П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 вересня 2018 року

м. Харків

Справа № 642/6670/14-ц

Провадження № 22ц/790/67/18

Апеляційний суд Харківської області в складі:

Головуючого Бровченко І.О.,

суддів Бурлака І.В., Яцини В.Б.,

за участю секретаря Прокопчук І.В.

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1, правонаступником якої є ОСОБА_2 на рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 05 вересня 2016 року у складі судді Грінчук О.П. за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1, треті особи: ОСОБА_4, ОСОБА_5, про виділ частки майна в натурі та встановленні режиму користування спільними приміщеннями, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1, треті особи: ОСОБА_5, ОСОБА_4, про виділ частки майна в натурі та встановлення режиму користування спільними приміщеннями.

Позовна заява мотивована тим, що згідно свідоцтва про право на спадщину, зареєстрованого державною нотаріальною конторою № 11 м. Харкова № 1-788 від 05 грудня 1988 року позивач є власником 36/100 частин житлового будинку № 3, що розташований по пров. Першотравневому в м. Харкові, площею 71,6 кв.м, які належали його матері ОСОБА_6, яка померла 19 січня 1993 року. Друга половина будинку 36/100 частин від 72/100 належать його рідній сестрі ОСОБА_1

Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 27 грудня 2012 року встановлено порядок користування 72/100 частинами житлового будинку № 3 по пров. Першотравневому в м. Харкові та виділено в натурі ОСОБА_3 кімнату 1-5 площею 15,9 кв.м, кімнату 1-4 площею 7,6 кв.м в будинку літ. «А-1»; кухню, надвірні будівлі: сарай літ. «Б», сарай літ. «» В, вбиральню літ. «Г», вбиральню літ. «Д», льох літ. «Е», льох літ. «З», сарай літ. «Ж», огорожу № 1, ворота № 2 залишено в спільному користуванні.

Вселено ОСОБА_3 в зазначені спірні приміщення. Однак, рішенням Апеляційного суду Харківської області від 25 лютого 2013 року вищевказане судове рішення скасоване та постановлене нове, яким позовні вимоги ОСОБА_3 задоволені частково, визнано, що ОСОБА_3 є співвласником житлового будинку по пров. Першотравневому № 3 в м. Харкові та має право користуватися та розпоряджатися належною йому частиною житлового будинку, при цьому ОСОБА_7, ОСОБА_2 не являється співвласниками спірного житлового будинку та не мають права перешкоджати позивачу у користуванні його власністю. Однак, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не виконують рішення суду та продовжують чинити ОСОБА_3 перепони у користуванні, володінні та розпорядженні своїм майном, а тому позивач вимушений звернутися до суду з позовом про виділ своєї частки в натурі.

Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 05 вересня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено частково.

Виділено в натурі ОСОБА_3 36/100 частин від житлового будинку № 3 у провулку Першотравневому у м. Харкові, а саме: кімнати 1-5 площею 15,9 кв.м, 1-4 площею 7,6 кв.м та половину кухні 1-3 площею 5,9 кв.м. Визначено порядок користування між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 належних їм у спільному користуванні кухні 1-3 площею 11,8 кв.м по половині 5,9 кв.м, кожному; флігелем «В», згідно технічного паспорту, виготовленого КП «ХМБТІ», 02 грудня 2010 року. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просила рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильного застосування норм матеріального права, невідповідність висновків суду обставинам справи.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд не дав повною мірою оцінку будівельно-технічній експертизі, вважає, що позивач не надала суду неоспорюваних доказів на підтвердження позовних вимог; суд не залучив до участі у справі в якості третьої особи ОСОБА_8

Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 17 жовтня 2016 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 05 вересня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1, 3-і особи ОСОБА_4, ОСОБА_5, про виділ частки майна в натурі та встановленні режиму користування спільними приміщеннями.

Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 19 липня 2017 року прийнято до свого провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1, треті особи: ОСОБА_4, ОСОБА_5, про виділ частки майна в натурі та встановленні режиму користування спільними приміщеннями.

Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 19 липня 2017 року закінчено підготовку апеляційного розгляду справи за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1, треті особи: ОСОБА_4, ОСОБА_5, про виділ частки майна в натурі та встановленні режиму користування спільними приміщеннями.

Призначено справу до розгляду апеляційним судом в судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду Харківської області на11-00 год. 15 серпня 2017 року.

До суду апеляційної інстанції ОСОБА_3 надав заперечення на апеляційну скаргу, вважає рішення Ленінського районного суду м. Харкова законним, зазначає, що ОСОБА_2 зареєструвалася у спірному будинку пізніше, ніж у ОСОБА_3 та ОСОБА_1 виникли правовідносини з приводу спадщини, відповідно до вимог ст. 36 ЦПК України із заявою про залучення її у якості третьої особи ОСОБА_2 чи інші учасники справи не зверталися.

Вказує на те, що згідно з рішенням Апеляційного суду Харківської області від 22 травня 2013 року ОСОБА_3 є співвласником житлового будинку за адресою: пров. Першотравневий, 3, в м. Харкові та має право користуватися та розпоряджатися належною йому частиною житлового будинку, при цьому ОСОБА_7 та ОСОБА_2 не є співвласниками спірного житлового будинку та не мають право позивачу перешкоджати в користуванні його власністю.

Згідно з частиною 1 статті 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено наявними в матеріалах справи доказами, що ОСОБА_3 є співвласником 36/100 частин будинку № 3 по пров. Першотравневому в м. Харкові, які раніше належали його померлій матері ОСОБА_6 Інші 36/100 частин будинку належать його рідній сестрі ОСОБА_1, згідно заповіту зробленого за життя ОСОБА_6 (а.с.6).

Рішенням Апеляційного суду Харківської області від 22 травня 2013 року встановлено, що співвласником 28/100 частин житлового будинку № 3 по пров. Першотравневому в м. Харкові є ОСОБА_4

Згідно ч.1 ст. 364 ЦК України - співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності, чого вимагає позивач.

Відповідно п.п.6.,7 Постанови Пленуми Верховного Суду України №7 від 04 жовтня 1991 року «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок», при вирішенні справ про виділ в натурі часток жилого будинку, що є спільною частковою власністю, що це можливо, якщо кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку з самостійним виходом (квартиру). Якщо виділ частки будинку в натурі неможливий, суд вправі за заявленим про це позовом встановити порядок користування . В спорах про поділ будинку в натурі учасникам спільної часткової власності на будинок може бути виділено відокремлену частину будинку, яка відповідає розміру їх часток у праві власності.

Якщо виділ технічно можливий, але з відхиленням від розміру часток кожного власника, суд з врахуванням конкретних обставин може провести його зі зміною у зв'язку з цим стосовно до ідеальних часток і присудженням грошової компенсації учаснику спільної власності, частка якого зменшилась.

Відповідно до статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Відповідно до Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VІІІ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» внесено зміни до Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), який набув чинності 15 грудня 2017 року.

Згідно з пунктом 11 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України справи у судах першої та апеляційної інстанції розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Частиною 3 статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Згідно вимог статті 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до статті 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Стаття 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Статтею 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обовязків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими та електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до ст. ст. 102, 103 ЦПК України висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством.

Предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань. Предметом висновку експерта не можуть бути питання права.

Висновок експерта може бути підготовлений на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи.

Висновок експерта викладається у письмовій формі і приєднується до справи.

Суд має право за заявою учасників справи або з власної ініціативи викликати експерта для надання усних пояснень щодо його висновку.

У висновку експерта повинно бути зазначено: коли, де, ким (імя, освіта, спеціальність, а також, за наявності, свідоцтво про присвоєння кваліфікації судового експерта, стаж експертної роботи, науковий ступінь, вчене звання, посада експерта), на якій підставі була проведена експертиза, хто був присутній при проведенні експертизи, питання, що були поставлені експертові, які матеріали експерт використав. Інші вимоги до висновку експерта можуть бути встановлені законодавством.

У висновку експерта має бути зазначено, що він попереджений (обізнаний) про відповідальність за завідомо неправдивий висновок, а у випадку призначення експертизи судом - також про відповідальність за відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обовязків.

