Справа № 415/6264/17
Провадження № 2/415/92/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12.01.18 року Лисичанський міський суд Луганської області

у складі: головуючого судді Чернобривко Л.Б.,

при секретарі Павлові О.В.,

за участю представника відповідача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Лисичанська цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2, представник позивача ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Лисичанськвугілля» в особі відокремленого підрозділу «Шахта ім.Д.Ф.Мельникова» про визнання незаконним звільнення, поновлення на роботі, відшкодування середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_2 звернувся до Лисичанського міського суду із позовною заявою до Публічного акціонерного товариства «Лисичанськвугілля» в особі відокремленого підрозділу «Шахта ім.Д.Ф.Мельникова» про визнання незаконним звільнення, поновлення на роботі, відшкодування середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення моральної шкоди.

В обґрунтування своїх позовних вимог, позивач посилається на те, що він працював у Відокремленому підрозділі «Шахта ім. Д.Ф. Мельникова» ПАТ «Лисичанськвугілля» на посаді в якості підземного гірничого робітника.

12 вересня 2016 року він подав до відповідача заяву про звільнення на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України у зв'язку із невиконанням та порушенням відповідачем умов трудового законодавства України, а саме несвоєчасна виплата заробітної плати, наявною заборгованістю по її сплаті. У зв'язку із поданням ним до відповідача заяви від 12.09.2016 року про його звільнення з роботи, останній уклав договір про надання правових послуг адвоката від 13.09.2016 року, оскільки він мав намір виїхати за межі міста за пошуком нової роботи.

В свою чергу, у зв'язку із ненаданням відповідачем відповіді на його заяву від 12.09.2016 року про звільнення, представник позивача подав до відповідача адвокатський запит № б/н від 19.09.2016 року, згідно якого запитувалась інформація про реєстрацію заяви та її розгляд. Відповіді на вказаний адвокатський запит від відповідача не поступало, у зв'язку із чим, 29 вересня 2016 року представником позивача було подано ще один адвокатський запит № б/н від 29.09.2016 року згідно якого запитувалась інформацію стосовно розгляду його заяви від 12.09.2016 року про звільнення та виплати всіх сум, які належать при звільненні. Відповіді на вказаний адвокатський запит від відповідача не поступало. В свою чергу, 28.09.2016 року від нього представнику позивача в телефонному режимі стало відомо, що на адресу його проживання надійшов лист від відповідача, який отримала його матір, оскільки сам він перебував за межами Луганської області, та згідно цього листа повідомлялося, що йому необхідно з'явитися до керівництва відповідача в строк до 30.09.2016 року та надати пояснення з приводу відсутності на роботі. 29.09.2016 року представником позивача була подана до відповідача заява № б/н від 29.09.2016 року, в якій були викладені відомості з приводу отриманого листа відповідача та виклику позивача на шахту для надання пояснень з приводу відсутності на роботі, та вказував, що він 12.09.2016 року подав до відповідача заяву про звільнення Позивача з роботи у зв'язку із невиконанням відповідачем умов трудового законодавства. 17 жовтня 2016 року представником позивача поштовим зв'язком простою кореспонденцією було отримано листи від відповідача за № 1350 від 07.10.2016 року, згідно якого повідомлялося, що відповідач розглянув адвокатський запит № б/н від 29.09.2016 року та прийняв його до виконання та були вислані довідки за пунктами «2», «5», «6», та лист № 1317 від 04.10.2016 року, згідно якого повідомлялося, що заява № б/н від 29.09.2016 року відповідачем розглянута і відповідач не може її задовольнити, оскільки заява позивача не поступала до прийомної шахти, та було додано заяву позивача про звільнення від 12.09.2016 року, але воно не узгоджено з начальником дільниці і жетонного відділу, в наслідок чого відповідач надав її копію.

