Справа № 310/1472/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 жовтня 2018 рокум. Бердянськ

Бердянський міськрайонний суд Запорізької області у складі судді Полянчука Б.І., при секретарі Панченко Л.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за заявою ОСОБА_1, заінтересована особа Бердянське об'єднане управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про встановлення факту,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою про встановлення факту перебування на утриманні померлого годувальника в якій зазначила, що вона є пенсіонером і перебуває на обліку Бердянського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області та отримує пенсію за віком. Вона з 27.02.1978 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2, який помер і рішенням Бердянського міськрайонного суду від 13.03.2017 року встановлено факт його смерті, а 14.03.2017 року Бердянським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області видано свідоцтво про його смерть. Вона та її покійний чоловік є внутрішньо переміщеними особами і їх фактичне місце проживання/перебування по АДРЕСА_4. Вона 20.02.2017 року звернулась до Бердянського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області із заявою про переведення на пенсію по втраті годувальника, але №111/В-4 від 27.02.2018 року їй відмовлено у призначенні пенсії в зв'язку з втратою годувальника, оскільки в неї відсутній документ, що засвідчує факт перебування на утриманні. Просила встановити факт перебування ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянки України, уродженки с. Шевченко Андріївського району Запорізької області, Україна, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 на утриманні її чоловіка ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, громадянина України, уродженця с. Улакли, В. Новоселківського району Донецької області, Україна, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, який помер ІНФОРМАЦІЯ_7.

У судовому засіданні заявник та її представник заяву підтримали і просили її задовольнити.

Представник Бердянського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області подав заяву про розгляд справи в його відсутності.

З'ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до наступного.

Згідно ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту перебування фізичної особи на утриманні.

У п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» зазначено, що судам необхідно мати на увазі, що встановлення факту перебування особи на утриманні померлого має значення для одержання спадщини, призначення пенсії або відшкодування шкоди (п. 2 ст. 273 ЦПК), якщо допомога, яка надавалась, була для заявника постійним і основним джерелом засобів до існування. Одержання заявником заробітку, пенсії, стипендії, інших доходів не є підставою для відмови у встановленні факту перебування на утриманні, коли суд встановить, що основним і постійним джерелом засобів до існування була для заявника допомога з боку особи, яка надавала йому утримання.

Видана відповідним органом довідка про те, що за його даними особа не перебувала на утриманні померлого, не виключає можливості встановлення в судовому порядку факту перебування на утриманні. Така довідка оцінюється судом за правилами ст.62 ЦПК.

При вирішенні заяв про встановлення факту перебування на утриманні необхідно враховувати, що:

- за загальним правилом право на пенсію в разі смерті годувальника мають непрацездатні члени сім'ї годувальника, які були на його утриманні (ст.37 Закону України «Про пенсійне забезпечення» ).

Заявник та ОСОБА_2 уклали шлюб 27.02.1978 року (а.с.12).

Чоловік заявника ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_7 (а.с.13).

20.02.2018 року ОСОБА_1 звернулась до Бердянського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про переведення її на пенсію по втраті годувальника, яким був ОСОБА_2, але їй листом від 27.02.2018 року повідомили, що відсутні підстави для переведення її з пенсії за віком на пенсію по втраті годувальника, оскільки документ, який засвідчує факт перебування на утриманні непрацездатних членів сім'ї не було нею надано (а.с.15).

Відповідно до ст. 36 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» пенсія у зв'язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім'ї померлого годувальника, які були на його утриманні, за наявності в годувальника на день смерті страхового стажу, який був би необхідний йому для призначення пенсії по III групі інвалідності, а в разі смерті пенсіонера або осіб, зазначених у частині другій статті 32 цього Закону, а також у разі смерті (загибелі) особи внаслідок поранення, каліцтва, контузії чи інших ушкоджень здоров'я, одержаних під час участі у масових акціях громадського протесту в Україні з 21 листопада 2013 року по 21 лютого 2014 року за євроінтеграцію та проти режиму ОСОБА_7 (Революції Гідності), - незалежно від тривалості страхового стажу. При цьому дітям пенсія у зв'язку з втратою годувальника призначається незалежно від того, чи були вони на утриманні годувальника.

Батьки і чоловік (дружина) померлого, які не були на його утриманні, мають право на пенсію у зв'язку з втратою годувальника, якщо втратили джерело засобів до існування.

Непрацездатними членами сім'ї вважаються:

1) чоловік (дружина), батько, мати, якщо вони є особами з інвалідністю або досягли пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону;

2) діти (у тому числі діти, які народилися до спливу 10 місяців з дня смерті годувальника) померлого годувальника, які не досягли 18 років або старші цього віку, якщо вони стали особами з інвалідністю до досягнення 18 років.

