Апеляційне провадження № 22-ц/824/1199/2018
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 жовтня 2018 року м. Київ

Унікальний номер справи 756/1387/17

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: Шахової О.В.( суддя-доповідач), Вербової І.М., Саліхова В.В., за участю секретаря судового засідання Дячук І.М.

сторони справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідачі: Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Український фінансовий світ»,

Фонд гарантування вкладів фізичних осіб,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_4,

на рішення Оболонського районного суду міста Києва, ухвалене 31 січня 2018 року під головуванням судді Луценко О.М. в приміщенні суду,-

В С Т А Н О В И В :

У січні 2017 року представник ОСОБА_4- ОСОБА_5 звернувся з позовом до ПАТ «КБ «Український фінансовий світ», ФГВФО про визнання права вкладника і свої вимоги обгутовував тим, що 08.07.2014 року між позивачкою та ПАТ «КБ «Український фінансовий світ» було укладено договір банківського вкладу (депозиту) №45058, за яким вона внесла на депозитний рахунок грошові кошти в сумі 16500,00 дол. США, строком до 08.08.2014 року зі сплатою 8,00 % річних. З 15.08.2014 року в банку було введено тимчасову адміністрацію, а пізніше розпочато процедуру ліквідації.

8 серпня 2014 року вона мала наміри отримати вклад, але відділення банку в якому укладався договір було закрито і вона звернулася по телефону до банку з вимогою розірвати договір та виплатити вклад, але їй відмовили посилаючись на відсутність коштів.

15 серпня 2014 року на офіційні сторінці Фонду з'явилось повідомлення, що 14 серпня 2014 року прийнято рішення № 69 «Про виведення з ринку та запровадження тимчасової адміністрації ПАТ «Комерційний Банк «Український фінансовий світ», уповноваженою особою на тимчасову адміністрацію в банку призначено Гончарова С.І.

13 листопада 2014 року рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 119 розпочато процедуру ліквідації банку та призначено уповноваженою особою на ліквідацію банку Гончарова С.І.

25 листопада 2014 року вона звернулася до уповноваженої особи на ліквідацію банку Гончарова С.І. із заявою включити її до переліку вкладників, які мають право на отримання гарантованої суми відшкодувань, проте листом від 02 грудня 2014 року вих. № 001/427 було повідомлено про відмову внесення змін до Переліку вкладників які мають право на відшкодування за рахунок Фонду, яка мотивована рішенням «Про визнання правочинів нікчемними».

Зважаючи на вищевикладене та враховуючи подані заяви про уточнення позовних вимог, представник позивача просив стягнути ь з Фонду гарантування вкладів фізичних осіб суму гарантії за вкладом в розмірі 200 000 грн. і відповідно до ст. 625 ЦК України відшкодувати інфляційні втрати та 3% річних пені.

Рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 31 січня 2018 року, в задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 відмовлено.

Не погодившись із вказаним рішенням суду, ОСОБА_4 подала апеляційну скаргу та посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матерального права, просила рішення скасувати та ухвалити нове про задоволення позову.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги, вказує, зокрема, що ФГВФО не виконав своїх фінансових зобов'язань щодо виплати гарантій та не компенсував її вклад у ПАТ «Комерційний Банк «Український фінансовий світ», але судом помилково зазначено у рішенні що фінансових зобов'язань ФГВФО перед позивачем не має.

Вказувала, що судом не застосовано положення ст. 26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» щодо обов'язку ФГВФО перед нею по виплаті гарантії за вкладом та не застосовано ч. 2 ст. 625 ЦК України до прострочених грошових зобов'язань ФГВФО перед нею.

Також суд не врахував особливість зобов'язання ФГВФО перед вкладником сплатити гарантію, яка є обов'язковою до сплати навіть за недійсним правочином відповідно до ст. 562 ЦК України. Посилаючись на ст. 22 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» вказував, що гарантія ФГВФО є оплатною банком в розмірі 0,8 % річних від повної суми її вкладу.

В порядку п. 8 ч. 1 Розділу XIII Прикінцевих та перехідних положень ЦПК України (в редакції від 03.10.2017), до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Згідно п. З Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII, апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. У разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду (п. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Указом Президента України від 28.09.2018 №297/2018 переведено суддів Апеляційного суду міста Києва та суддів Апеляційного суду Київської області на роботу на посадах суддів Київського апеляційного суду.

Відповідно до ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» рішенням зборів суддів Київського апеляційного суду від 02.10.2018 №3 днем початку роботи Київського апеляційного суду визначено 03.10.2018.

