УХВАЛА

іменем України

"22" жовтня 2018 р. 2-528/08

4-с/145/6/2018

Тиврівський районний суд Вінницької області в складі:

головуючого Мазурчака А. Г.

за участю секретаря Мигдальської Н.М.,

за участі представника скаржника ОСОБА_1,

представника ДВС ОСОБА_2,

заінтересованої особи ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_4 про визнання дій, рішень державного виконавця неправомірними та скасування рішень і зобов'язання вчинити дії,

встановив:

ОСОБА_4 звернувся до суду із скаргою, в якій зазначено, що на виконанні Тиврівського районного відділу ДВС знаходиться виконавче провадження №20378722, відкрите на підставі виконавчого листа №2-528 від 05.08.2008р., виданого Тиврівським районним судом про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 аліментів на утримання сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/4 частини з усіх видів його доходів щомісячно, але не менше як 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку до виповнення дитиною повноліття.

28.09.2018р. поштою він отримав винесені державним виконавцем постанови про вчинення виконавчих дій:

-постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами від 17.09.2018р.,

-постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі території України від 17.09.2018р.

-постанову про накладення штрафу від 17.09.2018р. в розмірі 50% від загальної заборгованості,

які просить визнати неправомірними та скасувати, виходячи з наступного.

Постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами від 17.09.2018р. вважає неправомірною, оскільки згідно п.10 ст.71 Закону України «Про виконавче провадження», тимчасове обмеження боржника у праві керувати транспортними засобами не може бути застосовано в разі якщо встановлення такого обмеження позбавляє боржника основного законного джерела засобів для існування.

В даному випадку встановлене постановою державного виконавця обмеження у праві керування транспортними засобами позбавляє його основного законного джерела засобів до існування, адже він працює водієм навантажувача з 02.05.2018р. по даний час, а у випадку набрання чинності вищевказаною постановою державного виконавця, він вимушений буде звільнитися, адже не матиме право виконувати свої трудові обоє 'язки на посаді водія.

Обмежуючи його у праві керування транспортними засобами, державний виконавець не тільки позбавив його основного законного джерела засобів для існування, але й створив перепони для виконання рішення суду про стягнення аліментів. Адже тепер, коли він позбавлений можливості працювати за професією, відповідно, він не зможе і сплачувати аліменти, а це, в свою чергу, нівелює основну функцію державної виконавчої служби: примусове виконання рішення суду.

Крім того, при розгляді питання про скасування постанови державного виконавця про обмеження його в праві керування транспортними засобами просить суд врахувати ту обставину, що в даний час він використовує автомобіль для того, щоб мати змогу їздити на роботу. Проживає він в с.Ворошилівка, а працює у м.Гнівані, і при позбавленні права керування, враховуючи відсутність постійного прямого транспортного сполучення між с.Ворошилівкою та м.Гніванню, він не матиме змоги доїхати до місця своєї роботи.

Також, просить суд врахувати наявність у нього на утриманні ще однієї дитини -ОСОБА_7, 14.03.2012р., яка проживає разом з ним, і тому у випадку обмеження його у праві керування транспортними засобами, враховуючи відсутність постійного прямого транспортного сполучення між с.Ворошилівка та м.Гнівань, він навіть не матиме змоги доставити дитину у лікарню у випадку її хвороби.

Незаконною вважає також і постанову від 17.09.2018р. про обмеження його у виїзді за кордон, оскільки державним виконавцем не надано доказів того, що боржник вчиняє дії, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення суду, що боржник за час виконання рішення виїжджав за межі України, що призвело до виникнення заборгованості або боржник безпідставно не з'являвся на виклики державного виконавця.

Звернув увагу суду на те, що протягом останніх 6 місяців він офіційно працевлаштований, регулярно здійснюються відрахування з зарплати на погашення аліментів в сумі 50% від його доходу і крім того він щомісячно погашає борг також шляхом внесення коштів на картку стягувача в сумі в середньому 1200,00-1500,00 грн. щомісячно, тому не може вважатися злісним неплатником і в нього відсутній борг більше ніж за 6 місяців з моменту набрання чинності законом, тобто з моменту 06.02.2018р.

