СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/18930/17

пр. № 2/759/3150/18

09 жовтня 2018 року м. Київ

Святошинський районний суд м. Києва

у складі: головуючого судді Ул'яновської О.В.,

секретаря судового засідання Чернишук К.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Києві без участі сторін, у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовними вимогами ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ОВК-Групп» про поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогул,

ВСТАНОВИВ:

у грудні 2017 р. позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, просить суд визнати поновити пропущений строк на подання позовної заяви; поновити ОСОБА_1 на посаді керівника вентиляційного відділу ТОВ «ОВК-Групп»; поновити ОСОБА_3 на посаді монтажника систем вентиляції та кондиціонування ТОВ «ОВК-Групп»; Поновити ОСОБА_2 на посаді монтажника систем вентиляції та кондиціонування ТОВ «ОВК-Групп»; поновити ОСОБА_4 на посаді монтажника систем вентиляції та кондиціонування ТОВ «ОВК-Групп»; стягнути з ТОВ «ОВК-Групп» на користь ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 середній заробіток за час вимушеного пролугу.

Позовні вимоги обгрунтовують тим, що позивачі були прийняті на роботу до ТОВ «ОВК-Групп», після чого 01.08.2017 позивачів було звільнено із займаних посад згідно п. 4 ст. 40 КЗПП України, однак позивачі вважають, що відповідачем допущено помилки при заповненні трудових книжок позивачів, так як у трудовій книжці ОСОБА_3 день прийняття на роботу і день звільнення з роботи збігається, що фактично не відповідає дійсності, далі у трудовій книжці ОСОБА_4 відсутній запис про прийняття на роботу, а лише наявний про звільнення з роботи, також позивачів не було ознайомлено як того вимагає Інструкція з наказом про прийняття на роботу і тим більше з наказом про звільнення, тому вони вважають, що вказані звільнення із займаних посад без поважних причин є незаконними та безпідставними.

15.12.2017 набрав чинності Закон, яким внесено зміни до Цивільного процесуального кодексу України (Відомості Верховної Ради України, 2004 р., №№ 40-42, ст. 492), шляхом викладення його в новій редакції.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 03.01.2018 відкрито по справі спрощене позовне провадження (а.с. 38).

Відповідно до ст. 274 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) в порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи, справи, що виникають з трудових відносин, а також може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.

За змістом ст. 279 ЦПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі.

Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.

За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження без участі сторін за наявними у справі матеріалами.

Суд, всебічно з'ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні, вважає встановленими такі факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, що 01.03.2017 відповідно до наказу №13/17к ОСОБА_1 був прийнятий на посаду керівника вентиляційного відділу у ТОВ «ОВК-Групп» (а.с. 11-17).

01.03.2017 відповідно до наказу №13/17к ОСОБА_2 був прийнятий на посаду монтажника систем вентиляції та кондиціонування у ТОВ «ОВК-Групп» (а.с. 26-28).

01.05.2017 відповідно до наказу №15/17к ОСОБА_3 було прийнято на посаду монтажника систем вентиляції у та кондиціонування у ТОВ «ОВК-Групп» (а.с. 18-21).

01.05.2017 відповідно до наказу №15/17к ОСОБА_4 був прийнятий на посаду монтажника систем вентиляції та кондиціонування у ТОВ «ОВК-Групп», однак такого запису у трудовій книжці у позивач немає, лише є запис від 01.08.2017 про звільнення на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України Наказ №16/17к (а.с. 25).

Із записів із трудових книжок ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 їх було звільнено на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України Наказ №16/17к за невихід на роботу без поважних причин (а.с. 17, 21, 28).

Позивачі 30.10.2017 звернулися до Головного управління держпраці у Київській області управління з питань праці, щодо можливого порушення вимог законодавства про працю адміністрацією ТОВ «ОВК-Групп» не яке 27.11.2017 №4/4.4-КО-5192-5665 було надано відповідь, що під час інспектування відвідування виявлені порушення ст.ст. 142, 149 ч. 1 ст. 115 КЗпП України та ч. 1 ст. 24 Закону України «Про оплату праці» та складено акт перевірки додержання суб'єктами господарювання законодавства про працю та загальнообов'язкове державне страхування від 24.11.2017 №26-271/1220, припис та протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 41 КЗпП України, однак у Управління не наділено функціями підміняти працівників підприємства при проведенні розрахунків чи перерахунків розміру належних працівникові від підприємства виплат, готувати висновки про доцільність чи невідповідність вимогам нормативно-правових актів тих чи інших локальних актів роботодавця з метою подальшої передачі цих розрахунків чи висновків працівників роботодавця або іншим органам (а.с. 9).

Позивачі просили поновити пропущений строк звернення до суду із заявою для вирішення трудового спору, оскільки вони зверталися спочатку із захистом своїх прав до Головного управління держпраці у Київській області управління з питань праці, як і свою чергу проводи перевірку протягом місяця, тому позивачі отримали відповідь лише 11.12.2017 тому підстави пропущення строку є поважними.

Чинне законодавство визначає поняття позовна давність як строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу - ст. 256 Цивільного кодексу України (ЦК України).

Положення ст. 233 Кодексу Законів про працю України (КЗпП України) визначає, що працівник може звернутися до суду з заявою про вирішення трудового спору в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Статтею 258 ЦК України визначається, що для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю.

Стаття 261 ЦК України регламентує, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Статтею 267 ЦК України визначаються наслідки спливу строку позовної давності, відповідно до якої, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові - ч. 4 ст. 267 ЦК України.

Позовна заява була подана позивачами 14.12.2017 (а.с. 1).

З матеріалів справи вбачається, що стягнення за порушення позивачами трудової дисципліни у вигляді звільнення було викладено (оголошено) у наказі директора відповідача від 01.08.2017 №16/17к, з яким позивачі, ознайомились у день складання такого наказу (а.с. 54).

Твердження позивачів, викладене у позовній заяві, про те, що вони не були ознайомленні з наказом Відповідача від 01.08.2017 №16/17к, або були ознайомлені з таким наказом лише 30.10.2017 не підтверджуються належними доказами, зокрема позивачами не зазначається дата «30.10.2017» при виконанні власноручного підпису під наказом від 01.08.2017 №16/17к про ознайомлення, як дата ознайомлення з наказом.

З огляду на вище викладене позивачі повинні були дізнатися про порушення, на їх думку, відповідачем їх трудових прав при накладанні дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення і звільнення за прогули 01.08.2017 в момент виконання власноручного підпису під наказом від 01.08.2017 №16/17к про ознайомлення, а тому тримісячний строк для звернення до суду з заявою про вирішення трудового спору сплинув 02.11.2017, а місячний строк для звернення до суду з заявою про поновлення на роботі 02.09.2017.

Обґрунтування позивачами поновлення строку на звернення до суду з позовною заявою про поновлення на роботі обставинами зверненнями 30.10.2017 до Головного управління Держпраці у Київській області є безпідставними, оскільки, по-перше, Головне управління Держпраці у Київській області не є органом, який розглядає трудові спори, відповідно до положень ст. 221 КЗпП України, і звернення позивачів до органу, який не уповноважений чинним законодавством на розгляд трудових спорів не може бути поважною причиною пропуску строків звернення до суду з заявою про вирішення трудовогоспору, а по-друге, для звернення до суду з заявою про поновлення на роботі встановлюється місячний строк з моменту, як працівник дізнався або повинен був дізнатися про звільнення, який (строк звернення до суду) в даному випадку, з огляду на власноручні підписи позивачів під наказом від 01.08.2017 N2 16/17к про ознайомлення, сплинув 02.09.2017 і не може бути поновлений у зв'язку з зверненням Позивачів 30.10.2017 до Головного управління Держпраці у Київській області.

Згідно п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 №475 97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції», яка набрала чинності для України 11.09.1997, передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (п. 1 ст. 32 Конвенції), наголошує, що «позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, ще звичайним явищем у національних законодавствах держав - учасників Конвенції, виконує кілька завдань, у тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушення: прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу» (пункт 570 рішення від 20.09.2011 за заявою № 14902/04 у справі ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»; п. 51 рішення від 22.10.1996 за заявами №22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполучені п Королівства»).

Пункт 1 ст. 6 гарантує кожному право на звернення до суду з позовом щодо його прав та обов'язків цивільного характеру. У такій формі в цьому пункті втілено «право на суд», одним аспектів якого є право доступу, тобто право на порушення провадження в суді за цивільнім позовом (див. рішення у справі «Ґолдер проти Сполученого Королівства» (Golder v. The Unite Kingdom) від 21.02.1975, серія А, № 18, сс. 17-18, пп. 35-36). Однак це право не абсолютним. Воно може підлягати законним обмеженням, таким, наприклад, як передбачене законом строки давності, заходи забезпечення позову, нормативне регулювання такого права стосовно неповнолітніх та психічно хворих осіб (див. рішення у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства» (Stubbings and Others v. the United Kingdom) від 22.10.1996, Reports 1996-IV, c. 1502-3, п.п. 51-52; і у справі «Толстой-Милославський проти Сполученого Королівства» (Tolstoy-Miloslavsky v. the United Kingdom) від 13.07.1995, серія А, № 316-В, сс. 80-81, пп. 62-67).

Враховуючи наведене, у зв'язку зі спливом позовної давності, про застосування якої заявлено відповідачем у справі, суд відмовляє у задоволені позову у повному обсязі.

На підставі викладеного керуючись, ст.ст. 40, 41, 221, 233, КЗпП України; ст.ст. 253, 256, 258, 261, 267 ЦК України; ст.ст. 12, 13, 48, 76-82, 141, 229, 259, 263-265, 268, 273, 274, 353 ЦПК України,-

УХВАЛИВ:

у позовних вимогах ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ОВК-Групп» про поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогул відмовити.

Враховуючи п.п. 15.5. п. 15 Розділу 13 Перехідні положення ЦПК України до утворення апеляційних судів в апеляційних округах, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги через Святошинський районний суд м. Києва до апеляційного суду у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч. 2 ст. 358 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: О.В. Ул'яновська

Повний текст судового рішення складено 09.10.2018.