Справа № 487/1501/18
Провадження № 2/487/1377/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.09.2018 року м. Миколаїв

Заводський районний суд м. Миколаєва в складі:

головуючого судді Бобрової І.В.,

при секретарі судового засідання Табунщик К.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу №487/1501/18 за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання права власності на частину земельної ділянки

представники:

представник відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_5,

ВСТАНОВИВ:

26.03.2018 року ОСОБА_1, ОСОБА_2 звернулись до суду з позовом, в якому просили визнати за ними право власності на земельну ділянку, розташовану за адресою: АДРЕСА_2, по 59/200 частини за кожним. Свої вимоги мотивували тим, що вони є власниками 59/100 частини житлового будинку АДРЕСА_3 (по 59/200 частини кожен), прийнявши спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_6. Співвласником інших 41/100 частин вказаного житлового будинку є відповідач ОСОБА_3 59/100 частини домоволодіння житлового будинку померлий ОСОБА_6 придбав у свого батька ОСОБА_4 на підставі договору купівлі-продажу. Зазначений вище будинок розташований на земельній ділянці площею 0,0758 га по АДРЕСА_4, яка відповідно до державного акту про право приватної власності на землю серії НОМЕР_3 від 12.04.2001 р. належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_4 та ОСОБА_3 без визначення часток у спільній сумісній власності. Звернувшись до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом на частину зазначеної земельної ділянки, яку використовував померлий при житті для обслуговування належної йому частини житлового будинку, їм було відмовлено через відсутність документів, які б свідчили про перехід до померлого ОСОБА_6 права власності на частину земельної ділянки, так як договору купівлі-продажу земельної ділянки спадкодавцем та попереднім власником ОСОБА_4 укладено не було.

Ухвалою суду від 10.04.2018 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання.

Ухвалою суду від 02.05.2018 року підготовче засідання відкладено на 25.05.2018 року.

Ухвалою суду від 25.05.2018 року підготовче провадження закрито, а справу призначено до судового розгляду.

07.08.2018 року до канцелярії суду надійшли заперечення відповідача ОСОБА_3 проти позову, відповідно до яких остання вважає позовні вимоги такими, що не відповідають вимогам ЦПК України. Свою позицію обґрунтовує тим, що відповідно до державного акту на право приватної власності на землю, який на час розгляду справи є дійсним, власниками спірної земельної ділянки є вона та ОСОБА_4 на підставі спільної сумісної власності. Відтак, кожному з них належить по 0,0379 га. Вважає, що позивачами не зазначені поважні причини не переоформлення державного акту на спірну землю. Зазначає, що позивачі безпідставно посилаються на норми ст.ст.391,392 ЦК України, оскільки їх право власності на земельну ділянку не оспорюється. Крім того, зауважила, що готова розділити спірну земельну ділянку на підставі нотаріальної угоди лише з власником землі - ОСОБА_4

Ухвалою суду від 07.08.2018 року розгляд справи відкладено.

Представник позивачів у судове засідання не з'явилася, звернулася до суду з письмовою заявою, в якій позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити, розгляд справи проводити без її участі.

Представник відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_5 позовні вимоги не визнав, просив у задоволенні позову відмовити у повному обсязі. Зазачив, що у разі задоволення позову будуть порушенні права ОСОБА_3 як власника, принаймі, однієї другої спірної земельної ділянки, за яку вона, до того ж, сплачує земельний податок у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_4 надав до суду заяву, в якій позовні вимоги визнав та не заперечував проти їх задоволення.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи суд приходить до переконання про можливість задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 10.01.2017 року помер ОСОБА_6 (свідоцтво про смерть серії НОМЕР_4 від 11.01.2017 р.). Після його смерті відкрилась спадщина на 59/100 частки житлового будинку по АДРЕСА_5 яка належала померлому на підставі договору купівлі-продажу від 18.04.2002 р., визнаному дійсним рішенням Заводського районного суду м. Миколаєві від 11.10.2002 року. Співвласником 41/100 частини зазначеного домоволодіння є відповідач ОСОБА_3.

24.10.2017 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 прийняли спадщину після смерті ОСОБА_6 - по 59/200 частки зазначеного вище домоволодіння кожний. У видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_6 на спірну земельну ділянку було відмовлено, оскільки відсутній документ, що підтверджує перехід права власності на земельну ділянку, на якій розташований житловий будинок, частка у праві спільної часткової власності на яку було продано спадкодавцю (постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 29.01.2018 р.).

