Справа № 459/855/18
Провадження № 2/459/548/2018
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 жовтня 2018 року Червоноградський міський суд Львівської області

в складі: головуючого - судді Новосад М.Д.

з участю: секретаря судового засідання Чухно Т.Л.

позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Червонограді цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням ,

В С Т А Н О В И В :

19.03.2018 року позивач звернулась із зазначеним позовом до суду, у якому просить визнати відповідача таким, що втратив право на користування квартирою №46 в будинку №8 по вул.Ст.Бандери в м.Червонограді Львівської області. Вимоги обґрунтувала тим, що є власником даного житлового приміщення. У цій квартирі, крім неї, зареєстровані її діти: ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_4 Паоло-Алєксєй та колишній чоловік відповідач по справі. Вказує, що останній у вказаному помешканні не проживає більше трьох років, не допомагає по утриманню квартири, не сплачує комунальних платежів. Відтак вважає, що він втратив право на користування цим житлом.

Ухвалою від 04.04.2018 року провадження у даній справі відкрито та вирішено розглядати справу за правилами загального позовного провадження.

В судовому засіданні позивач позов підтримала, зіславшись на обставини викладені у позовній заяві, додатково пояснила, що вона є одноособовим власником квартири. Зазначене нерухоме майно було придбане нею в період перебування у шлюбі із відповідачем у 2004 році. Між цим зазначила, що ОСОБА_2, будучи зареєстрованим у спірному житловому приміщенні, фактично у ньому не проживає більше трьох років. Оскільки відповідач числиться зареєстрованим у даному житловому приміщенні, комунальні послуги нараховуються і на нього, а такі нарахування змушена оплачувати вона. Тому просила позов задовольнити.

Свідок ОСОБА_5 у судовому засіданні вказала, що відповідач не проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1 більше трьох років.

Вислухавши пояснення позивача, свідка, оцінивши докази у справі, суд приходить до наступного висновку.

Як убачається із копії витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 31.03.2004 року №3223579, ОСОБА_1 є одноосібним власником квартири АДРЕСА_1. Підставою виникнення права власності є договір купівлі-продажу №1-788 від 30.08.2004 року.

Із копії довідки №5058 від 14.03.2018 року, виданої Відділом реєстрації Червоноградської міської ради Львівської області видно, що відповідач зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1.

Згідно з актом КП «Червонограджитлокомунсервіс» від 05.03.2018 року № 171, ОСОБА_2 на час складення акту за адресою вул.Ст.Бандери,8/46, м.Червоноград Львівська область не проживає.

Статтею 41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь - які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК України члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку

(квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Також, ч.1 ст.405 ЦК регламентовано, що члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону.

За змістом ч. 4 ст. 156 ЖК України, до членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій ст. 64 цього Кодексу.

Згідно з ч. ч. 2, 3 ст. 64 ЖК України до членів сімї наймача належить дружина наймача, їхні діти та батьки. Членами сімї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в п. 2 цієї статті перестали бути членами сімї наймача, але продовжують проживати у займаному житловому приміщенні, вони мають такі ж права і обовязки, як наймач та члени його сімї.

Відповідно до ч.2 ст. 3 Сімейного кодексу України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права і обов'язки.

У відповідності до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування житлом у разі відсутності його без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником будинку або законом.

Поважність причин відсутності особи за місцем проживання визначається судом у кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та правил статті 89 ЦПК України щодо оцінки доказів.

В той же час, відповідно до ст.60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того,що один з них не мав з поважної причини (навчання,ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

У судовому засіданні встановлено, що спірна квартира була придбана позивачем під час шлюбу із відповідачем, тому виходячи зі змісту ст.60 СК України, така має правовий режим спільної сумісної власності подружжя.

Правова позиція Європейського суду з прав людини відповідно до п. 1 ст. 8 Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод гарантує кожній особі окрім інших прав, право на повагу до її житла. Воно охоплює, насамперед, право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла. Це покладає на Україну в особі її державних органів позитивні зобов'язання «вживати розумних і адекватних заходів для захисту прав» (рішення у справі Powell and Rayner v. the U.K., 21.02.1990). Такий загальний захист поширюється як на власника квартири (рішення в справі Gillow v. the U.K., 24.11.1986), так і на наймача (рішення в справі Larkos v. Cyprus, 18.02.1999).

Враховуючи наведене, а також те, що право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні, відповідач не може бути визнаний таким, що втратив право на користування цим житлом.

При цьому суд звертає увагу на те, що посилання позивача в позовній заяві на вимоги ст. ст. 71, 72 ЖК України є безпідставними, оскільки квартира належить не до державного житлового фонду, а є її власністю і питання визнання члена сімї власника таким, що втратив право на користування цим житлом регулюються іншими нормами, зокрема ст. 405 ЦК України та Главою VI Розділу ІІІ ЖК України.

Керуючись ст.ст. 2, 12,13, 81, 141, 200, 206, 259, 263-265, 273, 354 ЦПК України

В И Р І Ш И В:

У позові ОСОБА_1 (вул.Бандери,8/46, м.Червоноград) до ОСОБА_2 (зареєстр. ІНФОРМАЦІЯ_2, прож. ІНФОРМАЦІЯ_3) про визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням відмовити.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до Львівського апеляційного суду через Червоноградський міський суд Львівської області протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: М. Д. Новосад