Номер провадження: 22-ц/785/2790/18
Номер справи місцевого суду: 1519/2-1093/11
Головуючий у першій інстанції Целух А.П.
Доповідач Заїкін А. П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.10.2018 року м. Одеса

Справа № 1519/2-1093/11

Апеляційний суд Одеської області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

- головуючого судді - Заїкіна А.П.,

- суддів: - Калараш А.А., Погорєлової С.О.,

за участю секретаря - Драганової Ю.С.,

учасники справи:

- позивач - ОСОБА_1, ,

- відповідачі - 1) ОСОБА_2, 2) ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про вселення, зустрічним позовом ОСОБА_2, в особистих інтересах та інтересах неповнолітнього ОСОБА_4, до ОСОБА_1, комунального підприємства ЖКС «Черьомушки», за участю третіх осіб - ОСОБА_3, яка діє також в інтересах неповнолітніх ОСОБА_5, ОСОБА_6, Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради, як органу опіки та піклування, про зміну договору житлового найму, визначення порядку користування житловим приміщенням та вселення,за апеляційними скаргами ОСОБА_1 та ОСОБА_2, на рішення Малиновського районного суду м. Одеси, ухвалене у складі судді Целуха А.П. 04 грудня 2017 року,

встановив:

У вересні 2004 р. ОСОБА_1.звернувся до суду з уточненим у травні 2005 р. позовом, в якому остаточно просить: 1) визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право користування АДРЕСА_1; 2) визнати ОСОБА_3 та її дітей - ОСОБА_5., ОСОБА_6, такими, що втратили право користування АДРЕСА_1; 3) зобов'язати відділ паспортної служби Малиновського РВ ОМУ УМВС України в Одеські області зняти з реєстраційного обліку у АДРЕСА_1 ОСОБА_2, ОСОБА_3 та її дітей - ОСОБА_5., ОСОБА_6.

ОСОБА_1. свої вимоги обґрунтовує тим, що у спірній квартирі зареєстровані він, як основний квартиронаймач, його доньки - ОСОБА_2, ОСОБА_3 та онуки - ОСОБА_5., ОСОБА_6. Доньки не проживають у квартирі з січня 2000 р.. Їх особистих речей у квартирі не має.

Донька - ОСОБА_2 жодних претензій щодо користування квартирою до нього не пред'являла, інтересу до квартири не виявляла, комунальних платежів не сплачувала. ЇЇ місце проживання йому не відомо.

Донька - ОСОБА_3, вийшовши заміж і створивши свою сім'ю, переїхала проживати до свого чоловіка. Разом із чоловіком вона придбала у спільну власність житлове приміщення. Народила там онуків, які знаходяться за її місцем проживання на обліку у медичних установах. Разом з тим, онуки зареєстровані за адресою спірної квартири, про що йому випадково стало відомо у 2003 р. (Т. 1, а. с. 3 - з зворотня сторона, 63 - 64).

У лютому 2005 р. ОСОБА_3, яка діє також в інтересах неповнолітніх дітей - ОСОБА_5., ОСОБА_6, та ОСОБА_2, не визнавши первісний ОСОБА_1 звернулися до суду із уточненим у травні місяці зустрічним позовом, в якому остаточно просять: 1) змінити договір найму АДРЕСА_1, розірвавши його та укласти договори найму з: 1.1) ОСОБА_1. на кімнату, площею - 9,3 кв. м.; 1.2) ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_6. на кімнати, площею - 18,0 кв. м. та 12,3 кв. м.; 2) підсобні приміщення залишити в загальному користуванні; 3) вселити ОСОБА_2, ОСОБА_3 разом з неповнолітніми - ОСОБА_5, ОСОБА_6. у АДРЕСА_1

Зустрічні позовні вимоги ОСОБА_3 та ОСОБА_2 обґрунтовують тим, що спірна квартира була надана на склад сім'ї з чотирьох осіб, у тому числі і на них. У квартирі зареєстровані вони та онуки. У квартирі знаходяться їх речі. Відповідач перешкоджає користуванню квартирою: - вигнав їх на вулицю; - поміняв замки. З мачухою у них склалися неприязні стосунки. Протягом 2001 - 2002 р. р. вони з цього приводу зверталися до міліції. Іншого житла у них не має (Т. 1, а. с. 40 - 40 зворотня сторона, 65 - 65 зворотня сторона).