Земельна ділянка площею 0,0758 га розташована за адресою: АДРЕСА_6, передана у спільну сумісну власність для обслуговування індивідуального житлового будинку та господарських споруд ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (державний акт на право приватної власності на землю серії НОМЕР_3).

За свого життя ОСОБА_6 намагався визнати за собою право власності на 59/100 спірної земельної ділянки, подавши відповідний позов до суду, проте ухвалою Заводського районного суду м.Миколаєва від 17.03.2017 р. провадження у вказаній справі було закрито у зв'язку зі смертю позивача.

Відповідно до чч.1, 2 ст.78 ЗК (2001 року) право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції, цього кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них.

Поняття «земельна ділянка як об'єкт права власності» визначено в ч.1 ст.79 ЗК як частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами.

Нормами ч.2 ст.6, ч.1 ст.22, ч.1 ст.23 ЗК (1991 року) передбачалося набуття громадянами права власності на земельні ділянки у разі одержання їх у спадщину та виникнення права власності після встановлення меж земельної ділянки в натурі й одержання державного акта про право власності на землю.

Аналогічними за змістом нормами ст.81 ЗК також передбачено, що громадяни набувають права власності на земельні ділянки на підставі, зокрема, придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами, прийняття спадщини.

Частина 1 статті 120 ЗК України (в редакції, чинній на час укладення сторонами договору купівлі-продажу частини жилого будинку - 22 березня 2003 року) визначала, що при переході права власності на будівлю і споруду до набувача нерухомого майна право власності на земельну ділянку, на якій розташовані будівля або споруда, може переходити на підставі цивільно-правових угод між власниками земельної ділянки і набувачем будівель або споруд (договори купівлі-продажу, дарування, міни тощо).

Аналіз змісту норм ст.120 ЗК України у їх сукупності дає підстави для висновку про однакову спрямованість її положень щодо переходу прав на земельну ділянку при виникненні права власності на будівлю і споруду, на якій вони розміщені.

Тобто, зазначені норми закріплюють загальний принцип цілісності об'єкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об'єкт розташований. Згідно цим нормам визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість.

Таким чином, за загальним правилом, закріпленим у ч. 4 ст. 120 ЗК України, особа, яка набула права власності на частину будівлі чи споруди стає власником відповідної частини земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику, якщо інше не передбачено у договорі відчуження нерухомості.

При цьому при застосуванні положень ст. 120 ЗК України у поєднанні з нормою ст. 125 ЗК України слід виходити з того, що у випадку переходу права власності на об'єкт нерухомості у встановленому законом порядку, право власності на земельну ділянку у набувача нерухомості виникає одночасно із виникненням права власності на зведені на земельній ділянці об'єкти. Це правило стосується й випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстроване одночасно з правом на нерухомість, однак земельна ділянка раніше набула ознак об'єкта права власності.

Аналогічна позиція висловлена у п.п. «ґ» п.18 Постави Пленуму Верховного суду України від 16.04.2004 р. №7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» (зі змінами та доповненнями) , а саме: з 1 січня 2010 р. до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача) відповідно до статті 377 ЦК і статті 120 ЗК в редакції Закону України від 5 листопада 2009 р. N 1702-VI.

На підставі викладеного суд приходить до переконання, що позовні вимоги ОСОБА_1, ОСОБА_2 підлягають задоволенню.

Частиною 1 ст.141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 8, 10-13, 17, 18, 141, 263 - 265, 273 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання права власності на частину земельної ділянки - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_5 та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, право власності на земельну ділянку, розташовану за адресою: АДРЕСА_7, по 59/200 кожному.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 412, 98 грн.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 412, 98 грн.

На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу безпосередньо до Апеляційного суду Миколаївської області або через Заводський районний суд м. Миколаєва протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Позивач: ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, АДРЕСА_8, РНОКПП НОМЕР_1;

Позивач:ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, АДРЕСА_9 РНОКПП НОМЕР_2

Відповідач: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, АДРЕСА_7;

Відповідач: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4, АДРЕСА_1.

Головуючий суддя І.В.Боброва