Справа № 274/5193/18 Провадження № 2/0274/2430/18
Бердичівський міськрайонний суд Житомирської області
05.11.18 р.м. Бердичів
Суддя Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області Корбут В.В. (далі Суд), за участю секретаря судового засідання Жмурко В.І.
розглянувши цивільну справу за позовом1) ОСОБА_1, 2) ОСОБА_2, 3) ОСОБА_3
провизнання особи такою, що втратила право користування житлом,
У вересні 2018 р. ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 звернулись з вказаним позовом, у якому просять визнати ОСОБА_4 таким, що втратив право користування житлом за адресою: АДРЕСА_1, посилаючись на те, що вони є співвласниками зазначеного житла, за адресою якого зареєстрований колишній співвласник ОСОБА_4, який після відмови від своєї частки власності пообіцяв протягом десяти днів припинити користуватись житлом та знятись з реєстрації, проте, припинивши користуватись житлом, з реєстрації не знявся.
Від ОСОБА_4 надійшли заяви, у яких він зазначає, що позов визнає та підтверджує, що між ним та ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 існувала домовленість про те, що він у період з 21.06.2018 р. по 01.07.2018 р. перестане користуватись житлом та зніметься з реєстрації, але у даний час він знятись з реєстрації не має можливості, оскільки перебуває за межами України.
Судом з'ясовано, що ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 є співвласниками житла за адресою: АДРЕСА_1 (а. с. 21 22, 23, 24, 15).
Адреса зазначеного житла є зареєстрованим місцем проживання ОСОБА_4 (а. с. 9, 31).
ОСОБА_4 був співвласником житла за адресою: АДРЕСА_1, але 20.06.2018 р. свою частку власності (1/4) подарував ОСОБА_1 (а. с. 24, 21 22).
ОСОБА_4 є членом сім'ї співвласників житла за адресою: АДРЕСА_1, ОСОБА_1 , ОСОБА_2, ОСОБА_3 (а. с. 9, 15, 24).
Частиною першою статті 401, частиною першою статті 402 Цивільного кодексу України передбачено, що право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом. Сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду.
Частиною першою статті 405 Цивільного кодексу України встановлено, що члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.
Враховуючи зазначені норми Цивільного кодексу України, зважаючи встановлені вище обставини, Суд вважає, що після того, як ОСОБА_4 подарував ОСОБА_1 був свою частку власності у житлі за адресою: АДРЕСА_1 (20.06.2018 р.), право ОСОБА_4 на користуванням цим житлом виникло на підставі закону як у члена сім'ї співвласників цього житла ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3.
Як випливає зі змісту заяв ОСОБА_4, він визнає ті обставини, що між ним та співвласниками житла за адресою: АДРЕСА_1, ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, було досягнуто домовленості про те, що він з 21.06.2018 р. по 01.07.2018 р. перестане користуватись цим житлом, і що він у цьому житлі не проживає.
Те, що ОСОБА_4 не проживає у житлі за адресою: АДРЕСА_1, підтверджується довідкою від 20.06.2018 р. № 481 ОСББ "Джерело 4" (а. с. 9).
Пунктом 3 частини першої статті 406 Цивільного кодексу України визначено, що сервітут припиняється у разі спливу строку, на який було встановлено сервітут.
Враховуючи викладене, Суд приходить до висновку, що ОСОБА_4 як член сім'ї співвласників житла за адресою АДРЕСА_1, втратив право користування цим житлом (сервітут) у зв'язку зі спливом строку цього користування (строку, на який було встановлено сервітут).
Зважаючи на це, Суд вважає, що позов ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 ґрунтується на вимогах законодавства України.
Відповідно до частини четвертої статті 206 Цивільного процесуального кодексу України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.
Приймаючи до уваги наведене, та зважаючи, що визнання ОСОБА_4 позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, Суд задовольняє позов.
Керуючись статтями 200, 206, 258, 259, 263 265 Цивільного процесуального кодексу України,
1. Позов ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_1), ОСОБА_2 (АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_2), ОСОБА_3 (АДРЕСА_2, РНОКПП НОМЕР_3) задовольнити.
2. Визнати ОСОБА_4 (АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_4) таким, що втратив право користування житлом за адресою: АДРЕСА_1.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення у письмовій формі до Житомирського апеляційного суду через Бердичівський міськрайонний суд Житомирської області.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя В.В. Корбут