Нерозглянуті апеляційні скарги, заяви, клопотання, подані до Апеляційного суду міста Києва та Апеляційного суду Київської області передано до новоутвореного Київського апеляційного суду.

У зв'язку із зазначеним вищевказана справа підлягає розгляду Київським апеляційним судом.

В судове засідання суду апеляційної інстанції ОСОБА_4та представник Фонду гарантування вкладів фізичних осіб не з'явилися. Про розгляд справи за законом повідомлені належно, проте про причини неявки суд не повідомили.

Відповідно до ч.2 ст. 372 ЦПК неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Представник відповідача ПАТ &qu s;Комерційний банк &quif;Український фінансовий світ&q?ни; проти апеляційної скарги заперечувала та просила рішення суду першої інстанції,яке на її думку ухвалено з отриманням вимог закону, залишити без змін.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленого по справі судового рішення, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 8 липня 2014 року між ПАТ «Комерційний Банк «Український фінансовий світ» та ОСОБА_4був укладений договір № 45058банківського вкладу (депозиту) «Планер», за умовами якого банк прийняв від вкладника на вкладний (депозитний) рахунок грошові кошти в сумі 16500,00 доларів США у тимчасове строкове користування на строк до 8 серпня 2014 року та зобов'язувався сплачувати проценти за його користування в розмірі 8,00 % річних.

Згідно з п. 1.3 вказаного договору, датою внесення грошових коштів вкладником є дата надходження грошових коштів на вкладний (депозитний) рахунок у банку НОМЕР_1 (ас.ас13-14)

Відповідно до квитанції від 09 липня 2014 року Банк прийняв від позивача грошові кошти в сумі 16 500,00 доларів США, еквівалент 193252,82 грн. на вкладний (депозитний) рахунок, який був відкритий відповідно до вищевказаного договору(ас.15).

14 серпня 2014 року постановою Правління Національного банку України прийнято рішення № 491 «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Комерційний Банк «Український фінансовий світ» до категорії неплатоспроможних».

Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 14 серпня 2014 року № 69 «Про запровадження тимчасової адміністрації у Публічному акціонерному товаристві «Комерційний Банк «Український фінансовий світ».

Постановою Правління Національного банку України від 10 листопада 2014 року № 717 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Комерційний Банк «Український фінансовий світ» і рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 13 листопада 2014 року № 119 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «Комерційний Банк «Український фінансовий світ» та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку» відкликано банківську ліцензію ПАТ «КБ «УФС» і розпочато процедуру ліквідації Банку. Уповноваженою особою Фонду на ліквідацію ПАТ «КБ «УФС» строком на 1 рік, а саме з 13 листопада 2014 року по 12 листопада 2015 року, призначено провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків - Гончарова СергіяІвановича.

На офіційному сайті Фонду опубліковано оголошення про те, що з 21 листопада 2014 року Фонд розпочинає виплати коштів вкладникам ПАТ «КБ «УФС», для отримання яких вкладники з 21 листопада по 31 грудня 2014 року включно можуть звертатись до установ банку-агента Фонду - ПАТ «Альфа-Банк»; виплати гарантованої суми відшкодування здійснюватимуться відповідно до Загального реєстру вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду.

Листом №001/427від 02 грудня 2014 року уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «КБ «УФС» Гончаровим С.І. повідомлено позивача, що договір банківського вкладу №45058 від 8 липня 2014 року та операції з внесення і перерахування грошових коштів по рахунку, відкритому на виконання вказаного договору, є нікчемними відповідно до вимог статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» та статті 228 Цивільного кодексу України (ас.20).

Не погодившись з указаними діями уповноваженої особи на ліквідацію банку, позивач зверталася до Окружного адміністративного суду міста Києва за захистом свого порушеного права.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 5 серпня 2015 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 27 червня 2017 року позов ОСОБА_4до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Комерційний Банк «Український фінансовий світ» Гончарова С.І. про визнання рішення, дій та бездіяльності протиправними, зобов'язання вчинити дії задоволено частково, визнано протиправним та скасовано рішення Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Комерційний банк «Український Фінансовий Світ» Гончарова С.І. про визнання нікчемним Договору банківського вкладу (депозиту) №45058від 8.07.2014 року, укладеного між ОСОБА_4 та ПАТ «Комерційний банк «Український Фінансовий Світ», оформлене наказом № 6 від 18.11.2014 року (згідно переліку). Визнано протиправною бездіяльність Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Комерційний банк «Український Фінансовий Світ» Гончарова С.І. щодо пропущеного строку надання відповіді на заяву-заперечення відносно визнання правочинів нікчемними вх.№293від 15.12.2014 року. Зобов'язано Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Комерційний банк «Український Фінансовий Світ» Гончарова С.І. включити до Переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду та подати додаткову інформацію Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про заблоковану суму відшкодування позивачу, за договором №45058від 8.07.2014 року (в межах граничного розміру відшкодування коштів). (ас.ас.43-47, 49-53).