Діти, які навчаються за денною формою навчання у загальноосвітніх навчальних закладах системи загальної середньої освіти, а також професійно-технічних, вищих навчальних закладах (у тому числі у період між завершенням навчання в одному із зазначених навчальних закладів та вступом до іншого навчального закладу або у період між завершенням навчання за одним освітньо-кваліфікаційним рівнем та продовженням навчання за іншим за умови, що такий період не перевищує чотирьох місяців), - до закінчення такими дітьми навчальних закладів, але не довше ніж до досягнення ними 23 років, та діти-сироти - до досягнення ними 23 років незалежно від того, навчаються вони чи ні;

3) чоловік (дружина), а в разі їх відсутності - один з батьків або брат чи сестра, дідусь чи бабуся померлого годувальника незалежно від віку і працездатності, якщо він (вона) не працюють і зайняті доглядом за дитиною (дітьми) померлого годувальника до досягнення нею (ними) 8 років.

До членів сім'ї, які вважаються такими, що були на утриманні померлого годувальника, відносяться особи, зазначені в частині другій цієї статті, якщо вони:

1) були на повному утриманні померлого годувальника;

2) одержували від померлого годувальника допомогу, що була для них постійним і основним джерелом засобів до існування.

Члени сім'ї померлого годувальника, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, але які й самі одержували пенсію, мають право, за бажанням, перейти на пенсію у зв'язку з втратою годувальника.

Усиновлені діти мають право на пенсію у зв'язку з втратою годувальника нарівні з рідними дітьми.

Пасинок і падчерка мають право на пенсію у зв'язку з втратою годувальника нарівні з рідними дітьми, якщо вони не одержували аліментів від батьків.

Неповнолітні діти, які мають право на пенсію у зв'язку з втратою годувальника, зберігають це право і в разі їх усиновлення.

Положення цього Закону, що стосуються сім'ї померлого, відповідно поширюються і на сім'ю особи, визнаної безвісно відсутньою або оголошеною померлою у встановленому законом порядку.

Пенсії у зв'язку з втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, призначаються відповідно до ЗУ «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності».

Таким чином, за ст. 36 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» пенсія у зв'язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім'ї померлого годувальника, які були на його утриманні. Непрацездатними членами сім'ї вважаються чоловік дружина, батько, мати, якщо вони є особами з інвалідністю або досягли пенсійного віку, передбаченого статтею 26 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Пунктом 2.11 «Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії відповідно до ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що за документ, який засвідчує факт перебування на утриманні непрацездатних членів сім'ї, приймаються довідки житлово-експлуатаційних або інших організацій з місця проживання (реєстрації). або довідки органів місцевого самоврядування, або довідки про реєстрацію місця проживання (разом з годувальником за однією адресою), видані згідно з вимогами ст. 3 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні».

Із копії паспорта заявника та її чоловіка ОСОБА_2 видно, що їх зареєстрованим місцем проживання є АДРЕСА_1 (а.с.4,6). Також, заявником подано до суду копії договорів найму квартири АДРЕСА_6 від 12.09.2014 року та від 12.09.2016 року в яких зазначено строк дії договорів - два роки (а.с.88-89,91-92), акти здачі-прийняття житлового приміщення (квартири) АДРЕСА_5 від 12.09.2014 року (а.с.90,93,) розписки про отримання грошових коштів за найм зазначеної квартири (а.с.94-96). Крім того, довідки від 20.07.2017 року та від 04.12.2014 року про взяття на облік внутрішньо переміщених осіб свідчать про те, що зареєстроване місцем проживання заявника та її чоловіка значиться за адресою: АДРЕСА_1, а фактичне місце проживання/перебування за адресою: АДРЕСА_4 (а.с.9,11).

Відповідно до зазначених доказів заявник та її чоловік постійно проживали та їх місце проживання було зареєстровано в м. Донецьку Донецької області, яке відповідно до ч. 1 п. 27 Додатку до «Переліку населених пунктів, на території яких здійснюється антитерористична операція», затвердженого розпорядженням КМУ № 1085-р від 7 листопада 2014 р., знаходиться в зоні АТО і органи державної влади тимчасово не здійснюють своїх повноважень у цьому населеному пункті.

Таким чином, судом встановлено, що заявник не має можливості надати в Бердянське об'єднане управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області належним чином оформлений документ, який передбачено пунктом 2.11 «Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії відповідно до ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» на підтвердження факту перебування на утриманні непрацездатних членів сім'ї в зв'язку з проживанням на території, яка непідконтрольна державі, тому цей факт підлягає встановленню в судовому порядку.

Стаття 3 СК України визначає, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Подружжя вважається сім'єю і тоді, коли дружина та чоловік, у зв'язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно.

Згідно копії паспорта місце проживання ОСОБА_2 зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 з 11.03.1974 року (а.с.4,6). Відповідно до довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи фактичне місце проживання/перебування ОСОБА_2 з 04.12.2014 року за адресою: АДРЕСА_4 (а.с.11).

Заявником надано суду квитанції про оплату комунальних платежів по квартирі АДРЕСА_1 (а.с.97-103), які завірені установою, яка знаходиться на непідконтрольній державі території, але суд вважає можливим надати цим квитанціям доказову силу на підставі рішень Європейського суду з прав людини у справах проти Туреччини (зокрема, «Loizidou v. Turkey». «Cypms v. Turkey»), а також Молдови та Росії (зокрема, «Mozer v. the Republic о f Moldova and Russia». «Ilascu and Others v. Moldova and Russia»), де, ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини», ЄСПЛ, зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій територій треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать.

Крім того, заявником подано до суду копії договорів найму квартири АДРЕСА_6 від 12.09.2014 року, 12.09.2016 року в яких зазначено строк дії договорів два роки (а.с.88-89,91-92), акти здачі-прийняття житлового приміщення (квартири) АДРЕСА_5 від 12.09.2014 року, 12.09.2016 року, які складені між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 Також заявником надано суду розписки від 12.09.2014 року (а.с.94,95,96) про оплату ОСОБА_4 за наймане житлове приміщення. Із зазначених документів вбачається, що ОСОБА_2 наймав зазначене житлове приміщення для проживання.

Із копії паспорта, довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи вбачається, що місце проживання ОСОБА_1 зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 з 03.04.1978 року, а фактичне місце проживання/перебування за адресою: АДРЕСА_4 з 20 липня 2017 року (а.с.4,9).

Аналізуючи зазначеної докази та пояснення свідків ОСОБА_5, ОСОБА_6, суд вважає встановленим, що заявник та ОСОБА_2 проживали однією сім'єю з 27.02.1978 року.

ОСОБА_1 народилася ІНФОРМАЦІЯ_1, тому за ст. 26 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» досягла пенсійного віку, а відповідно до пенсійного посвідчення НОМЕР_3 від 14.08.2007 року є пенсіонером за віком (а.с.8).

Враховуючи положення ч. 2 ст. 36 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» суд приходить до висновку, що ОСОБА_1 є непрацездатною особою.

Стаття 36 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» визначає, що до членів сім'ї, які вважаються такими, що були на утриманні померлого годувальника, відносяться особи, які були на повному утриманні померлого годувальника та одержували від померлого годувальника допомогу, що була для них постійним і основним джерелом засобів до існування.

Згідно довідок №1504 від 10.04.2018 року та №2045 від 25 травня 2018 року ОСОБА_1 знаходиться на обліку в Бердянському об'єднаному УПФУ в Запорізькій області і отримувала пенсію:

у лютому, березні, квітні 2016 року по 1239,27 грн. щомісячно;

у травні, червні, липні, серпні, вересні, жовтні, листопаді 2016 року по 1295,27 грн. щомісячно;

у грудні 2016 року, а також у січні, лютому 2017 року в розмірі 1412,27 грн. щомісячно (а.с.47,68).

Відповідно до пенсійного посвідчення серія НОМЕР_4 від 14.08.2007 року ОСОБА_2 також був пенсіонером (а.с.10).

Згідно довідки №2044 від 25.05.2018 року ОСОБА_2 знаходився на обліку в Бердянському об'єднаному УПФУ в Запорізькій області і отримував пенсію з лютого 2016 року по лютий 2017 року в розмірі 4063,82 грн. (а.с.69), що значно перевищує розмір пенсії заявника.

Аналізуючи зазначені докази та пояснення свідків ОСОБА_5, ОСОБА_6 суд приходить до висновку, що допомога, яка надавалась ОСОБА_1 її чоловіком ОСОБА_2 була для заявника постійним і основним джерелом засобів для існування.

Заявник вважала, що вона була на повному утриманні померлого та одержувала від нього допомогу також і на лікування. На підтвердження цього вона надала суду докази її захворювання та витрат на придбання ліків, але суд не може прийняти їх до уваги, оскільки квитанції про придбання ліків виконані в такій якості, що їх неможливо прочитати. Крім того, заявником не надано суду докази ким саме ці ліки були придбані та призначення їх лікарем саме їй, а не іншій особі. Надані суду консультативні висновки спеціалістів від 12.06.2018 року та від 09.10.2017 року є неналежними доказами, оскільки вони стосуються періоду після смерті ОСОБА_2, а відповідно і не можуть підтверджувати витрати ОСОБА_1 за рахунок допомоги ОСОБА_2

Суд вважає, що за встановлених в судовому засіданні обставин заява про встановлення факту перебування ОСОБА_1 на утриманні ОСОБА_2 підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 259,263-265,273,315,319,354,355 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Заяву задовольнити.

Встановити факт перебування ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянки України, уродженки с. Шевченко Андріївського району Запорізької області, Україна, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 на утриманні її чоловіка ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, громадянина України, уродженця с. Улакли, В. Новоселківського району Донецької області, Україна, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, який помер ІНФОРМАЦІЯ_7.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено в день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Повне рішення складено 02.11.2018 року.

Суддя