Справа № 419/1448/18
Провадження № 2/419/342/2018
03 жовтня 2018 року Новоайдарський районний суд Луганської області
у складі: головуючого судді Іванової О. М.,
при секретарі Шапка О. О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт Новоайдар Луганської області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Луганської міської багатопрофільної дитячої лікарні № 3 про розірвання трудових відносин, -
ОСОБА_1 звернулась до Новоайдарського районного суду Луганської області з позовом до Луганської міської багатопрофільної дитячої лікарні № 3 про розірвання трудових відносин. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначила, що 01.08.1991 року її було прийнято в акушерсько - педіатричне медичне об'єднання м. Луганська медсестрою травмпункту, яке 01.07.1993 року було реорганізовано та 3-тя дитяча лікарня виділена в самостійний лікувальний заклад. В серпні 2008 року лікарню перейменовано в Луганську міську багатопрофільну дитячу лікарню №3, а в січні 2009 року змінено назву посади позивача на «сестру медичну». Влітку 2014 року, перебуваючи в декретній відпустці, позивач разом зі своєю родиною знаходилась в с. Штормове Новоайдарського району Луганської області. 20.09.2014 року до трудової книжки позивача, яка знаходилась у роботодавця, внесено запис про підпорядкованість підприємства Луганській Народній Республіці, а 30 квітня 2015 року - внесено запис про звільнення ОСОБА_1 по переводу до ДП «Луганської міської багатопрофільної лікарні №3» ЛНР. В лютому 2018 року позивач звернулась з питанням про звільнення за власним бажанням до роботодавця та за місцем роботи було прийнято наказ №53-к від 21.02.2018 року про звільнення, та в трудовій книжці зроблено відповідний запис та поставлена печатка ЛНР.
Оскільки Луганська міська багатопрофільна дитяча лікарня №3 знаходиться на окупованій території та не перереєструвалось на території України, позивач вимушена звернутись до суду з даною позовною заявою та розірвати трудові відносини у судовому порядку.
Позивач ОСОБА_1 у судове засідання не зявилась, надала до суду заяву, в якій просила розглядати справу за її відсутності, заявлені вимоги підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити, не заперечувала проти вирішення справи при заочному розгляді.
Відповідно до 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не зявився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Згідно положень ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
У відповідності до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.
Судовим розглядом встановлено, що 01.08.1991 року ОСОБА_1 було прийнято в акушерсько - педіатричне медичне об'єднання м. Луганська медсестрою травмпункту, яке 01.07.1993 року було реорганізовано та 3-тя дитяча лікарня виділена в самостійний лікувальний заклад. В серпні 2008 року лікарню перейменовано в Луганську міську багатопрофільну дитячу лікарню №3, а в січні 2009 року змінено назву посади позивача на «сестру медичну», що підтверджується копією трудової книжки серії БТ-ІІ №4871137 (а.с.8-9).
Влітку 2014 року, перебуваючи у відпусці по догляду за дитиною, позивач разом зі своєю родиною знаходилась в с. Штормове Новоайдарського району Луганської області. В той же час, 20.09.2014 року до трудової книжки позивача, яка знаходилась у роботодавця, внесено запис про підпорядкованість підприємства Луганській Народній Республіці, а 30 квітня 2015 року - внесено запис про звільнення ОСОБА_1 по переводу до ДП «Луганської міської багатопрофільної лікарні №3» ЛНР (а.с.8-9). В лютому 2018 року позивач звернулась з питанням про звільнення за власним бажанням до роботодавця та за місцем роботи було прийнято наказ №53-к від 21.02.2018 року про звільнення, та в трудовій книжці зроблено відповідний запис та поставлена печатка ЛНР (а.с.8-9).
Оскільки Луганська міська багатопрофільна дитяча лікарня №3 знаходиться на окупованій території та не перереєструвалось на території України, позивач вимушена звернутись до суду з даною позовною заявою та розірвати трудові відносини у судовому порядку.
Судом встановлено, що згідно копії посвідчення серії БС №079408 ОСОБА_1 є матірю ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.3), яка згідно копії довідки №220 та дублікатів довідок №220 та №260, виданих Новоайдарським центром первинної медико санітарної допомоги (а.с.22,23,24), проживає в ІНФОРМАЦІЯ_2, має захворювання та потребує домашнього догляду.
Відповідно до ч. 1 ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку вільно обирає, або на яку вільно погоджується.
Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 36 КЗпП України підставою припинення трудового договору є розірвання трудового договору з ініціативи працівника.
Відповідно до ч.1 ст. 38 КЗпП працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу (переїзд на нове місце проживання; переведення чоловіка або дружини на роботу в іншу місцевість; вступ до навчального закладу; неможливість проживання у даній місцевості, підтверджена медичним висновком; вагітність; догляд за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку або дитиною-інвалідом; догляд за хворим членом сім'ї відповідно до медичного висновку або інвалідом I групи; вихід на пенсію; прийняття на роботу за конкурсом, а також з інших поважних причин), власник або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник.
Згідно розпорядження КМУ «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визнання такими, що втратили чинність, деяких розпоряджень Кабінету Міністрів України» від 2 грудня 2015 року № 1275-р м. Луганськ віднесене до населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція.
Згідно з Наказом Міністерства праці та соціальної політики України № 260 від 08 червня 2001 року «Про затвердження форми трудового договору між працівником і фізичною особою» та Порядку реєстрації трудового договору між працівником і фізичною особою, зареєстрованого у Мін'юсті України 27 червня 2001 року за № 554/5745, Державний центр зайнятості є органом, на який покладено функції реєстрації (зняття з реєстрації) трудових договорів, які укладаються із фізичними особами-роботодавцями та найманими працівниками, а також підтвердження записів, внесених фізичними особами - роботодавцями до трудових книжок працівників. Зняття з реєстрації у центрі зайнятості трудового договору можливо за умови звернення до нього обох сторін трудових відносин. У разі виникнення трудового спору між сторонами трудових відносин: фізичною особою - роботодавцем та найманим працівником, а також у разі відсутності однієї зі сторін у центрі зайнятості, підставою для зняття трудового договору з реєстрації є рішення суду, яке набрало законної сили, про припинення дії трудового договору.
Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Враховуючи викладене, зважаючи на те, що позивач не може продовжувати трудові відносини за трудовим договором з Луганською міською багатопрофільною дитячою лікарнею №3 та не має можливості припинити трудові відносини відповідно до закону, що порушує її права, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню.
Питання щодо сплати судового збору, на думку суду, необхідно компенсувати за рахунок держави, у звязку з тим, що позивача було звільнено від сплати судового збору при подачі позову за даною категорією справи, а судові витрати по даній справі інші особи не понесли, що відповідає положенням ч.6 ст.141 ЦПК України.
На підставі ст. ст. 36, 38 КЗпП України, керуючись ст. ст. 3, 12, 13, 80, 81, 259, 263-265, 274-279, 280, 354 ЦПК України, суд -
Позовні вимоги ОСОБА_1 до Луганської міської багатопрофільної дитячої лікарні № 3 про розірвання трудових відносин - задовольнити.
Припинити трудові відносини з 01.02.2018 року за власним бажанням у зв`язку з переїздом у іншу місцевість між ОСОБА_1 та Луганською міською багатопрофільною дитячою лікарнею №3 .
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом 30 днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження , якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Головуючий суддя О. М. Іванова