01.09.17 року позивачка отримала гарантовану суму відшкодування в сумі 200 000 грн.

За договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором (частина перша статті 1058 ЦК України).

Відповідно до частин першої та другої статті 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Договором може бути передбачено внесення грошової суми на інших умовах її повернення. За договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором.

Положеннями статті 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» передбачено, що вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору.

Разом з тим, частина перша статті 1074 ЦК України визначає, що обмеження прав клієнта щодо розпорядження грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаним злочинним шляхом, або фінансування тероризму, передбачених законом.

Тобто випадки обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, які знаходяться на його рахунку, можуть бути передбачені у спеціальному законі.

Процедура виведення неплатоспроможних банків з ринку врегульована Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», який є спеціальним законом, що унормовує дані правовідносини.

У пункті 8 Прикінцевих і перехідних положень Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» передбачено, що законодавчі та інші нормативно-правові акти, прийняті до набрання чинності цим Законом, застосовуються у частині, що не суперечить цьому Закону.

Згідно з пунктом 16 частини першої статті 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» тимчасова адміністрація - це процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до пункту 6 частини першої статті 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» ліквідація банку - це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства.

Отже, у спорах, пов'язаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація та/або запроваджена процедура ліквідації, своїх зобов'язань перед його кредиторами, норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальними, і цей Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у таких правовідносинах.

Статтею 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» врегульовано наслідки запровадження тимчасової адміністрації.

Зокрема, згідно з підпунктами 1, 2 частини п'ятої статті 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку, примусове стягнення коштів та майна банку, звернення стягнення на майно банку, накладення арешту на кошти та майно банку.

У пункті 1 частини шостої статті 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» передбачено, що обмеження, встановлене пунктом 1 частини п'ятої цієї статті, не поширюється на зобов'язання банку щодо виплати коштів за вкладами вкладників за договорами, строк яких закінчився, та за договорами банківського рахунку вкладників. Зазначені виплати здійснюються в межах суми відшкодування, що гарантується Фондом, в національній валюті України. Вклади в іноземній валюті перераховуються в національну валюту України за офіційним курсом гривні, встановленим Національним банком України до іноземних валют на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку та здійснення тимчасової адміністрації відповідно до цієї статті.

Відповідно до частини другої статті 46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» з дня призначення уповноваженої особи Фонду банківська діяльність завершується закінченням технологічного циклу конкретних операцій у разі, якщо це сприятиме збереженню чи збільшений ліквідаційної маси.

Згідно з частиною п'ятою статі 45 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» протягом 30 днів з дня опублікування відомостей про відкликання банківської ліцензії, ліквідацію банку кредитори мають право заявити Фонду про свої вимоги до банку. Вимоги фізичних осіб-вкладників у межах гарантованої Фондом суми відшкодування за вкладами не заявляються.

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

На момент звернення ОСОБА_4 до суду з даним позовом до ПАТ «Комерційний Банк «Український фінансовий світ» та Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, а також на час ухвалення рішення судом першої інстанції у вказаній справі (31 січня 2018 року) у ПАТ «Комерційний Банк «Український фінансовий світ» вже було введено тимчасову адміністрацію та розпочато процедуру ліквідації, що унеможливило стягнення коштів у будь-який інший спосіб, аніж це передбачено Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

У зв'язку з цим, відкликання Національним банком України на момент вирішення спору банківської ліцензії відповідача та ініціювання процедури його ліквідації як юридичної особи зумовило для позивача настання відповідних правових наслідків, зокрема виникнення спеціальної процедури пред'явлення майнових вимог до банку та їх задоволення в порядку та черговості, передбачених Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».При цьому задоволення вимог окремого кредитора-юридичної особи, заявлених поза межами ліквідаційної процедури банку, не допускається, оскільки в такому випадку активи з банку виводяться, а заборгованість третіх осіб перед банком збільшується, що порушує принцип пріоритетності зобов'язань неплатоспроможного банку за вкладами фізичних осіб, гарантованими Фондом.

Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України у постановах: від 20 січня 2015 року у справі № 6-2001цс15, від 13 червня 2016 року у справі № 6-1123цс16, від 12 квітня 2017 року у справі № 6-350цс17. Вказана правова позиція є незмінною і висловлена також у постанові Верховного Суду від 08 лютого 2018 року у справі № 308/3282/15-ц та постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 березня 2018 року у справі № 910/23398/16 .

