ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«30» жовтня 2018 року

м. Харків

справа № 641/4928/18-ц

провадження № 22ц/818/613/18

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Бурлака І.В., (суддя-доповідач),

суддів - Кіся П.В., Яцини В.Б.,

учасники справи:

позивачі - ОСОБА_1, ОСОБА_2,

відповідач - Комунальне спеціалізоване підприємство «Харківгорліфт»

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1, ОСОБА_2 на рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 08 серпня 2018 року в складі судді Чайка І.В.,

в с т а н о в и в:

У липні 2018 року ОСОБА_1, ОСОБА_2 звернулися до суду з позовом до Комунального спеціалізованого підприємства «Харківгорліфт» про застосування строку позовної давності.

Позовна заява мотивована тим, що 12 липня 2018 року вони отримали претензію від Комунального спеціалізованого підприємства «Харківгорліфт» за № 1495/0, в якій зазначено, що вони мають заборгованість за надані послуги за період з 01 березня 2007 року по 01 червня 2010 року в розмірі 1823,18 грн.

Зазначили, що за вказаний період за адресою: АДРЕСА_1 проживали дві непрацездатні особи, а саме, ОСОБА_2, яка отримувала державну соціальну виплату з надбавкою за догляд за неповнолітньою дитиною інвалідом з дитинства ОСОБА_1 та ОСОБА_1

Вказали, що їхні доходи значно нижчі аніж прожитковий мінімум, тому соціально-незахищена сім'я з двох осіб неспроможна сплачувати поточні платежі, тим паче, що вони нараховані в обсязі 100%, оскільки субсидія не була призначена при недосконалості та неврегульованості законодавства.

Просили застосувати строк позовної давності за період з 01 березня 2007 року по 01 червня 2010 року в сумі 1823,18 грн. згідно чинного законодавства.

Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 08 серпня 2018 року позов ОСОБА_1, ОСОБА_2 - залишено без задоволення.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_1, ОСОБА_2 подали апеляційну скаргу, в якій просили звільнити від сплати заборгованості перед Комунальним спеціалізованим підприємством «Харківгорліфт» за період з 01 березня 2007 року по 01 червня 2010 року в сумі 1823,18 грн. за рахунок держави в конкретних обставинах в індивідуальному порядку при неспроможності з вини держави сплатити заборгованість, застосувавши механізм перерахування коштів по заборгованості до Комунального спеціалізованого підприємства «Харківгорліфт» з джерел держави (держбюджет, резервні кошти тощо).

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, порушено та неправильно застосовано норми процесуального права.

Вважали, що суд не надав належної оцінки доказам у справі і як доводи апеляційної скарги виклали вимоги позовної заяви. При цьому зазначили, що суд першої інстанції не звернув уваги на те, що єдиним доходом на той період була лише державна соціальна виплата з надбавкою на дитину інваліда; що держава не виконує свої обов'язки по забезпеченню першочергових потреб соціально-незахищених верств населення; що держава не має права вимагати виконувати свої обов'язки по сплаті комунальних послуг непрацездатними; що законодавство перешкоджало в призначенні субсидії за вказаний період; що в конкретному випадку, в індивідуальному порядку держава повинна компенсувати у повному обсязі - зобов'язана перерахувати кошти Комунальному спеціалізованому підприємству «Харківгорліфт» при неврегульованості та недосконалості законодавства, яке перешкоджало і перешкоджає виконати свої обов'язки по сплаті послуг позивачів, які не в змозі виконати свої обов'язки і доведені державою до злиденного існування; що суд зобов'язаний знайти механізм та застосувати його при вирішенні питання звільнення від сплати заборгованості для можливості отримати кошти для відповідача від держави у певному обсязі по заборгованості.

Клопотання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 від 04 жовтня 2018 року та 08 жовтня 2018 року, які надійшли до суду апеляційної інстанції, є їх поясненнями.

Відзивів на апеляційну скаргу від учасників справи до суду апеляційної інстанції не надходило.

Ухвалою судді Апеляційного суду Харківської області Тичкової О.Ю. від 10 вересня 2018 року відкрито апеляційне провадження у справі та вирішено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Підпунктом 3 пункту 3 Розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» передбачено, що апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. Такі апеляційні суди у відповідних апеляційних округах мають бути утворені та розпочати здійснювати правосуддя не пізніше трьох років з дня набрання чинності цим законом.

Згідно з пунктом 8 розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України, у редакції Закону України № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набрав чинності 15 грудня 2017 року, до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Відповідно до частини 6 статті 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Указом Президента України «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» від 29 грудня 2017 року № 452/2017 постановлено ліквідувати Апеляційний суд Харківської області та утворено Харківський апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Харківську область, з місцезнаходженням у місті Харкові.

На підставі Указу Президента України від 28 вересня 2018 року № 297/2018 судді, які здійснювали правосуддя в Апеляційному суді Харківської області переведені до новоутвореного Харківського апеляційного суду.