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 24.06.2005 р. у задоволенні первісного позову ОСОБА_1 відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_2, ОСОБА_3 яка діє також в інтересах неповнолітніх дітей - ОСОБА_5., ОСОБА_6, задоволено у повному обсязі.

Зобов'язано ПП «Краян» змінити договір найму житлового приміщення АДРЕСА_1, а саме розірвати з ОСОБА_1. договір найму квартири і укласти з ОСОБА_1. договір найму жилого приміщення на кімнату, площею - 9,3 кв. м., а з ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_6. - на кімнати 18,0 кв. м. та 12,3 кв. м..

Вселено ОСОБА_2, ОСОБА_3 разом з неповнолітніми ОСОБА_5, ОСОБА_6. у АДРЕСА_1

Рішення суду мотивовано тим, що у спірній квартирі зареєстровані ОСОБА_1., ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_5., ОСОБА_6. Основним квартиронаймачем є - ОСОБА_1.. Доньки та онуки не проживають у квартирі, оскільки ОСОБА_1. не впускає їх, перешкоджає користуванню квартирою. ОСОБА_3 у 2001 р. зверталася до міліції, але їй було рекомендовано звернутися до суду. Між доньками та нинішньою жінкою їх батька склалися неприязні стосунки (Т. 1, а. с. 97 - 98).

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 25.01.2006 р. рішення суду першої інстанції скасовано. Справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Рішення апеляційного суду мотивовано тим, що рішенням суду зобов'язано ПП «Краян» вчинити дії щодо розірвання та укладення договору найму жилого приміщення, в той час як останнє не було відповідачем у справі, а приймало участь як третя особа без самостійних вимог щодо предмета спору (Т. 1, а. с. 158 - 159).

Під час нового розгляду справи ОСОБА_1. неодноразово уточнював свої первісні позовні вимоги у грудні 2008 р., листопаді та грудні 2016 р., червні 2017 р. і остаточно просить: 1) визнати такими, що втратили право користування АДРЕСА_1 ОСОБА_2 та її сина - ОСОБА_4, ОСОБА_3 та її дітей - ОСОБА_5., ОСОБА_6; 2) зобов'язати департамент надання адміністративних послуг Одеської міської ради через Центр надання адміністративних послуг Одеської міської ради зняти з реєстрації місця проживання ОСОБА_2 та її сина - ОСОБА_4, ОСОБА_3 та її дітей - ОСОБА_5., ОСОБА_6 у АДРЕСА_1 (Т. 1, а. с. 293 - 294, Т. 2, а. с. 248, Т. 3, 8 - 10, 32 - 35, 43 - 44).

Під час нового розгляду справи ОСОБА_2 та ОСОБА_3 неодноразово, кожна окремо, уточнювали свої зустрічні позовні вимоги.

ОСОБА_2 неодноразово уточнювала свої зустрічні позовні вимоги у лютому 2006 р., січні 2007 р., січні 2010 р. і остаточно просить: 1) вселити її у АДРЕСА_1; 2) зобов'язати ПП «Краян» розірвати договір найму з ОСОБА_1. на АДРЕСА_1; 3) укласти з ОСОБА_2 ОСОБА_4 договір найму на кімнату, площею - 12,7 кв. м., з прилеглою лоджією, площею - 2,6 кв. м., у АДРЕСА_1, призначивши її відповідальним квартиронаймачем на цю кімнату; 4) підсобні приміщення підсобні приміщення «1» - коридор, площею - 9,7 кв. м.; - «2» - кухня, площею - 9,6 кв. м.; - «5» - ванна, площею - 2,6 кв. м.; - туалет, площею - 1,0 кв. м.; - вбудована шафа «8», площею - 0,4 кв. м.; - балкон, площею - 0,8 кв. м. залишити у спільному користуванні ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_4., ОСОБА_3 ОСОБА_5., ОСОБА_6 (Т. 1, а. с. 197 - 198, 202 - 203, Т, 2, а. с. 21 - 24).