Якщо експерт під час підготовки висновку встановить обставини, що мають значення для справи, з приводу яких йому не були поставлені питання, він має право включити до висновку свої міркування про ці обставини.

Суд призначає експертизу у справі за сукупності таких умов:1) для зясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо;2) сторонами (стороною) не надані відповідні висновки експертів із цих самих питань або висновки експертів викликають сумніви щодо їх правильності.

У разі необхідності суд може призначити декілька експертиз, додаткову чи повторну експертизу.

При призначенні експертизи судом експерт або експертна установа обирається сторонами за взаємною згодою, а якщо такої згоди не досягнуто у встановлений судом строк, експерта чи експертну установу визначає суд. Суд з урахуванням обставин справи має право визначити експерта чи експертну установу самостійно. У разі необхідності може бути призначено декілька експертів для підготовки одного висновку (комісійна або комплексна експертиза).

Питання, з яких має бути проведена експертиза, що призначається судом, визначаються судом.

Учасники справи мають право запропонувати суду питання, розяснення яких, на їхню думку, потребує висновку експерта. У разі відхилення або зміни питань, запропонованих учасниками справи, суд зобовязаний мотивувати таке відхилення або зміну.

Питання, які ставляться експерту, і його висновок щодо них не можуть виходити за межі спеціальних знань експерта.

Призначений судом експерт невідкладно повинен повідомити суд про неможливість проведення ним експертизи через відсутність у нього необхідних знань або без залучення інших експертів.

Статтею 110 ЦПК України визначено, що висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні.

Згідно висновку судової будівельно-технічної експертизи та оціночно-будівельної експертизи № 11968 від 27 квітня 2016 року згідно з технічним паспортом, виготовленим КП «ХМБТІ» від 05.10.2009р. визначити порядок користування між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 сіньми літ. «а-3» (приміщення 1-1 площею 2,2 кв.м.), вбиральнею літ. «Д», льохом літ. «З» - не надається можливим, в звязку з їх відсутністю в натурі; надати у спільне користування погреб літ. «З» не надається можливим, в звязку з його розташуванням в прибудові літ. «а1» приміщення 1-2 площею 9,3 кв.м, яку передано в особисте користування ОСОБА_1

Визначити порядок користування між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 окремими частинами приміщення 1-3 площею 5,9 кв.м кожному, за умови улаштування вхідного отвору з дверним блоком у зовнішній стіні та улаштуванням перегородки та окремими частинами сараю літ. «В» - можливо.

Висновком експертизи було запропоновано один варіант виділення в натурі ОСОБА_3 36/100 частин домоволодіння по пров. Першотравневому в м. Харкові, а саме житловому будинку: кімнати 1-5 площею 15,9 кв.м., 1-4 площею 7,6 кв.м. та половини кухні 1-3 площею 5,9 кв.м.

Визначено ринкову вартість частини домоволодіння по пров. Першотравневому, 3 в м. Харкові, яка належить співвласникам ОСОБА_3 та ОСОБА_1 складає 336347 грн. (а.с. 3-25, том 2).

Враховуючи вищевикладене, посилання апелянта на те, що висновку експерта судом надано неповну оцінку є необгрунтованим та спростовується матеріалами справи, оскільки висновок судової будівельно-технічної експертизи та оціночно-будівельної експертизи № 11968 від 27 квітня 2016 року стосується предмету доказування та був досліджений судом у якості належного та допустимого доказу у справі.

Як було зазначено, згідно з рішенням Апеляційного суду Харківської області від 22 травня 2013 року ОСОБА_3 є співвласником житлового будинку за адресою: пров. Першотравневий, 3, в м. Харкові та має право користуватися та розпоряджатися належною йому частиною житлового будинку, при цьому ОСОБА_7 та ОСОБА_2 не є співвласниками спірного житлового будинку та не мають право позивачу перешкоджати в користуванні його власністю. (а.с. 47, том 1).

Рішенням також встановлено, що співвласником 28/100 частин житлового будинку № 3 по пров. Першотравневому в м. Харкові є ОСОБА_4, яка була залучена у справі в якості третьої особи.