03 жовтня 2018 року повідомлення про початок роботи Харківського апеляційного суду оприлюднено в газеті «Голос України» № 185 (6940).

03 жовтня 2018 року справу передано до Харківського апеляційного суду.

11 жовтня 2018 року за допомогою автоматизованого розподілу справ між суддями на суддю судової палати з розгляду цивільних справ Бурлака І.В. було розподілено цивільну справу № 641/4928/18-ц (22ц/818/613/18) за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Комунального спеціалізованого підприємства «Харківгорліфт» про застосування строку позовної давності.

Частинами 1, 3 статті 368 ЦПК України передбачено, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою. Розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Частиною 1 статті 369 ЦПК України передбачено, що апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Аналізуючи наведені норми права, судова колегія вважає за необхідне розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_1, ОСОБА_2 необхідно залишити без задоволення, рішення суду - залишити без змін.

Рішення суду першої інстанції, з висновком якого погоджується судова колегія, мотивовано тим, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не довели, що їх права порушено.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 проживають та зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 та є споживачами послуг, які надає Комунальне спеціалізоване підприємство «Харківгорліфт».

Згідно посвідчення серія НОМЕР_1, яке видане 18 березня 2013 року Управлінням праці та соціального захисту населення Адміністрації Комінтернівського району Харківської міської ради, ОСОБА_1 є інвалідом ІІ групи з дитинства та отримує державну соціальну допомогу.

Як вбачається з довідок, наданих Департаментом соціального захисту населення Харківської обласної державної адміністрації, за період з 01 січня 2018 року по 30 червня 2018 року ОСОБА_1 отримала державну соціальну допомогу інвалідам з дитинства та дітям інвалідам в розмірі 8712,00 грн.

Відповідно до довідки, наданої Пенсійним Фондом України ОСОБА_2 знаходиться на обліку в Управлінні Пенсійного Фонду України Слобідське об'єднане управління Пенсійного Фонду України м. Харкова і отримує пенсію за віком, яка за період з січня 2018 року по травень 2018 року склала 7718,28 грн.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 з 1995 року по 2010 рік перебувала на обліку в Управлінні праці та соціального захисту населення Комінтернівського району в м. Харкові Харківської міської ради та отримувала державну соціальну допомогу інвалідам з дитинства та дітям інвалідам. Зокрема, розмір допомоги за 2007 рік склав 9231,61 грн., за 2008 рік - 5363,40 грн., за 2010 рік - 11036,86 грн.

Із довідки, наданої Управлінням праці та соціального захисту населення Адміністрації Комінтернівського району Харківської міської ради від 11 березня 2014 року за № 522/1122 вбачається, що ОСОБА_2 за період з 01 січня 2000 року по 30 вересня 2006 року та з 01 листопада 2007 року по 30 червня 2011 року субсидія не призначалась.

Із довідки Управління праці та соціального захисту населення Адміністрації Комінтернівського району Харківської міської ради від 27 липня 2015 року за № 2556 вбачається, що ОСОБА_2 перебуває на обліку в Управлінні праці та соціального захисту населення Адміністрації Комінтернівського району Харківської міської ради та їй з 01 жовтня 2006 року по 30 листопада 2011 року та з 01 липня 2011 року по теперішній час призначена субсидія для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг.

Як вбачається з претензії Комунального спеціалізованого підприємства «Харківгорліфт» від 02 липня 2018 року за № 1495/0, Комунальне підприємство «Жилкомсервіс» відповідно до договору № 21 від 14 червня 2010 року відступило Комунальному спеціалізованому підприємству «Харківгорліфт» права вимоги дебіторської заборгованості за надані споживачам послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій за період з 01 березня 2007 року по 01 червня 2010 року. Станом на 21 травня 2018 року заборгованість позивачів за зазначений період склала 1823,18 грн.

Матеріали справи не свідчать про те, що Комунальне спеціалізоване підприємство «Харківгорліфт» заявляв позовні вимоги до позивачів, судових рішень щодо цього також не має.

Як убачається з преамбули, Закон України «Про житлово-комунальні послуги» визначає лише основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов'язки.

За визначенням, наданим у статті 1 цього Закону, житлово-комунальні послуги - це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил.

Предметом регулювання цього Закону є правовідносини, що виникають між виробниками, виконавцями, споживачами у процесі створення, надання та споживання житлово-комунальних послуг. Суб'єктами цього Закону є органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, власники, виробники, виконавці та споживачі житлово-комунальних послуг (стаття 3).

Відповідно до статей 67, 162 ЖК України плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, електричну і теплову енергію тощо) визначається за затвердженими у встановленому порядку тарифами.

Статтею 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року із змінами та доповненнями передбачено, що споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Матеріали справи свідчать про те, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 є споживачами послуг, зокрема, з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, які надає Комунальне спеціалізоване підприємство «Харківгорліфт», перед яким вони мають заборгованість за спожиті послуги.

