Справа №442/4039/18
Провадження №2/442/1589/2018
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

( З а о ч н е )

27 вересня 2018 року Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області в складі - головуючої судді - Курус Р.І., з участю секретаря - Тацишин Г.Б., розглянувши в приміщенні Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третьої особи - виконавчого комітету Меденицької селищної ради Дрогобицького району Львівської області про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням та зняття з реєстрації за місцем проживанням, -

в с т а н о в и в:

26.06.2018 року позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, в якому просить визнати відповідача ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме будинком АДРЕСА_1 та примусово зняти його з реєстраційного обліку в вказаному будинку.

26.06.2018 року направлено запит до Відділу АДР Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області щодо реєстрації місця проживання відповідача ОСОБА_2, що містяться в картотеці реєстраційного обліку, відповідь на який судом отримано 13.07.2018 року.

Ухвалою від 02.07.2018 року в зазначеній справі відкрито провадження та постановлено розглядати дану справу в порядку спрощеного провадження, встановлено відповідачу п'ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву та пред'явлення зустрічного позову. Також позивачу встановлено п'ятиденний строк з дня отримання відзиву для подання відповіді на відзив, а відповідачу п'ятиденний строк з дня отримання відповіді на відзив для подання заперечення.

В обґрунтування позову позивач посилається на те, що вона є власником будинку АДРЕСА_1, в якому окрім неї числиться зареєстрованим відповідач ОСОБА_2 Однак з 1991 року останній не проживає в даному будинку, не бере участі в його утриманні, оскільки одружився та мешкав зі своєю сім'єю в с. Летня Дрогобицького району Львівської області, а 2014 році виїхав за кордон. Факт реєстрації відповідача в будинку створює їй незручності у вільному користуванні її власністю та завдає їй матеріальних збитків, оскільки обчислення та нарахування комунальних послуг здійснюється в залежності від кількості зареєстрованих в будинку осіб, а тому змушена звернутись з даним позовом.

Сторони в судове засідання не з'явились. Позивачка ОСОБА_1 подала заяву про розгляд справи у її відсутності, заявлені нею вимоги підтримала в повному обсязі, не заперечила проти ухвалення заочного рішення, просить суд позов задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з'явився без поважних причин та не повідомив суд про причини неявки, відзиву (заперечень) проти позову не подав, ухвалу про розгляд справи в спрощеному позовному провадженні отримав 04.08.2018 року, про що свідчить судове повідомлення, яке міститься в матеріалах справи. При таких обставинах суд визнав неявку відповідача неповажною та розглянув справу у його відсутності.

Третя особа - представник виконавчого комітету Меденицької селищної ради Дрогобицького району Львівської області в судове засідання не з'явився, подав суду заяву, в якій відзначив, що просить суд проводити розгляд даної справи у його відсутності, позов підтримує.

Зі згоди позивача, який не заперечує проти ухвалення судом заочного рішення на підставі наявних у справі доказів, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.

Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Вимогами ст. ст. 13, 81 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Із наявного в матеріалах справи свідоцтва про право власності на житловий будинок від 26.03.2002 року посвідченого виконавчим комітетом Меденицької селищної ради Дрогобицького району Львівської області та записаного в реєстрову книгу № 7 за реєстровим № 1024 вбачається, що будинок АДРЕСА_1 належав на праві приватної власності ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2, відповідно до свідоцтва про смерть останнього серії НОМЕР_1 від 27.07.2007 року, виданого Меденицькою селищною радою Дрогобицького району Львівської області.

Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом серії НОМЕР_2 від 18.03.2008 року, посвідченого державним нотаріусом Першої Дрогобицької державної нотаріальної контори Куртяк О.О. вбачається, що позивач ОСОБА_1 після смерті ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 прийняла спадщину та є власником будинку АДРЕСА_1, в якому відповідно до копії будинкової книги числиться зареєстрованим відповідач ОСОБА_2

Натомість, згідно наявних в матеріалах справи актів обстеження факту не проживання ОСОБА_2, 1968 року народження в будинку АДРЕСА_1 від 12.01.2018 року, 14.03.2018 року та 12.06.2018 року вбачається, що відповідач ОСОБА_2 на даний час за вказаною адресою не проживає. Зі слів матері та сусідів ОСОБА_2 не проживає за вказаною адресою з 2014 року та місце його проживання невідоме.

Згідно зі ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Статтею 383 ЦК України визначено, що власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб.

Частиною 1 ст. 156 ЖК України визначено, що члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Як роз'яснив Верховний Суд України, право члена сім'ї власника жилого будинку (квартири), який не є співвласником, на користування цим будинком (квартирою) згідно зі ст. 156 ЖК України обумовлене наявністю сімейних відносин із власником і спільним із ним проживанням у даному будинку (квартирі). Виходячи з цього особа може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщенням у належному власникові жилому будинку (квартирі), якщо вона вийшла зі складу сім'ї останнього і перейшла проживати в інше місце.

Крім того, згідно з ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік.

В матеріалах цивільної справи відсутні докази на підтвердження поважності причин відсутності ОСОБА_2 у будинку, що належить на праві власності ОСОБА_1

Таким чином, оцінюючи зібрані по справі докази, суд приходить до переконання, що оскільки відповідач ОСОБА_2 не проживає у житлі позивача понад встановлені законом строки, добровільно це житло залишив, не користується ним, не несе витрат по його утриманню, а тому його слід визнати такими, що втратив право користування спірним житловим приміщенням.

Що стосується вимоги позивача в частині зняття відповідача з реєстраційного обліку, така вимога задоволенню не підлягає, оскільки рішення суду про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням є підставою для зняття такої особи з реєстраційного обліку за вказаною адресою. У випадку відмови відповідного органу виконати таке рішення суду, позивач не позбавлений можливості звернутись до суду з відповідним позовом.

Згідно ст. 7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється, зокрема, на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права користування житловим приміщенням.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 10, 12, 81, 258, 263-265, 268, 280 ЦПК України, суд,-

в и р і ш и в:

Позов задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням в будинку АДРЕСА_1.

В задоволенні позовних вимог в частині зняття з реєстраційного обліку - відмовити.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано до апеляційного суду Львівської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Повне судове рішення складено 27 вересня 2018 року.

Головуюча - суддя: Курус Р.І.