як вбачається з ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів та якщо відповідач належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання, але в судове засідання не зявився без поважних причин або без повідомлення причин, не подав відзив на позов та позивач не заперечує проти заочного вирішення справи.

Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

В Конституції України закріплено основні правові принципи регулювання відносин власності, головним із яких є принцип рівного визнання й захисту усіх форм власності ( статті 13, 41 Конституції України).

Основоположні принципи здійснення повноважень власника сформульовані в статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних

свобод (Рим, 04 листопада 1950 року), що набрала чинності для України з 11 вересня 1997 року та є складовою її правової системи відповідно до вимог статті 9 Конституції України.

Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної творчої діяльності. Право власності набувається у порядку, визначеному законом.

Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

Під правом володіння власністю визнається юридично забезпечена можливість фактичного панування власника над майном, не пов'язана з використанням його властивостей.

Право користування власністю - це юридично забезпечена можливість власника добувати з належного йому майна корисні властивості.

Під правом розпоряджатися розуміють юридично забезпечену можливість власника визначати долю майна.

За змістом ст.ст. 391, 396 ЦК України позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Такий позов підлягає задоволенню і в тому разі, коли позивач доведе, що є реальна небезпека порушення його права власності чи законного володіння зі сторони відповідача.

Суд виходить з вимог ст. ст. 12, 81 ЦПК України, відповідно до яких цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості і кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Вивчивши матеріали справи і дослідивши надані докази, суд в межах заявлених позовних вимог (ст. 13 ЦПК України) встановив наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_5 народилась 15 квітня 1955 року та її батьками записані ОСОБА_6 та ОСОБА_3, що підтверджується свідоцтвом про народження серії ЯЭ № 975505 від 30 жовтня 1956 року, виданим Жовтневим районним ЗАГС м. Харкова (а.с.6).

Мати позивача ОСОБА_3 після смерті чоловіка ОСОБА_6 успадкувала майно, а саме ? частку житлового будинку № 21 по пров. Можайського у м. Словянську Донецької області, що підтверджується Свідоцтвом про право на спадщину за законом від 09 червня 1992 року, посвідченого державним нотаріусом Першої словянської державної нотаріальної контори Донецької області ОСОБА_7 (а.с.10).

На підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом ОСОБА_3 отримала Свідоцтво про право власності від 09 червня 1992 року на ? частку вищевказаного житлового будинку (а.с.9).

Згідно Свідоцтва про шлюб серії І-НО № 487772 від 13 березня 2018 року, виданого Словянським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, ОСОБА_5 та ОСОБА_8 уклали шлюб 06 жовтня 1973 року та після реєстрації шлюбу ОСОБА_5 було присвоєно прізвище «Проча» (а.с.25).

ОСОБА_3 за життя заповідала все своє майно своїй доньці ОСОБА_1, що підтверджується Заповітом від 17 лютого 1997 року, посвідченого приватним нотаріусом Словянського міського нотаріального округу Донецької області ОСОБА_9 (а.с.12).

18 квітня 1997 року ОСОБА_3 померла, що підтверджується

Свідоцтвом про смерть серії І-НО № 223115 від 18 квітня 1997 року, виданим Відділом реєстрації актів громадянського стану м. Словянськ (а.с.11).

Після смерті матері ОСОБА_1 прийняла спадщину, яка складається з житлового будинку № 21 по пров. Можайського м. Словянська Донецької області, оскільки на день смерті матері постійно мешкала із матірю, що підтверджується Домовою книгою, згідно якої ОСОБА_3 та ОСОБА_1 прописані за вищезгаданою адресою (а.с.15-16 а).

Згідно довідки виконавчого комітету Словянської міської ради від 23 липня 2018 року, в будинку № 21, що розташований по пров. Можайського у м. Словянську Донецької області зареєстровані ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (а.с.13).

Згідно акту обстеження житла від 24 липня 2018 року, складеного керівником мікрорайону «Лимани» ОСОБА_10, квартальною мікрорайону «Лимани» ОСОБА_11, засвідченого сусідами ОСОБА_12 та ОСОБА_13, ОСОБА_2 за адресою: Донецька область, м. Словянськ, пров. Можайського, буд. 21, не мешкає з 2011 року по теперішній час, речі відповідача в будинку відсутні (а.с.14).

Згідно зі статтею 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно з частиною третьою статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (ст. 1296 ЦК України).

Отже, якщо свідоцтво про право на спадщину ОСОБА_1 після смерті матері не видавалося, це не позбавляє позивача права на спадщину, а саме на житловий будинок № 21, що розташований по пров. Можайського у м. Словянську, а лише обмежує право спадкоємця на розпорядження успадкованим майном.

Такий правовий висновок викладено у Постанові Верховного Суду № 441/1647/15-ц від 28 лютого 2018 року.

Згідно ст. 316 ЦК України право власності є право особи на річ ( майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до положення ст. 65 ЖК України, наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім'ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей зазначеної згоди не потрібно.

Особи, що вселились в жиле приміщення відповідно до цієї статті як члени сім'ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім'ї права користування приміщенням, якщо при їх вселенні між цими особами, наймодавцем, наймачем та членами його сім'ї, які проживають разом з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 ЖК України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.

Згідно із ст. 72 ЖК, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Судом встановлено, що відповідач відсутня за місцем своєї реєстрації понад строки, встановлені ст. 71 ЖК України, її відсутність не пов'язана з поважними причинами, передбаченими вказаною статтею.

Згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на

користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Пунктами 33, 34 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» № 5 від 07.02.2014 року передбачено, що відповідно до положень ст.ст. 391,396 ЦК України позов про усунення порушень прав, не повязаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не повязаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.

Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням, необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї тощо) суд може продовжити пропущений строк.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що слід визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме житловим будинком № 21 по пров. Можайського у м. Словянську Донецької області.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, у разі задоволення позову судові витрати, повязані з розглядом справи, покладаються на відповідача.

Оскільки позов судом задоволений, судовий збір сплачений позивачем при зверненні до суду у сумі 704 гривень 80 копійок підлягає стягненню з відповідача на його користь.

На підставі наведеного, керуючись ст. 13, 41 Конституції України, ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», ст. ст. 2, 61, 64, 65, 71,72 ЖК України, ст. ст. 391, 396, 405 ЦК України, ст. ст. 4, 12, 13, 19, 81, 82, 89, 223, 259, 263-265, 274, 279, 280-282 ЦПК України,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1, яка зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме житловим будинком № 21 по провулку Можайському у м. Словянську Донецької області.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1, яка зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, ІПН НОМЕР_2, яка зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, судовий збір в сумі 704 гривень 80 копійок.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Рішення може бути оскаржене до Донецького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Словянський міськрайонний суд Донецької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було проголошено лише вступну і резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, цей строк обчислюється з дня складання повного тексту судового рішення.

Суддя

Слов'янського міськрайонного суду ОСОБА_14