Постанова

Іменем України

18 жовтня 2018 року

м. Київ

справа № 210/9321/13-ц

провадження № 61-3893св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Ступак О. В. (суддя-доповідач), Погрібного С. О., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - Публічне акціонерне товариство «Омега Банк»,

треті особи: Товариство з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс», Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи»,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 13 червня 2017 року у складі судді Чайкіна О. В. та рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 13 грудня 2017 року у складі колегії суддів: Бондар Я. М., Барильської А. П., Зубакової В. П.,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2013 року ОСОБА_4 звернулася до суду із позовом до Публічного акціонерного товариства «Сведбанк» (далі - ПАТ «Сведбанк») про визнання неукладеним договору від 26 січня 2010 року № 4 про внесення змін і доповнень до кредитного договору від 08 червня 2006 року № 308/0606/88-295.

В обґрунтування позову зазначила, що 08 червня 2006 року між нею та Акціонерним комерційним банком «ТАС-Комерцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Сведбанк», укладений кредитний договір, відповідно до умов якого вона отримала кредитні кошти в розмірі 15 000 доларів США, зі сплатою 14 % річних за користування кредитом, строком до 07 червня 2016 року. 26 січня 2010 року між нею та ПАТ «Сведбанк» укладений договір про внесення змін і доповнень № 4 до кредитного договору, відповідно до якого сторони визначили, що станом на дату його укладення розмір заборгованості за кредитним договором становить 50 958,94 доларів США, а також внесли зміни до пункту 1.1 кредитного договору та встановили строк користування кредитом до 07 червня 2030 року, а також виклали у новій редакції пункт 1.3 кредитного договору щодо розміру процентів за користування кредитом.

Посилаючись на те, що зазначену у договорі № 4 про внесення змін та доповнень до кредитного договору від 08 червня 2006 року суму коштів у розмірі 50 958,94 доларів США вона не отримувала, вважає, що договір не є укладеним, тому з урахуванням уточнення позовних вимог, просила визнати зазначений договір неукладеним.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 20 серпня 2015 року в порядку правонаступництва змінено відповідача на ПАТ «Омега Банк», залучено до участі у справі в якості третіх осіб без самостійних вимог залучено ТОВ «ФК «Вектор Плюс» та ТОВ «Кредитні ініціативи».

Рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 13 червня 2017 року у задоволенні позову відмовлено.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що договір є укладеним, а вимога про визнання його неукладеним є такою, що не відповідає можливими способам захисту цивільних прав та інтересів, передбачених ЦК України. Крім того, позивачем пропущено строк позовної давності для звернення до суду із цим позовом.

Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 13 грудня 2017 року рішення суду першої інстанції змінено, виключено із мотивувальної частини рішення посилання на пропуск позивачем строку позовної давності для звернення до суду із цим позовом. В іншій частині рішення суду залишено без змін.

Змінюючи рішення суду першої інстанції, апеляційний суд виходив із того, що відсутні підстави для застосування до заявлених вимог наслідків строку позовної давності, оскільки позовна давність може бути застосована лише, якщо вимоги про захист порушених прав або інтересів є обґрунтованими, у разі необґрунтованості таких вимог, вони не підлягають задоволенню за необґрунтованістю. Залишаючи рішення суду в іншій частині без змін, апеляційний суд зазначив, що підписуючи договір про внесення змін і доповнень № 4 до кредитного договору сторони погодили та досягли згоди з усіх істотних його умов, тобто договір є укладеним.

У грудні 2017 року ОСОБА_4 подала до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 13 червня 2017 року та рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 13 грудня 2017 року, в якій просить скасувати зазначені судові рішення та справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції, обґрунтовуючи свої вимоги порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

У касаційній скарзі заявник вказує на те, що судом першої інстанції не взято до уваги норми матеріального права, на які вона посилалася в уточненій позовній заяві, а саме положення частини другої статті 640, частини другої статті 1046 та частини першої статті 1054 ЦК України, а відмовлено у задоволенні позову з інших підстав. Законодавець пов'язує момент укладення такого роду договору з моментом передачі грошей, натомість банк обманним шляхом змусив її підписати 26 січня 2010 року договір № 4 про внесення змін і доповнень до кредитного договору від 08 червня 2006 року, пообіцявши видати їй кредит у сумі 43 088,42 доларів США в рахунок виконання додаткової угоди від 08 травня 2008 року № 1, що і призвело нібито до збільшення розміру строкової заборгованості за кредитним договором, однак зазначених зобов'язань банк не виконав та грошові кошти відповідно до додаткової угоди до кредитного договору їй не надав. Вважає, що договір про внесення змін і доповнень від 26 січня 2010 року № 4 до кредитного договору не створює для неї будь-яких зобов'язань та є не укладеним.