Незаконною вважає постанову державного виконавця про накладення штрафу в сумі 50% від розміру заборгованості, оскільки згідно Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення економічних передумов для посилення захисту права дитини на належне утримання», який набув чинності лише 28.08.2018р., внесені зміни в ст.71 Закону України «Про виконавче провадження», та статтю доповнено пунктом 14, згідно якого за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за три роки, виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі 50 відсотків суми заборгованості зі сплати аліментів.

Проте, поза увагою державного виконавця залишилось те, що порушення зобов'язання зі сплати аліментів, що призвело до виникнення заборгованості з сукупним розміром, який перевищує суму відповідних платежів за три роки, було допущено ним станом на 01.09.2018 року (тобто заборгованості яка виникла за минулі роки, ще до моменту введення закону, який передбачає відповідальність за прострочення сплати аліментів), в той час як закон, яким введено такі види відповідальності, підстави та порядок їх застосування, набув чинності лише 28.08. 2018 року.

В матеріалах виконавчого провадження вже міститься постанова Апеляційного суду Вінницької області від 31.05.2018р. по справі № 2-528/08 , якою суд апеляційної інстанції скасовуючи рішення судді Тиврівського районного суду Ратушняка І.О. чітко вказав, що зміни законодавства не мають зворотної дії.

В судовому засіданні представник скаржника ОСОБА_1 скаргу підтримав, пояснив, що оскаржувані постанови державного виконавця є протиправними, скаржник їздить на роботу з с. Ворошилівки, за кордон не виїжджає, регулярно погашає борг, заборгованість за 6 місяців виникла до вступу нового закону в силу.

Представник ДВС ОСОБА_2 скаргу не визнала, пояснила, що ст. 71 ЗУ "Про виконавче провадження" не вимагає ухилення від сплати аліментів.

Заінтересована особа ОСОБА_3 просить відмовити у задоволенні скарги, пояснила, що ОСОБА_4 не сплачував аліменти щомісячно у повному обсязі, тому має заборгованість на її утримання та утримання сина.

Суд, вислухавши учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, вважає, що скарга підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.1, ч.6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Відповідно до ч.9 ст.71 Закону України "Про виконавче провадження" за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за шість місяців, державний виконавець виносить вмотивовані постанови:

1) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі;

2) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі;

3) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі;

4) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві полювання - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 451 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Судом встановлено, що у Тиврівському РВ ДВС ГТУЮ у Вінницькій області на виконанні знаходиться виконавче провадження №20378722, відкрите на підставі рішення Тиврівського районного суду від 05.08.2008 про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 аліментів на утримання сина ОСОБА_6, 12.03.2008р.н.

Постанова про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами від 17.09.2018р. є неправомірнорю і підлягає скасування, виходячи з наступного.

Згідно п.10 ст.71 Закону України «Про виконавче провадження», тимчасове обмеження боржника у праві керувати транспортними засобами не може бути застосовано в разі, якщо встановлення такого обмеження позбавляє боржника основного законного джерела засобів для існування.

В даному випадку встановлене постановою державного виконавця обмеження скаржника у праві керування транспортними засобами позбавляє його основного законного джерела засобів до існування, адже він працює водієм навантажувача з 02.05.2018р. по даний час, що стверджується довідкою ТОВ «Декорбетон» № 52 від 01.10.2018 року і у випадку набрання чинності вищевказаною постановою державного виконавця, він вимушений буде звільнитися, адже не матиме право виконувати свої трудові обов'язки на посаді водія.

Обмежуючи його у праві керування транспортними засобами, державний виконавець не тільки позбавив його основного законного джерела засобів для існування, але й створив перепони для виконання рішення суду про стягнення аліментів. Адже тепер, коли він позбавлений можливості працювати за професією, відповідно, він не зможе і сплачувати аліменти.

Окрім того, винесена постанова державного виконавця порушує його конституційне право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку особа вільно обирає або на яку вільно погоджується (стаття 43 Конституції України).

Це право також передбачено статтею 6 Міжнародного пакту про економічні, соціальні та культурні права (прийнятий 16 грудня 1966 року Генеральною Асамблеєю ООН); статтею 1 Європейської соціальної хартії від 03 травня 1966 року; статтею 23 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року.

Постанова про про обмеження ОСОБА_4 у виїзді за кордон від 17.09.2018р. є неправомірнорю і підлягає скасуванню, виходячи з наступного.

Застосування заявлених обмежень боржника щодо виїзду за кордон може мати місце лише у виключних випадках і повинно використовуватися лише як крайній захід після реалізації усіх можливих та передбачених законом засобів примусового виконання судового рішення, оскільки стосується гарантованого ст. 33 Конституції України та ст. 313 ЦК України особистого немайнового права особи вільно залишати територію України та права на свободу пересування.

Згідно ст. 33 Конституції України, кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Позиція щодо неправомірності заборони виїзду за кордон без оцінки індивідуальних обставин боржника та на підставі лише факту наявності невиконаного грошового зобов'язання, викладена також у рішенні ЄСПЛ у справі Хлюстов проти Росії.

Державним виконавцем не надано доказів того, що боржник вчиняє дії, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення суду, що боржник за час виконання рішення виїжджав за межі України, що призвело до виникнення заборгованості або боржник безпідставно не з'являвся на виклики державного виконавця.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку примусового стягнення заборгованості зі сплати аліментів» від 07.12.2017 року, який набрав чинності 06.02.2018 року, посилено відповідальність платників аліментів у разі допущення заборгованості, введено відповідні заходи та порядок їх застосування, з наданням відповідних повноважень державному виконавцю.

Проте, даний закон не має зворотної дії у часі і заборгованість за шість місяців має виникнути саме після введення цього закону в дію.

Скаржник протягом останніх 6 місяців офіційно працевлаштований, регулярно здійснюються відрахування з зарплати на погашення аліментів в сумі 50% від його доходу і крім того він щомісячно погашає борг також шляхом внесення коштів на картку стягувача в сумі в середньому 1200,00-1500,00 грн.щомісячно, тому не може вважатися злісним неплатником і в нього відсутній борг більше ніж за 6 місяців з моменту набрання чинності законом, тобто з моменту 06.02.2018р.

Постанова про накладення штрафу в розмірі 50 % від простроченої заборгованості по аліментам від 17.09.2018р. є неправомірнорю і підлягає скасування, виходячи з наступного.

Згідно Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення економічних передумов для посилення захисту права дитини на належне утримання», який набув чинності лише 28.08.2018р., внесені зміни в ст.71 Закону України «Про виконавче провадження», та статтю доповнено пунктом 14, згідно якого за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за три роки, виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі 50 відсотків суми заборгованості зі сплати аліментів.

Проте порушення зобов'язання зі сплати аліментів, що призвело до виникнення заборгованості з сукупним розміром, який перевищує суму відповідних платежів за три роки, було допущено скаржником станом на 01.09.2018 року (тобто заборгованості яка виникла за минулі роки, ще до моменту введення закону, який передбачає відповідальність за прострочення сплати аліментів), в той час як закон, яким введено такі види відповідальності, підстави та порядок їх застосування, набув чинності лише 28.08.2018 року.

Стаття 58 Конституції України гарантує, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Згідно ч.1,2 ст. 5 ЦК України, акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом'якшує або скасовує цивільну відповідальність особи.

Таким чином, дана постанова про накладення штрафу в розмірі 50% від суми боргу, застосовані державним виконавцем до скаржника за допущення заборгованості яка накопичилася за 2016, 2017, 2018 рр., тобто ще до моменту внесення змін у ст.71 ЗУ «Про виконавче провадження», якою запроваджувався штраф, що є неправомірним та суперечить закону.

Керуючись ст.ст. 447, 449, 451 ЦПК України, ст. 33, 58 Конституції України ст.71, 82 Закону України Про виконавче провадження,

ухвалив:

Скаргу ОСОБА_4 про визнання дій, рішень державного виконавця неправомірними та скасування рішень і зобов'язання вчинити дії задоволити.

Визнати неправомірною та скасувати постанову про встановлення тимчасового

обмеження боржника у праві керування транспортними засобами від 17.09.2018р.

Визнати неправомірною та скасувати постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі території України від 17.09.2018р.

Визнати неправомірною та скасувати постанову від 17.09.2018р. про накладення штрафу в розмірі 50% від простроченої заборгованості по аліментам.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду Вінницької області протягом п'ятнадцяти днів з дня проголошення ухвали.

Суддя: Мазурчак А. Г.