КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

26 жовтня 2018 року м. Київ

[1]

Суддя Київського апеляційного суду Немировська О.В., перевіривши виконання вимог ст.ст. 354-356 ЦПК України по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 19 вересня 2018 року,

встановив:

рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 19 вересня 2018 року позов було задоволено. Не погоджуючись з рішенням, відповідач подала апеляційну скаргу.

Проте, вказана справа містить недоліки і підлягає поверненню до суду першої для вирішення питання про ухвалення додаткового рішення з наступних підстав.

Матеріали справи свідчать про те, що при ухваленні рішення судом першої інстанції не було вирішено питання судових витрат, посилаючись на те, що сторонами дане питання не заявлялось, а тому воно не підлягає вирішенню.

Разом з тим, залишаючи без вирішення питання розподілу судових витрат, судом першої інстанції не було взято до уваги положення ст. 265 ЦПК України, якими встановлено вимоги до змісту судового рішення, а також ст. 264 ЦПК України, якою визначено питання, які вирішує суд під час ухвалення судового рішення.

Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує як розподілити між сторонами судові витрати, а п.2 ч. 5 ст. 265 ЦПК України визначено, що в резолютивній частині рішення зазначається висновок суду про розподіл витрат.

Пунктом 41 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» зі змінами, внесеними постановою № 10 від 25 вересня 2015 року, роз'яснено, що якщо суд не прийняв рішення щодо розподілу судових витрат, він має право ухвалити додаткове рішення у справі, яким вирішити відповідне питання. Проте якщо під час розгляду справи докази на підтвердження понесених судових витрат суду не надавалися, то додаткове рішення щодо розподілу цих судових витрат ухвалюватися не може і в задоволенні такої заяви має бути відмовлено.

Однак, матеріали справи свідчать про те, що при зверненні до суду з позовом позивачем було надано оригінал квитанції про сплату судового збору в розмірі 640 грн., а тому підстави для залишення без розгляду питання розподілу судових витрат відсутні.

Крім того, станом на момент звернення до суду обов'язок позивача зазначати про орієнтовний розрахунок суми судових витрат, які він поніс або очікує понести, процесуальним законом передбачений не був.

Відповідно до ч.3 ст.365 ЦПК України, якщо під час вивчення матеріалів справи суд виявить нерозглянуті зауваження на правильність і повноту фіксування судового процесу технічними засобами, нерозглянуті письмові зауваження щодо повноти чи правильності протоколу судового засідання, невирішене питання про ухвалення додаткового рішення, суд постановляє ухвалу із зазначенням строку, протягом якого суд першої інстанції має усунути недоліки.

Вказані обставини унеможливлюють вирішення питання про відкриття апеляційного провадження, а тому справа підлягає поверненню до суду першої інстанції для вирішення питання про ухвалення додаткового рішення.

Керуючись ст.ст. 359, 365 ЦПК України, суддя,

ухвалив:

цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 19 вересня 2018 року повернути до Броварського міськрайонного суду Київської області для вирішення питання про ухвалення додаткового рішення в десятиденний строк з дня надходження справи.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя

№ справи: 361/833/17

№ апеляційного провадження: 22-ц/824/3532/2018

Головуючий у суді першої інстанції: Селезньова Т.В.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Немировська О.В.