Апеляційний судперевірив доводи ОСОБА_4щодо незастосування районним судом до спірних відносин положення ст. 26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» та відхилив їх зважаючи на наступне.

У відзиві на позовну заяву представник Фонду гарантування вкладів фізичних осіб - Марченко О.О. зазначила, що за заявою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб слідчим відділом Дніпровського управління поліції Головного управління національної поліції у м. Києві здійснюється досудове розслідування у кримінальному упровадженні № 00017478 за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України і кошти, розміщені на банківських рахунках позивача, відповідно до ст. 100 КПК України визнані речовим доказом, тому виплата зазначених коштів можлива після прийняття відповідного процесуального рішення у кримінальному провадженні.

Постановою слідчого Дніпровського УП ГУНП у м. Києві від 21 лютого 2018 року по матеріалам досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 00017478, було скасовано постанову про визнання речовими доказами в частині грошових коштів, які перебувають на рахунках ПАТ «УФС» вкладників, зокрема ОСОБА_4

Проте, вказана постанова була винесена 21 лютого 2018 року, тобто після ухвалення рішення, яке оскаржується.

Факт порушення вказаногокримінального провадження і визнання коштів, що розміщені на банківських рахунках речовими доказами та скасування вказаної постанови 21 лютого 2018 року ОСОБА_4не заперечувалаі в поданій апеляційній скарзі, тому зважаючи на положення ч. 1 ст. 82 ЦПК України, апеляційний судвизнає вказані обставини встановленими.

Під час розгляду справи в суді сторони не заперечували, що позивача було включено до загального реєстру вкладників ПАТ «Комерційний Банк «Український фінансовий світ», що мають право на відшкодування коштів за рахунок коштів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

З урахуванням вищенаведеного, відкликання Національним банком України на момент вирішення спору банківської ліцензії відповідача та ініціювання процедури його ліквідації як юридичної особи зумовило для позивача настання відповідних правових наслідків, зокрема виникнення спеціальної процедури пред'явлення майнових вимог до банку та їх задоволення в порядку та черговості, передбачених Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». При цьому задоволення вимог окремого кредитора-юридичної особи, заявлених поза межами ліквідаційної процедури банку, не допускається, оскільки в такому випадку активи з банку виводяться, а заборгованість третіх осіб перед банком збільшується, що порушує принцип пріоритетності зобов'язань неплатоспроможного банку за вкладами фізичних осіб, гарантованими Фондом.

На вказані положення вищезазначеного Закону послався і суд першої інстанції. Тому, доводи ОСОБА_4, що суд першої інстанції не надав правової оцінки вимогам позивача про стягнення з Фонду гарантування вкладів фізичних осіб суми гарантії за вкладом в розмірі 200 000 грн., не можуть бути визнані підставою для скасування оскаржуваного рішення.

Доводи позивача щодо стягнення на його користь 200 000 грн., інфляційних витрат, 3% річних та моральної шкоди ґрунтуються на помилковому тлумаченні положень ст. 26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

В обґрунтування позовних вимог про стягнення пені, 3 % річних та інфляційних втрат позивач посилався на частину другу статті 625 ЦК України.

Проте, відповідно до пунктів 3, 5 частини п'ятої статті 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час тимчасової адміністрації не здійснюється: нарахування неустойки (штрафів, пені), інших фінансових (економічних) санкцій за невиконання чи неналежне виконання зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), а також зобов'язань перед кредиторами, у тому числі не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошових зобов'язань банку; нарахування відсотків за зобов'язаннями банку перед вкладниками та кредиторами.

Отже, у період дії тимчасової адміністрації передбачені частиною другою статті 625 ЦК України фінансові санкції не застосовуються.

Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність передбачених законом підстав для задоволення заявлених позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги були предметом детального дослідження й ретельної оцінки судупершої інстанції, який їх обґрунтовано спростував, про що свідчить зміст оскаржуваного судового рішення.

Таким чином, доводиапеляційної скарги зводяться до переоцінки доказів, що згідно з положеннями статті 367 ЦПК України не належить до повноважень суду апеляційної інстанції.

Суд першої інстанції повно та всебічно розглянув справу, надав всім доводам сторін належну правову оцінку, оцінив належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності та постановив законне, правильне по суті справедливе рішення.

При апеляційному розгляді справи порушень норм матеріального і процесуального права, які б стали підставою для скасування рішення, в справі не виявлено.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного та керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Рішення Оболонського районного суду міста Києва 31 січня 2018 року залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_4 - без задоволення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на постанову може бути подана протягом тридцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до Верховного Суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 2.11.2018 року.

Суддя-доповідач

Судді: