Номер провадження: 22-ц/785/4607/18
Номер справи місцевого суду: 511/2696/16-ц
Головуючий у першій інстанції Іванова О. В.
Доповідач Цюра Т. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.10.2018 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого: Цюри Т.В.,

Суддів: Кононенко Н.А., Сегеди С.М.,

За участю секретаря: Чепрас А.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань апеляційного суду Одеської області апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Роздільнянського районного суду Одеської області від 13 лютого 2018 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, за участю третьої особи - Органу опіки та піклування Роздільнянської райдержадміністрації про встановлення місця проживання малолітньої дитини,-

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Роздільнянського районного суду Одеської області від 13 лютого 2018 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_4, за участю третьої особи - органу опіки та піклування Роздільнянської райдержадміністрації про встановлення місця проживання малолітньої дитини - відмовлено у повному обсязі.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 подала до суду апеляційну скаргу, у якій просить суд скасувати рішення Роздільнянського районного суду Одеської області від 13 лютого 2018 року повністю та направити справу для подальшого розгляду у Біляївський районний суд за зареєстрованим місцем перебування та фактичного проживання позивача.

Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.

Заслухавши пояснення, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

В порядку п. 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII, апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. У разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду (п. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

У зв'язку із цим справа підлягає розгляду в порядку п.8 розділу Х111 Перехідних положень Цивільно-процесуального кодексу України.

15 грудня 2017 року набрала чинності нова редакція Цивільного процесуального кодексу України (ред. з 18.03.2004 до 15.12.2017), відповідно до п.9 ст. 1 Перехідних положень вказаного Кодексу, справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Справа розглядається апеляційним судом Одеської області, у межах територіальної юрисдикції якого перебуває місцевий суд, який ухвалив рішення, що оскаржується, до утворення апеляційних судів в апеляційних округах, відповідно до вимог п. 8 ст. 1 Перехідних положень.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам закону, з огляду на наступне.

Так, судом першої інстанції встановлено, що 04.09.2005 року ОСОБА_2 та ОСОБА_4 зареєстрували шлюб у Кам'янській сільській раді Біляївського району Одеської області, який 11.05.2007 року було розірвано, про що сторонами отримано свідоцтво про розірвання шлюбу серії НОМЕР_2 (а.с.6)

В період шлюбу у сторін ІНФОРМАЦІЯ_1 року народилась дитина: донька - ОСОБА_5, про що свідчить свідоцтво про народження серії НОМЕР_1 видане Кам'янською сільською радою Біляївського району Одеської області на підставі актового запису №29. В графі батьки зазначені сторони по справі ОСОБА_2 та ОСОБА_4 (а.с.5).

Позивач після розірвання шлюбу 11 грудня 2007 року вдруге уклав шлюб,що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_3(а.с.116).

Згідно свідоцтва про народження у позивача у другому шлюбі ІНФОРМАЦІЯ_2 року народилася дитина: син - ОСОБА_6 (а.с.117).

Як, вбачається з копії постанови про відкриття виконавчого провадження державним виконавцем ВДВС Біляївського міськрайонного управління юстиції, підставою для якого було рішення Роздільнянського районного суду Одеської області від 20.06.2013 року, яким позовні вимоги ОСОБА_4 про стягнення аліментів на її користь на утримання доньки ОСОБА_5, у розмірі 600грн., щомісячно з ОСОБА_2 були задоволені.(а.с.122-123), але призначені аліменти ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 не сплачував, у нього утворилась заборгованість.

Відповідно довідки №898 виданої виконавчим комітетом Кам'янської сільської ради Біляївського району від 16.11.2016 року, склад сім'ї позивача становить: дружина - ОСОБА_4, син - ОСОБА_6, падчерка - ОСОБА_7, мати - ОСОБА_8.(а.с.118).

ОСОБА_5 на теперішній час проживає разом з матір'ю в м. Одеса, де мати наймає житло, але її місце реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.48).

У зв'язку з неприязненими відносинами між ОСОБА_2 та ОСОБА_4, та проживання останньої разом з донькою за іншою адресою, ОСОБА_2 звернувся до органу опіки та піклування Біляївської райдержадміністрації Одеської області з заявою про визначення йому терміну побачень з донькою.

Відповідно до рішення органу опіки та піклування Біляївської райдержадміністрації Одеської області № 90 від 04.02.2008 року визначено порядок спілкування позивача ОСОБА_2 з донькою з метою участі у її вихованні (а.с.7).

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, районний суд виходив з того, що проживання доньки ОСОБА_5 зі своєю матір'ю повністю відповідає інтересам дитини, тому немає підстав для визначення місця її проживання з батьком.

Апеляційний суд погоджується з таким висновком районного суду, оскільки він відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи, з огляду на таке.

Відповідно до ст. ст. 7, 8 СК України жінка та чоловік мають рівні права і обов'язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім'ї; дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім'ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

За положеннями Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (ст. 3); держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини (ст. 9); держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що торкаються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю. 3 цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою в ході будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що торкається дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства (ст. 12).

За положеннями Декларації прав дитини дитині законом або іншими засобами повинен бути забезпечений спеціальний захист і надані можливості та сприятливі умови, які дозволили б їй розвиватися фізично, розумово, морально, духовно та у соціальному відношенні здоровим і нормальним шляхом і в умовах свободи та гідності. При виданні з цією метою законів головним міркуванням має бути найкраще забезпечення інтересів дитини (принцип 2); дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітню дитину не слід, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, розлучати зі своєю матір'ю (принцип 6).

Положеннями ст. 29 ч. 4 ЦК України визначено, що місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає.

Статтею 141 СК України встановлено, що мати і батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини.

Згідно ч. 1 ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватись на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини.

Відповідно до ст.157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Окрім прав батьків щодо дітей, діти теж мають рівні права та обов'язки щодо батьків (стаття 142 СК України), у тому числі й на рівне виховання батьками. У справі «Хант проти України» вказано, що права дитини мають перевагу над правами батьків.

Так, 11 липня 2017 року Європейським Судом з прав людини було винесено рішення у справі «М.С. проти України», у якому йдеться визначення «інтересів дитини», їх місця у взаємовідносинах між батьками.

При цьому ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв'язків із сім'єю, крім випадків, коли сім'я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є не благонадійним.

Аналіз вищезазначених норм права дає підстави для висновку, що рівність прав батьків витікає з прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, і у першу чергу повинні бути визначені інтереси дитини у ситуації спору, а вже тільки потім права батьків.

Вказаний висновок викладено в постанові Верховного Суду від 04 квітня 2018 року у справі №756/2109/16-ц.

Відповідно до положень ст.ст. 160, 161 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

У п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» встановлено, що при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та з'ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати. Судам слід враховувати також положення ст.160 СК, якою передбачено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків, яка досягла десяти років, - за спільною згодою батьків та самої дитини, а місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

Так з матеріалів справи вбачається, що у суді першої інстанції малолітня дитина - ОСОБА_5 була допитана у судовому засіданні, в якому зазначила, що дуже любить батька та всю його нову родину, але виявила своє бажання проживати разом з матір'ю, при цьому зазначила, що буде старатися приїжджати до батька частіше не тільки на канікули, а й на свята.

Також ухвалою Роздільнянського районного суду Одеської област від 08.06.2017 року по справі була призначена судова - психологічна експертиза (Том 1: а.с. 239).

Однак, вказана експертиза не була проведена в зв'язку з неявкою ОСОБА_4 з донькою та самого ОСОБА_2, на визначену дату, при цьому ОСОБА_2 повідомлявся судом про необхідність явки до експерта та роз'яснювалися наслідки невиконання вказаних вимог.

Відповідно до ч.1 ст. 109 ЦПК України у разі ухилення особи, яка бере участь у справі від подання експертам необхідних матеріалів, або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт для з'ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні.

Враховуючи наведене, апеляційний суд погоджується з обґрунтованим висновком суду щодо залишення місця проживання дитини разом із матір'ю, зважаючи на висловлене дитиною бажання, наявність належних житлово-побутових умов та достатню можливість матері забезпечити дитину всім необхідним.

Твердження апелянта про те, що представник третьої особи - Органу опіки та піклування в особі Роздільнянської РДА Одеської області Самсій О.В., була безпідставно залучена до справи внаслідок заміни на свого попередника, спростовується матеріалами справи, а саме довіреністю Роздільнянської районної державної адміністрації Одеської області від 13.02.2018 року за №401/1/15/01-37, з якої вбачається, що Самсій О.В. уповноважена діяти від імені Роздільнянської районної державної адміністрації Одеської області, відповідно до закону (Том 2: а.с. 20).

Інші доводи апеляційної скарги зводяться до невиконання відповідачем рішення органу опіки та піклування Біляївської райдержадміністрації Одеської області № 90 від 04.02.2008 року, яким визначено порядок спілкування позивача ОСОБА_2 з дитиною, тому вони не спростовують правильних висновків суду першої інстанції.

Згідно з статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

За таких обставин, судом першої інстанції повно з'ясовані обставини справи, надано оцінку доказам, правильно застосовано норми матеріального права, а тому суд апеляційної інстанції відповідно п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України дійшов висновку про залишення рішення суду без змін, а апеляційної скарги без задоволення.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд ,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 - залишити без задоволення.

Рішення Роздільнянського районного суду Одеської області від 13 лютого 2018 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, за участю третьої особи - Органу опіки та піклування Роздільнянської райдержадміністрації про встановлення місця проживання малолітньої дитини - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 25.10.2018 року.

Головуючий Т.В. Цюра

Судді: Н.А. Кононенко

С.М. Сегеда