У зв'язку із бездіяльністю відповідача щодо його не звільнення, 11 жовтня 2016 року представником позивача до відповідача був поданий адвокатський запит (повторно), згідно якого запитувалась інформація про розгляд його заяви від 12.09.2016 року про звільнення та виплати всіх сум, які належать при звільненні. Відповіді на вказаний адвокатський запит від відповідача не поступало, у зв'язку із чим, 28 жовтня 2016 року представником позивача на адресу відповідача поштовим зв'язком з рекомендованим повідомленням було направлено повторну заяву № б/н від 19.10.2016 року, яку було отримано відповідачем 01.11.2016 року, якою запитувалася та ж сама інформація та відповіді на яку не поступало.

У зв'язку із злісною бездіяльністю відповідача, позивачем була власноручно написана заява від 07.11.2016 року про негайне звільнення та виплату всіх сум які належать при звільненні, та яка була передана представником позивача 09.11.2016 року до відповідача.

09 листопада 2016 року представником позивача поштовим зв'язком з

рекомендованим повідомленням було отримано лист від відповідача № 1525 від

07.11.2016 року та копію наказу «Про звільнення» № 919К від 11.10.2016 року.

Ознайомившись із наказом № 919К від 11.10.2016 року було встановлено, що

його було звільнено не за ч. 3 ст. 38 КЗпП України як він просив своїй заяві, а звільнено за ч. 4 ст. 40 КЗпП України за здійснення прогулів без поважних причин з 12.09.2016 року по теперішній час.

Зазначає, що його звільнення є незаконним, оскільки він не здійснював прогули, а ним була подана заява 12.09.2016 року про його звільнення з роботи за ч. 3 ст. 38 КЗпП України, відповідач навмисно затягував процедуру звільнення позивача зловживаючи своїм становищем, як наслідок не розглянув заяву позивача від 12.09.2016 року про його звільнення.

В зв'язку з наведеними вище обставинами, у відповідності до ч. 2 ст. 235 КЗпП України, при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік.

Ураховуючи, що його звільнення відбулося 11 жовтня 2016 року, необхідно дійти висновку, що його середня заробітна плата повинна обчислюватися з виплат, отриманих ним за попередні два місяці роботи, а саме за серпень і вересень 2016 року, оскільки у вересні 2016 року він перебував у відпустці, то вказаний місяць не може бути включений до розрахунку середньоденної заробітної плати, а тому, необхідно брати для розрахунку попередній місяць, який передує його знаходження у відпустці, а це липень 2016 року.

Суми середньоденного заробітку за період з липня 2016 року по серпень 2016 року, тобто за два місяці, що передують його звільненню складає: липень 2016 року (22 дні) 3500,00 гривень, серпень 2016 року (22 дні) 3500,00 гривень. Таким чином, його середньоденна заробітна плата за два місяці, що передують його звільненню, становить: 7000,00 грн. /44 днів = 159,09 гривень (без відрахувань податків і загальнообов'язкових внесків).

Таким чином, середній заробіток за час вимушеного прогулу у зв'язку із незаконним звільненням складає: 159,09*42 днів = 6681,78 гривень.

Крім того, йому внаслідок незаконного звільнення було завдано моральної шкоди, яка полягає в тому, що останній безпідставно був позбавлений права на отримання заробітку, внаслідок чого змушений був прикладати додаткові зусилля для організації свого життя та сім'ї. Також, постійні хвилювання про те, як матеріально забезпечити себе та свою сім'ю, тримало його в постійній нервовій та психологічній напрузі. Незаконне звільнення призвело до того, що останній постійно думає, як та куди влаштуватись на роботу, оскільки звільнення відбулось раптово, більш того без будь-яких законних підстав, що спричинило йому значні моральні страждання. Крім того, відповідач не відповідав на звернення, приховував факт його звільнення, отримав наказ про його звільнення тільки по пошті, не особисто, а через представника, застосовуючи при цьому своє становище як роботодавця, що у такий спосіб принизили його честь, гідність та ділову репутацію перед іншими працівниками підприємства.

На підставі вищевикдаденого, вважає, що внаслідок незаконного звільнення, йому було завдано значної моральної шкоди, яку він оцінює в розмірі 10 000,00 гривень.