Відповідно до ст. ст. 35, 36 ЦПК України, в редакції на час розгляду справи судом першої інстанції, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до ухвалення судом рішення, якщо рішення в справі може вплинути на їх права або обов'язки щодо однієї із сторін.

Треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, можуть бути залучені до участі в справі також за клопотанням сторін, інших осіб, які беруть участь у справі. Якщо суд при прийнятті позовної заяви, здійсненні провадження у справі до судового розгляду або під час судового розгляду справи встановить, що судове рішення може вплинути на права і обов'язки осіб, які не є стороною у справі, суд залучає таких осіб до участі в справі як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору.

Треті особи, які не заявляють самостійних вимог, мають процесуальні права і обов'язки, встановлені статтею 27 цього Кодексу.

Вступ у справу третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, не тягне за собою розгляду справи спочатку.

Сторона, в якої за рішенням суду виникне право заявити вимогу до третьої особи або до якої у такому випадку може заявити вимогу сама третя особа, зобов'язана повідомити суд про цю третю особу.

У заяві про залучення третьої особи повинні бути зазначені ім'я (найменування) третьої особи, місце її проживання (перебування) або місцезнаходження та підстави, з яких вона має бути залучена до участі у справі.

Суд повідомляє третю особу про справу, направляє їй копію заяви про залучення третьої особи і роз'яснює її право заявити про свою участь у справі. Копія заяви надсилається особам, які беруть участь у справі. Якщо від третьої особи не надійшло повідомлення про згоду на участь у справі, справа розглядається без неї.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, може сама звернутися з заявою про свою участь у справі.

Якщо особи, які беруть участь у справі, заперечують проти залучення чи допуску третьої особи до участі в справі, це питання вирішується судом залежно від обставин справи.

З питання залучення або допуску до участі в справі третьої особи суд постановляє ухвалу.

Разом із тим, ні ОСОБА_2 ані сторона відповідача з відповідною заявою про залучення третьої особи до участі у справі до суду не звертались.

Крім того, враховуючи, що рішенням Апеляційного суду Харківської області від 25 лютого 2013 року встановлено, що ОСОБА_3 є співвласником житлового будинку за адресою: пров. Першотравневий, 3, в м. Харкові, при цьому ОСОБА_7 та ОСОБА_2 не є співвласниками спірного житлового будинку, ухвалене рішення не впливає на її права та обовязки і залучення судом в якості третьої особи не потребує, тому доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_2 зареєстрована у спірному будинку, однак не була залучена у справі в якості третьої особи, спростовуються матеріалами справи та висновків суду першої інстанції не спростовують, тому не є підставою для скасування судового рішення.

Враховуючи викладене, висновок суду про розділ домоволодіння згідно наданого експертом висновку, виділивши в натурі ОСОБА_3 36/100 частин домоволодіння по пров. Першотравневому в м. Харкові, а саме в житловому будинку: кімнати 1-5 площею 15,9 кв.м., 1-4 площею 7,6 кв.м. та половини кухні 1-3 площею 5,9 кв.м., визначити порядок користування між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 належних їм у спільному користуванні кухні 1-3 площею 11,8 кв.м. по половині 5,9 кв.м., кожному; Флігелем «В», згідно технічного паспорту, виготовленого КП «ХМБТІ», 02 грудня 2010 року, є правильним.

Згідно вимог ч. ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду законне і обґрунтоване, постановлено з дотриманням вимог матеріального в процесуального права і підстав для його скасування або зміни не вбачається.

Відповідно до статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням вищезазначеного апеляційний суд доходить висновку, що судом першої інстанції повно і всебічно зясовано обставини справи, відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України надана правильна правова оцінка доказам по справі, рішення суду відповідає вимогам ст. 263 ЦПК України і доводами скарги не спростовується, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального праві, тому відповідно до ст. 375 ЦПК України залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Апеляційна скарга не містить доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції, які є обґрунтованими та підтверджуються матеріалами справи.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, правонаступником якої є ОСОБА_2, залишити без задоволення.

Рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 05 вересня 2016 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 24 вересня 2018 року.

Головуючий:

Судді -