Ухвалою Верховного Суду від 23 березня 2018 року відкрито касаційне провадження у зазначеній цивільній справі.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, оскільки їх ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Рішення судів першої й апеляційної інстанцій відповідають вимогам ЦПК України (у редакції на час ухвалення судових рішень у справі) щодо законності та обґрунтованості.

Судом установлено, що 08 червня 2006 року між Акціонерним комерційним банком «ТАС-Комерцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Сведбанк», та ОСОБА_4 укладений кредитний договір, відповідно до умов якого остання отримала кредитні кошти в розмірі 15 000,00 доларів США, зі сплатою 14 % річних за користування кредитом, строком до 07 червня 2016 року.

08 травня 2008 року між ПАТ «Сведбанк», правонаступником якого є ПАТ «Омега Банк», та ОСОБА_4 укладено додаткову угоду № 1 до кредитного договору від 08 червня 2006 року, відповідно до умов якої банк зобов'язався надати грошові кошти у вигляді кредитної лінії у розмірі 60 000,00 доларів США на строк до 07 червня 2016 року, а позичальник зобов'язався погасити заборгованість за кредитом, шляхом внесення коштів на позичковий рахунок, щомісяця, через касу банку, а інші умови договору залишені без змін.

26 січня 2010 року між ПАТ «Сведбанк» та ОСОБА_4 укладений договір про внесення змін і доповнень № 4 до кредитного договору, відповідно до якого сторони домовилися внести зміни до пункту 1.1 кредитного договору та встановили, що розмір заборгованості за кредитним договором на момент внесення зазначених змін і доповнень становить 50 958,94 доларів США, а також встановлено строк користування кредитом до 07 червня 2030 року включно. Крім того, виклали у новій редакції пункт 1.3 кредитного договору щодо розміру процентів за користування кредитом.

За положеннями статей 626-628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Сторони є вільними в укладенні договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК України, саме на момент вчинення правочину. Не може бути визнаний недійсним правочин, який не вчинено. У зв'язку з цим судам необхідно правильно визначати момент вчинення правочину. Зокрема, не є укладеними правочини (договори), у яких відсутні встановлені законодавством умови, необхідні для їх укладення, зокрема відсутня згода за всіма істотними умовами договору. Не є вчиненим також правочин у разі нездійснення його державної реєстрації, якщо правочин підлягає такій реєстрації. Встановивши ці обставини, суд відмовляє в задоволенні позову про визнання правочину недійсним, оскільки наслідки недійсності правочину не застосовуються до правочину, який не вчинено. Вимога про визнання правочину (договору) неукладеним не відповідає можливими способам захисту цивільних прав і обов'язків непередбачених законом і суди мають відмовляти в позові з такою вимогою.

Укладаючи договір про внесення змін і доповнень від 26 січня 2010 року № 4 до кредитного договору від 08 червня 2006 року сторони досягли згоди щодо істотних його умов та підписали його без будь-яких зауважень, тобто судами правильно встановлено, що спірний договір є укладеним.

Доводи касаційної скарги не заслуговують на увагу, оскільки по своїй суті зводяться до переоцінки доказів, що згідно з положеннями статті 400 ЦПК України не належить до повноважень суду касаційної інстанції.

Викладене дає підстави для висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржувані рішення судів першої та апеляційної інстанцій без змін із підстав, передбачених статтею 410 ЦПК України.

Керуючись статтями 409, 410 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 13 червня 2017 року у незміненій частині та рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 13 грудня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:О. В. Ступак
С. О. Погрібний Г. І. Усик