У судове засідання, яке відбулося 12.01.2018 р. позивач не зявився, просив справу розглядати за відсутність його та його представника, позов підтримав.

Представник позивача ОСОБА_3 у судове засідання, яке відбулося 12.01.2018 р. не зявився, просив справу розглядати у його відсутність, позов підтримав. У подальшому у судовому засіданні представник позивача ОСОБА_3 підтримав позовну заяву у повному обсязі та просив її задовольнити. У своїх поясненнях посилався на обставини викладені у позовній заяві, про що надав суду відповідні докази. Доповнив, що у приймальній відповідача заяви про звільнення не приймаються без скарг, з метою не породжувати звільнення за ч. 3 ст. 38 КЗпП. Позивач написав заяву про звільнення , підписавши її у начальника дільниці, табельниці , намагався підписати у керівника шахти, але не був допущений до нього, тому заяву залишив у приймальній директора шахти 12.09.2016 року, зробивши її копію і з 13.09.2016 року вже не виходив на роботу. Потім на його запити, як адвоката позивача , про результат розгляду заяви позивача про звільнення, отримав відповідь, що заява про звільнення від позивача на підприємство не надходила. Вважає, що позивачем повністю дотримано процедуру звільнення, подана заява 12.09.2016 року, свідків подання позивачем заяви по приймальної шахти немає та йому було відмовлено у відмітці про надання такої заяви. Надання копії журналу обліку видачу трудових книжок по ВП «шахта ім.. Д.Ф. Мельникова» де, начебто, є підпис ОСОБА_2 про отриманням ним трудової книжки не можна брати до уваги, бо підпис в цьому журналі не є підписом самого позивача, оскільки це заперечує сам позивач у його з ним розмові, дружина позивача.

Представник відповідача ОСОБА_1 у судовому засіданні позов не визнала, надала письмові заперечення, додавши, що позивач дійсно працював на шахті ім. Д.Ф. Мельникова з 2006 по 2016 роки та звільнений за прогули без поважних причин з 12.09.2016 року по теперішній час. 23.09.2016 року позивачу було направлено лист запрошення за місцем проживання про його явку 30.09.2016 року з питання подальшої роботи, а у разі неявки, буде вирішуватися питання про його звільнення за прогули. Цей лист був отриманий його матірю ОСОБА_5 У зазначену дату позивач не прийшов. 04.10.2016 року інспектором з трудової дисциплін було складено рапорт про порушення позивачем трудової дисципліни та його відсутність на робочому місці кріпильником 12.09.2016 року табельний номер 703 , з 12.09.2016 року . 05.10.2016 року комісія членів профкому та представників адміністрації шахти виїхали за місцем проживання ОСОБА_5 в АДРЕСА_1, але зясувалось, що за цією адресою позивач не проживає, тому звернулась за місцем проживання його матері АДРЕСА_2 , яка повідомила, що місце перебування сина їй невідомо, про що було складено акт. 06.10.2016 року начальником дільниці після зясування цих обставин, подана доповідна записка , в якій він просить звільнити позивача за прогули без поважних причини з 12.09.2016 року. На підставі всіх документів до профспілкового комітету було направлено подання про надання згоди на звільнення за прогули без поважної причин ОСОБА_2 , надіслано повідомлення про це позивачу та було його запрошено на засідання комітету на 11.10.2016 року. 11.10.2016 року на засіданні профкому було надано згоду на звільнення позивача за прогули без поважної причини з 12.09.2016 року. Вважає, що звільнення позивача за ч.4 ст. 40 КЗпП проведено з дотриманням діючого законодавства. ОСОБА_6 написавши заяву про звільнення належним чином її не дооформив, заява не була ним підписана керівником шахти та у подальшому не оформлена належним чином. Крім того, у журналі обліку видачі трудових книжок є запис про отримання ОСОБА_2 таб. № 703 01.09.2016 року трудової книжки, яку ним не було повернуто на підприємство.

Допитаний у судовому засіванні свідок ОСОБА_7 пояснив суду, що на засідання профкому з питання звільнення ОСОБА_6 приходив представник позивача. На засідання було зачитане подання адміністрації шахти, проводилось голосування і було прийняте рішення про звільнення позивача за прогули. На засіданні профкому запрошується особа, щодо якої розглядається питання, її явку забезпечує адміністрація підприємства або надаються документи про відсутність особи.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_8 пояснив суду, що позивач працював на його дільниці тривалий час, наряди виконував. Приблизно рік тому він звернуся до нього підписати заяву про звільнення через невиплату заробітної плати на підприємстві. Він заяву підписав і позивач пішов не дооформивши цю заяву належним чином. Спочатку заяву підписує він, потім табельниця ставить останній вихід на роботу, потім заяву підписує директор підприємства та заява подається до відділу кадрів, де видають обхідний лист, збираються необхідні підписи , після чого видається трудова книжка. Після підписання заяви ОСОБА_2 він зробив відмітку у себе в табелі щодо позивача. Через деякий час жетонна повідомила його, що ОСОБА_2 не виходить на роботу, звільнення ним не оформлено. Він звернувся до юриста, який сказав, що необхідно перевірити позивача на дому за місцем прописки позивача, але там їм ніхто не відкривав. Виїжджали за місцем проживання його матері, яка повідомила, що її син підписав заяву на звільнення та виїхав на заробітки, куди їй невідомо. Після чого він написав доповідну про звільнення позивача за прогули. На засіданні профкому він не був присутнім. Пізніше дізнався що позивача було звільнено за прогули, його зняли зі штату, а тепер він намагається відновитися на роботі.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_9 пояснила, що вона працює інспектором по трудовій дисципліні на підприємстві. При підготовці документів на звільнення особи, потребують її пояснення, доповідну начальника дільниці, нею складається рапорт про відсутність особи на роботі . У разі відсутності особи з невідомої причини, відсутності її пояснення, відвідують особу на дому. По факту відсутності особи, подаються документи про звільнення на профком. Особисто позивача вона не знає, відомо, що він був відсутнім на роботи тривалий час.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_10 пояснила суду, що вона працює інспектором по діловодству та контролю на шахті. Їй відомо, що судом розглядається справа позивача, але його особисто вона не знає, тому пояснити по його справі нічого не може. На поданих працівниками заявах ставиться штамп підприємства, коли вони надходять, вона приймає заяви , реєструє їх і подає на підпис директору підприємства, після чого працівники приходять та забирають заяви. Заяви на звільнення підписують начальники дільниці ставлять дату, потім жетонна відмічає дату останнього виходу на роботу, ставить підпис . Потім ця заява подається в прийомну директора підприємства. За день до прийомної надходить декілька десятків заяв, тому вона про заяву ОСОБА_2 не памятає.

Суд, вислухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши матеріали справи, встановив наступне.

Відповідно до ст. 43 Конституції України держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_2 перебував у трудових відносинах з відповідачем - ПАТ «Лисичанськвугілля» в особі відокремленого підрозділу «Шахта ім.Д.Ф.Мельникова».

Згідно з ч. 3 статті 38 КЗпП України, працівник має

право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним

бажанням, якщо власник або уповноважений ним орган не виконує

законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору.

Станом на 01.12.2016 року заборгованість підприємства по заробітній платі ОСОБА_2 складала 15 087грн.81 коп. ( а.с.37), що не підлягає доказуванню, бо погоджується сторонами.

Із приєднаної до позовної заяви першої копії заяви позивача від 12.09.2016 року ( а.с.9) позивач просить звільнити його за ст. 38 ч.3 КЗпП України у звязку з невиплатою заробітної плати та виплатити йому вихідну допомогу відповідно до ст. 44 КЗпП України. Дата звільнення в заяві не вказана, відсутні резолюції начальника дільниці та жетонної.

У подальшому представником позивача подана суду друга копія заяви ОСОБА_2 про звільнення ( а.с.170), із якої вбачається, що ним на імя в.о. директора шахти ім.. Д.Ф.Мельникова 12.09.2016 року подана заява про звільнення за ст. 38 п.3 КЗпП України у звязку з невиплатою заробітної плати та виплатою допомоги відповідно до ст. 44 КЗПпП України, підписане начальником дільниці та жетонною про останній вихід 11.09.2016 року і того ж дня, з пояснень представника позивача ОСОБА_3, позивач, залишив заяву у приймальній директора шахти, не підписавши керівником підприємства, оскільки з його пояснень заяву відмовились приймати із-за вказаної причини звільнення, де дата звільнення позивачем не вказана. ( а.с.170) Яка із двох заяв була залишена у приймальній суду невідомо, бо позивач не був присутнім у судовому засіданні.

23.09.2016 року ОСОБА_2 листом від 23.09.2016 року № 1242 був запрошений на підприємство з питань подальшої роботи, з проханням надати документи законної відсутності на роботі з 13.09.2016 року ( а.с.62-63)

04.10.2016 року інспектором по трудовій дисципліні було складено рапорт про порушення трудової дисципліни ОСОБА_2 про відсутність його на робочому місці з 12.09.2016 року ( а.с.64). 05.10.2016 року комісією був складений акт відвідування на дому ОСОБА_2 , в результаті було зясовано , за місцем його реєстрації він був відсутнім. За місцем проживання його матері, було зясовано, що місце перебування позивача його матері невідоме ( а.с.61)Після чого начальником дільниці була подана доповідна записка про відсутність позивача на робочому місці з 12.09.2016 року ( а.с.65) та підготовлено документи на профком про надання дозволу на його звільнення( а.с.58-60)

Відповідно до п. 4 ст. 40 Кодексу Законів про працю України, власник або уповноважений ним орган має право розірвати трудовий договір із працівником у разі прогулу без поважних причин: у разі відсутності працівника на роботі більше трьох годин протягом робочого дня, в тому числі безперервно або сумарно.

11.10.2016 року на підставі наказу № 919-к позивача звільнено за здійснення прогулів без поважних причин з 12.09.2016р. по теперішній час на підставі ч.4 ст.40 КЗпП України. ( а.с.24)

Відповідно до п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.1992 року «Про практику застосування судами трудових спорів» при розгляду позовів про поновлення на роботі осіб, звільнених за п.4 ст. 40 КЗпП, суд повинні виходити з того, що передбаченим цією нормою закону прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин (наприклад у звязку з поміщенням до медвитверезника, самовільне використання без погодження з власником або уповноваженим ним органом днів відгулів, чергової відпустки, залишення роботи до закінчення строку трудового договору чи строку, який працівник зобовязаний пропрацювати за призначенням після закінчення вищого чи середнього спального учбового закладу)

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини , на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що у своїх двох заявах про звільнення, позивач не вказав з якого строку його повинно було звільнити, подав заяву про звільнення його у звязку з невиплатою заробітної плати , яку датував 12.09.2016 року , а 13.09.2016 року позивач на роботу не зявився, про що свідчать докази у матеріалах справи та не заперечують сторони . Позивача звільнено на підставі доказів, про те, що з 13.09.2016 року позивач без поважної причини не вийшов на роботу. Підстав для звільнення з роботи позивача за ч.4 ст. 40 КЗпП України незаконними суд не знаходить, тому вважає в позові відмовити за необґрунтованістю.

На підставі ст. 40 ч.4 КЗпК України, керуючись ст.ст.10, 12,258,259,263-265 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволені позову ОСОБА_2 , представник позивача ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Лисичанськвугілля» в особі Окремого підрозділу «Шахта ім.. Д.Ф.Мельникова» про визнання незаконним звільнення, поновлення на роботі, відшкодування середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення моральної шкоди відмовити у повному обсязі.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Луганської області через Лисичанський міський суд шляхом подання апеляційної скарги протягом 30-ти днів з дня вручення його копії.

Суддя: Л.Б.Чернобривко

Рішення в повному обсязі виготовлено 16.01.2018 року.

Суддя: Л.Б.Чернобривко