ОСОБА_3 неодноразово уточнювала свої зустрічні позовні вимоги у червні 2008 р., жовтні 2012 р. і остаточно просить: 1) визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право користування АДРЕСА_1; 2) вселити ОСОБА_3, ОСОБА_5., ОСОБА_6 у АДРЕСА_1; 3) усунути їй перешкоди у користуванні АДРЕСА_1 шляхом надання ключей від квартири (Т. 1, а. с. 265 - 266, Т. 2, а. с. 191 - 194).

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 04.12.2017 р. у задоволенні первісного позову ОСОБА_1 відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_3 задоволено. Вселено ОСОБА_3 та неповнолітніх ОСОБА_5., ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, у АДРЕСА_1

Зустрічний позовом ОСОБА_2 задоволено частково. Вселено ОСОБА_2 та її неповнолітнього сина ОСОБА_4. у АДРЕСА_1

Рішення суду мотивовано тим, що відповідно до ордеру № 112 від 03.09.1981 р. ОСОБА_1. є основним квартиронаймач АДРЕСА_1. Ордер видано на сім'ю складом - ОСОБА_1., його дружина - ОСОБА_7, доньки - ОСОБА_2, ОСОБА_3

Відповідно довідки форми №1 про склад сім'ї від 12.08.2004 p., та довідки від 31.03.2011 р., що видана КПП ВАТ «Краян», у АДРЕСА_1 зареєстровані: - ОСОБА_1. - основний квартиронаймач; - доньки - ОСОБА_2, ОСОБА_3, онуки - ОСОБА_5., ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2. Квартира складається з трьох окремих житлових кімнат.

Згідно актам від 09.07.2004 р., 13.08.2004 р., складеним у присутності робітників ДК ПП ОАО «Краян», відповідачі по справі ОСОБА_2 ОСОБА_3, та онуки ОСОБА_4, ОСОБА_5., ОСОБА_6 не проживають за адресою - АДРЕСА_1 з січня 2003 р., особистих речей, документів, будь-якого іншого їхнього особистого майна у квартирі не має.

Відповідно до довідки Одеської міської поліклініки №10 від 07.04.2005 р., статистичних та реєстраційних документів викликів до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 за адресою - АДРЕСА_1 з 2000 р. по 2005 р. не зареєстровано.

Як вбачається з довідок про заборгованість по квартирній оплаті та комунальним платежам, сторони не сплачують комунальні платежі та квартирну плату.

З довідки № 399 від 02.04.2005 р. міської клінічної лікарні № 10 вбачається, що ОСОБА_2, ОСОБА_3 з 2000 р. по 2005 р. за медичною допомогою не зверталися.

Відповідно до довідки Одеської міської поліклініки № 5 від 2005 р. ОСОБА_5. з дня свого народження до липня 2002 р. знаходилася на лікарняному обліку в ДМП № 5 в Малиновському районі за адресою - АДРЕСА_2 (колишній адрес місця проживання чоловіка ОСОБА_3).

Встановлено, що ОСОБА_3, ОСОБА_2 та неповнолітній ОСОБА_4 зареєстровані в спірній квартирі у встановленому законом порядку.

ОСОБА_1. є основним квартиронаймачем, ОСОБА_2 ОСОБА_3 в квартирі не проживають, комунальні платежі не сплачують.

Факт реєстрації особи у житловому приміщенні надає цій особі право користування жилим приміщенням. Особа, яка зареєстрована у житловому приміщенні може і не бути власником цього приміщення.

ОСОБА_1. пояснила, що ОСОБА_1. замінив замки, та чинить перешкоди у користуванні квартирою. В квартирі знаходиться майно відповідачів. ОСОБА_3 зверталася з заявою щодо перевірки факту порушення права користування жилою площею, яка є предметом спору до дільничного інспектора. Проте, їй було рекомендовано звернутися до суду, що підтверджується листом 31/21-У-582.

ОСОБА_2 пояснила, що надавала гроші на сплату комунальних платежів. Вона орендує житло. Відповідачка ОСОБА_3 вимушена мешкати за іншою адресою, де немає реєстрації за згодою свого чоловіка власника квартири, в якій тимчасова мешкає у зв'язку з зазначеною ситуацією.

Таким чином, встановлено, що відповідачі іншого житла не мають та вимушені мешкати за іншими адресами. Встановлені факти перешкоджання з бокуЧебан В.С. у користуванні спірною квартирою. Між сторонами протягом значного часу тривають неприязні відносини. Причина не проживання ОСОБА_2 ОСОБА_4. та ОСОБА_3 є поважною, оскільки неприязні стосунки, які склались між сторонами перешкоджають їм проживанню в квартирі. Натомість інтересу до житла вони не втрачали та тривалий час захищають свої інтереси. Також за ними зберігається право користування жилим приміщенням як членами сім'ї наймача, яке підлягає захисту в судовому порядку шляхом вселення його у спірну квартиру.

ОСОБА_1. у встановленому законом порядку не позбавлений права вимагати відшкодування ОСОБА_3, ОСОБА_2 витрат на утримання квартири.

Посилання позивача на акти про не проживання, як на доказ відсутності відповідачів ОСОБА_3 ОСОБА_2 у спірній квартирі з 2003 р., не можуть бути підставою для задоволення його позовних вимог, оскільки встановлений факт перешкоджання в користуванні квартирою з його боку.

Суд приходить до висновку про відмову в задоволенні первісного позову, та задоволені зустрічних вимог щодо вселення відповідачів.

Вимоги позивача про зобов'язання Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради через Центр надання адміністративних послуг Одеської міської ради зняти з реєстрації місця проживання ОСОБА_3, ОСОБА_5., ОСОБА_6, що зареєстровані за адресою - АДРЕСА_1, є похідними та можуть бути задоволені лише у разі задоволення позовних вимог про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 яка дії і в інтересах неповнолітнього ОСОБА_4, про зміну договору житлового найму необхідно відмовити, оскільки ОСОБА_1. є основним квартиронаймачем. Відсутня згода всіх членів сім'ї, які проживають разом, на зміну наймача за раніше укладеним договором найму жилого приміщення (Т. 3, а. с. 62 - 69).

ОСОБА_1. в апеляційній скарзі просить рішення суду першої інстанції скасувати. Ухвалити нове рішення про задоволення його первісного позову та відмову в задоволенні зустрічних вимог ОСОБА_3 та ОСОБА_2.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що рішення ухвалено судом першої інстанції з порушенням норм процесуального права, неправильному застосуванні норм матеріального права.

ОСОБА_1., зокрема, вказує, що хоча квартира і була надана за ордером на чотирьох осіб, але доньки добровільно її покинули. Тривалий час у ній не проживають, переїхавши проживати до своїх чоловіків. Онуки у квартирі також не проживають, згоди на їх реєстрацію він не надавав. Зустрічні позовні вимоги доньок є безпідставними.

ОСОБА_2 в апеляційній скарзі оскаржує рішення в частині відмови у задоволенні її зустрічних вимог про розірвання договору найму з ОСОБА_1. та укладанням з нею договору найму на кімнату, площею - 12,7 кв. м.. ОСОБА_2 фактично оскаржує відмову у визначенні порядку користування спірною квартирою.

Апеляційна скарга обґрунтованатим, що рішення в оскарженій частині ухвалено судом першої інстанції з порушенням норм процесуального права, неправильному застосуванні норм матеріального права.

ОСОБА_2 вказує, зокрема, на те, що суд безпідставно не прийняв до уваги висновок судової експертизи щодо визначення можливого варіанту користування спірною квартирою. Помилковим є посилання суду на необхідність згоди всіх членів сім'ї на зміну договору найму житла, оскільки саме у зв'язку з наявністю спору щодо порядку користування спірною квартирою вона і звернулася до суду.

ОСОБА_3 рішення суду першої інстанції не оскаржила.

ОСОБА_1., ОСОБА_3 у судове засідання не з'явилися. Про дату, час та місце судового засідання повідомлялися належним чином. ОСОБА_1. надав заяву про розгляд справи за його відсутності. Судова повістка про виклик ОСОБА_3 у судове засідання призначене на 04.10.2018 р. повернулася з приміткою пошти - «За закінченням строку зберігання». Разом з тим, вона отримала судову повістку про виклик у судове засідання, призначене на 05.07.2018 р.. Таким чином, ОСОБА_3 освідомлена про розгляд справи у суді. Відповідного інтересу щодо отримання судових повісток, присутності у судовому не виявила.

Представник ОСОБА_2 у судовому засіданні підтримала викладені в апеляційній скарзі останньої доводи та вимоги. Апеляційну скаргу ОСОБА_1 вважала необхідною залишити без задоволення, не надавши відзиву на вказану апеляційну скаргу.

Представники Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради та департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради у судовому засіданні вважали необхідним скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення. Апеляційну скаргу ОСОБА_2 вважали необхідним задовольнити, не надавши відзивів на апеляційні скарги. Пояснили, що вселення та визначення порядку користування спірною квартирою буде в інтересах сторін та неповнолітніх дітей.

Згідно із ч. 2 ст. 372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Виходячи з вищевказаного, враховуючи строки розгляду справи (справа призначається до розгляду у четвертий раз), розміщення інформації про розгляд справи на сайті апеляційного суду, баланс інтересів учасників справи у як найшвидшому вирішені спору, думку учасників справі, які прийняли участь у судовому засіданні про можливість розгляду справи, колегія суддів ухвалила розглянути справу за відсутності її інших учасників.

Згідно із частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. ч. 2, 6 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення учасників справи, які прийняли участь у судовому засіданні, обговоривши доводи апеляційних скарг ОСОБА_1 та ОСОБА_2 та пояснень на них, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при ухваленні рішення, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Відповідно до ст. ст. 213, 214 ЦПК України, чинних на час ухвалення рішення судом першої інстанції, передбачено, що рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити.

Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України, чинного на час апеляційного перегляду, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене не підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються яка на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів погоджується з вищезазначеними висновками суду першої інстанції щодо порушення з боку ОСОБА_1. прав ОСОБА_3 та ОСОБА_2. Вважає, що суд першої інстанції, на підставі наявних у справі, наданих сторонами і досліджених судом доказів, вірно встановив вищевказані обставини по справі, дійшов правильного вищезазначених висновків про відмову в задоволенні первісного позову ОСОБА_1 та задоволення зустрічних позовів ОСОБА_3 та ОСОБА_2. Висновки суду в цій частині відповідають обставинам справи, вимогам норм матеріального (ст. ст. 61, 64, 65, 71, 72 ЖК УРСР) та процесуального (ст. ст. 11, 60, 61, 179, 213 ЦПК України, які були чинними на час ухвалення рішення судом першої інстанції, ч. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України) права.

Між сторонами виникли правовідносини щодо визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням.

Згідно із положеннями ст. ст. 61, 64, 65 ЖК УРСР користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення.

Члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім'ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов'язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім'ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім'ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім'ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщення

Відповідно до ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї

за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.

Згідно із cт. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування

жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Оскільки беззаперечно встановлено, що ОСОБА_2 ОСОБА_3 не проживають у спірній квартирі у зв'язку з неприязними стосункам з ОСОБА_1., останній перешкоджає у їх проживанні у спірній квартирі, вірним є висновок про відмову у визнанні ОСОБА_2 ОСОБА_3 та їх дітей такими, що втратили право користування спірною квартирою, їх вселення у спірну квартиру.

Доводи ОСОБА_1 про те, що доньки добровільно покинули квартиру і не проживають в ній без поважних причин колегія суддів відхиляє, оскільки вони суперечать встановленим по справі обставинам.

Апеляційна скарга ОСОБА_1 є безпідставною, її треба залишити без задоволення.

Разом з тим, колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відмови в задоволенні зустрічних вимог ОСОБА_2 про визначення порядку користування спірною квартирою.

За правилами, передбаченими ст. ст. 61, 63 ЖК України, користування жилими приміщення у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення.

Предметом договору найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду є окрема квартира або інше ізольоване жиле приміщення, що складається з однієї чи кількох кімната, а також одноквартирний жилий будинок.

Не можуть бути самостійним предметом договору найму: жиле приміщення, яке хоч і є ізольованим, проте за розміром менше від встановленого для надання одній особі (частина перша статті 48), частина кімнати або кімната, зв'язана з іншою кімнатою спільним входом, а також підсобні приміщення (кухня, коридор, комора тощо).