З матеріалів справи вбачається, що з 01 жовтня 2006 року по 30 листопада 2011 року та з 01 липня 2011 року по теперішній час позивачам призначена субсидія для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг.

Посилання ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на те, що необхідно застосувати строк позовної давності до заборгованості, що виникла у них перед Комунальним спеціалізованим підприємство «Харківгорліфт» в розмірі 1823,18 грн. є необґрунтованими, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно частини 4 статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Частинами 1, 5 статті 261 ЦК України встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права. За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Частинами 1 та 2 статті 264 ЦК України передбачено, що перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач.

Як вбачається з матеріалів справи з позовом про стягнення спірної заборгованості Комунальне спеціалізоване підприємство «Харківгорліфт» до ОСОБА_2 та ОСОБА_1 не звертався, в інший спосіб стягнення не здійснювалося.

Враховуючи, що сплив позовної давності є окремою підставою для відмови в задоволенні позову, а чинним законодавством не передбачено обов'язок кредитора звертатися до суду з вимогою про стягнення заборгованості, тобто позовна давність може бути застосована за заявою боржників, лише якщо до них кредитор пред'явив позов поза межами трирічного строку, колегія суддів дійшла до висновку про відсутність підстав для застосування до спірних правовідносин строку позовної давності.

Твердження ОСОБА_2 та ОСОБА_1 в апеляційній скарзі щодо того, що в конкретному випадку, в індивідуальному порядку держава повинна компенсувати у повному обсязі - зобов'язана перерахувати кошти Комунальному спеціалізованому підприємству «Харківгорліфт» при неврегульованості та недосконалості законодавства, яке перешкоджало і перешкоджає виконати свої обов'язки по сплаті послуг позивачів, які не в змозі виконати свої обов'язки і доведені державою до злиденного існування; що суд зобов'язаний знайти механізм та застосувати його при вирішенні питання звільнення від сплати заборгованості для можливості отримати кошти для відповідача від держави у певному обсязі по заборгованості є безпідставними, виходячи з наступного.

Відповідно до пункту 6 частини 1 статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач має право на несплату вартості житлово-комунальних послуг за період тимчасової відсутності споживача та/або членів його сім'ї при відповідному документальному оформленні, а також за період фактичної відсутності житлово-комунальних послуг, визначених договором у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 8 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» бухгалтерський облік на підприємстві ведеться безперервно з дня реєстрації підприємства до його ліквідації. Питання організації бухгалтерського обліку на підприємстві належать до компетенції його власника (власників) або уповноваженого органу (посадової особи) відповідно до законодавства та установчих документів.

Частиною 5 цього Закону передбачено, що підприємство самостійно: визначає за погодженням з власником (власниками) або уповноваженим ним органом (посадовою особою) відповідно до установчих документів облікову політику підприємства; обирає форму бухгалтерського обліку як певну систему регістрів обліку, порядку і способу реєстрації та узагальнення інформації в них з додержанням єдиних засад, встановлених цим Законом, та з урахуванням особливостей своєї діяльності і технології обробки облікових даних; розробляє систему і форми внутрішньогосподарського (управлінського) обліку, звітності і контролю господарських операцій, визначає права працівників на підписання бухгалтерських документів; затверджує правила документообороту і технологію обробки облікової інформації, додаткову систему рахунків і регістрів аналітичного обліку.

Згідно статті 9 цього Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Отже, виходячи з положень вказаного Закону виключення з активів підприємства (списання, звільнення) безнадійної дебіторської заборгованості, в тому числі за якою минув строк позовної давності, є господарською діяльністю підприємства, а тому є правом а не обов'язком підприємства.

Таким чином, ОСОБА_2 та ОСОБА_1 не позбавлені можливості звернутися до відповідача з відповідною заявою щодо реструктуризації заборгованості, оскільки суд не наділений такими повноваженнями.

Доводи ОСОБА_2 та ОСОБА_1 щодо того, що єдиним доходом на той період була лише державна соціальна виплата з надбавкою на дитину інваліда; що держава не виконує свої обов'язки по забезпеченню першочергових потреб соціально-незахищених верств населення; що держава не має права вимагати виконувати свої обов'язки по сплаті комунальних послуг непрацездатними; що законодавство перешкоджало в призначенні субсидії за вказаний період, є необґрунтованими, оскільки не можуть бути підставами для задоволення позовних вимог.

Інші доводи та мотиви апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а стосуються переоцінки доказів.

Докази та обставини, на які посилаються позивачі в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції і при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.367, 368, п. 1 ч. 1 ст.374, ст.375, ст.ст.381-384, 389 ЦПК України

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 08 серпня 2018 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий І.В. Бурлака

Судді П.В. Кісь

В.Б. Яцина

Повний текст постанови складено 30 жовтня 2018 року.