Встановлено, що між ОСОБА_1. та ОСОБА_2 ОСОБА_3 існує спір відносно користування квартирою громадського житлового фонду. Відповідно до висновку № 4229 судової будівельно-технічної експертизи від 30.10.2009 р. (Т. 2, а. с. 6 - 9) існує варіант порядку користування спірною квартирою, за яким можливо виділити у користування:

- ОСОБА_3, ОСОБА_5., ОСОБА_6 - житлову кімнату № 3, площею - 17,2 кв. м.;

- ОСОБА_1. - житлову кімнату № 4, площею - 9,2 кв. м.;

- ОСОБА_2 ОСОБА_4 - житлову кімнату № 7, площею - 12,7 кв. м. з прилеглою лоджією, площею - 2,6 кв. м.;

У загальному користуванні залишити підсобні приміщення, загальною площею - 26,6 кв. м., у тому числі: - «1» - коридор, площею - 9,7 кв. м.; - «2» - кухня, площею - 9,6 кв. м.; - «5» - ванна, площею - 2,6 кв. м.; - туалет, площею - 1,0 кв. м.; - вбудована шафа «8», площею - 0,4 кв. м.; - балкон, площею - 0,8 кв. м..

Відмовивши у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про зміну договору житлового найму, суд першої інстанції одночасно залишив поза увагою наявність позовних вимог останньої про визначення порядку користування квартирою. Спір щодо визначення порядку користування квартирою залишився не вирішеним.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що позовні вимоги ОСОБА_2 про визначення порядку користування спірною квартирою підлягають задоволенню.

Доводи ОСОБА_2 про те, що суд безпідставно не прийняв до уваги висновок судової експертизи щодо визначення можливого варіанту користування спірною квартирою, є обґрунтованими.

Доводи апелянта щодо помилковості посилання суду на необхідність згоди всіх членів сім'ї на зміну договору найму житла, оскільки саме у зв'язку з наявністю спору щодо порядку користування спірною квартирою вона і звернулася до суду, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки рішення суду щодо відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про розірвання договору найма квартири з ОСОБА_1., укладання з останньою договору найму на окрему кімнату апелянтом не оскаржено.

Таким чином, апеляційна скарга ОСОБА_2 є частково обґрунтованою, її треба задовольнити частково.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374, п. п. 3, 4 ст. 376 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги може скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення при невідповідності висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, з порушенням норм процесуального права або неправильному застосуванні норм матеріального права.

Оскільки висновки суду першої інстанції в частині відмови у визначенні порядку користування спірною квартирою зроблені при їх невідповідності обставинам справи, судом порушено норми процесуального права, неправильно застосовано норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи в цій частині, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає в цій частині скасуванню. Необхідно в цій частині ухвалити нове судове рішення.

В решті рішення необхідно залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375 376, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, апеляційний суд Одеської області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 04 грудня 2017 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про визначення порядку користування квартирою- скасувати. Ухвалити в цій частині нове судове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_2 про визначення порядку користування квартирою - задовольнити.

Визначити наступний порядок користування АДРЕСА_1, за яким виділити у користування:

- ОСОБА_3, ОСОБА_5 ОСОБА_6 - житлову кімнату № 3, площею - 17,2 кв. м.;

- ОСОБА_1 - житлову кімнату № 4, площею - 9,2 кв. м.;

- ОСОБА_2, ОСОБА_4 - житлову кімнату № 7, площею - 12,7 кв. м. з прилеглою лоджією, площею - 2,6 кв. м..

У загальному користуванні залишити підсобні приміщення, загальною площею - 26,6 кв. м., у тому числі: - «1» - коридор, площею - 9,7 кв. м.; - «2» - кухня, площею - 9,6 кв. м.; - «5» - ванна, площею - 2,6 кв. м.; - туалет, площею - 1,0 кв. м.; - вбудована шафа «8», площею - 0,4 кв. м.; - балкон, площею - 0,8 кв. м..

В решті рішення - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 16 жовтня 2018 року.

Головуючий суддя: А. П. Заїкін

Судді: А. А. Калараш

С. О. Погорєлова