Справа № 405/1523/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 серпня 2018 року м. Кропивницький

Ленінський районний суд м. Кіровограда у складі:

головуючого-судді: Драного В.В.

при секретарі: Деревянко А.В.

за участю: представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу ОСОБА_4 про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до відповідача ПАТ «Укрсоцбанк», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу ОСОБА_4 про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що під час ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження № 55883825, яке відкрито на підставі постанови державного виконавця від 27.02.2018 року за заявою ПАТ «Укрсоцбанк» та виконавчого напису нотаріуса від 18.07.2017 року зареєстрованого у реєстрі № 14510 про стягнення заборгованості по кредитному договору за період з 12.04.2015 року по 12.04.2017 року в сумі 82 921,85 доларів США йому стало відомо про існування вказаного виконавчого напису нотаріуса. Вважає виконавчий напис нотаріуса протиправним. Зокрема зазначив, що договір на підставі якого виданий оскаржуваний виконавчий напис не був укладений у присутності нотаріуса та не був посвідчений нотаріусом. На час вчинення виконавчого напису у розпорядженні нотаріуса не було всіх необхідних документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку, а тому нотаріус не мав передбачених законом підстав для вчинення виконавчого напису про звернення стягнення на предмет іпотеки. При цьому у розпорядженні нотаріуса були відсутні необхідні для стягнення заборгованості у безспірному порядку документи. Також вказав, що відповідач втратив можливість для отримання виконавчого напису нотаріуса у звязку з пропуском строку предявлення такої вимоги. Право звернення за захистом своїх прав у банку закінчилось ще у 2015 році у звязку з виникненням прострочення платежу у 2012 році.

За таких обставин, просить визнати виконавчий напис приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_4 № 14510 від 18.07.2017 року про стягнення заборгованості по кредитному договору за період з 12.04.2015 року по 12.04.2017 року у загальній сумі 82 921,85 доларів США таким, що не підлягає виконанню.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Кіровограда від 27.03.2018 року відкрито провадження у справі, розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження у судовому засіданні з повідомленням сторін, призначено судове засідання для розгляду справи по суті.

25.04.2018 року до суду надано відзив на позовну заяву, у якому представник відповідача заперечила проти доводів позовної заяви та просила відмовити у задоволенні позову. Зокрема зазначила, що 21.08.2008 року між ПАТ «Укрсоцбанк» та позивачем укладено договір кредиту № 420/273-ФО1 відповідно до якого відповідач надав позивачу кредит в сумі 68714,37 доларів США. Згідно п.1.2 договору кредит наданий ОСОБА_3 для придбання автомобіля, і в якості забезпечення виконання позичальником своїх зобовязань був укладений договір застави транспортного засобу придбаного за рахунок кредитних коштів. Тому доводи позивача про відсутність нотаріального посвідчення кредитного договору необґрунтовані, оскільки жодним нормативним актом чинним на момент укладення договору не був передбачений обовязок нотаріального посвідчення даного виду договорів, окрім цього виконавчий напис вчинений про стягнення заборгованості, а не про звернення стягнення на предмет застави. Також заперечила проти посилань позивача на недотримання трирічного строку позовної давності вказавши, що додатковою угодою № 2 від 30.03.2009 року сторони погодили, що кінцевим терміном погашення заборгованості за кредитом є 30.11.2015 року, отже з моменту виконання основного зобовязання три роки не минули. Крім того виконавчим написом стягується заборгованість за останні два роки, що передували зверненню кредитора до приватного нотаріуса. Також зазначила про безспірність заборгованості, що підтверджується відсутністю у позовній заяві таких посилань, зокрема про відсутність у позивача заборгованості або на неповноту чи неправильність здійснених кредитором розрахунків заборгованості. Вказує, що виконавчий напис був вчинений у відповідності до ЗУ «Про нотаріат» та з дотриманням інструкції «Про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України». Окрім іншого представник відповідача заперечила проти розгляду даної справи за правилами спрощеного позовного провадження.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Кіровограда від 27.04.2018 року заяву ОСОБА_3 про забезпечення позову задоволено.Зупинено стягнення на підставі виконавчого напису приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_4, зареєстрований в реєстрі за № 14510 від 18.07.2017 року про стягнення з ОСОБА_3 заборгованості по кредитному договору за період з 12.04.2015 року по 12.04.2017 року у загальній сумі 82 921, 85 доларів США у виконавчому провадженні № 55883825 від 27.02.2018 року.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Кіровограда від 02.05.2018 року забезпечено докази у справі шляхом витребування у приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_4, нотаріальної справи (або належним чином завіреної її копію).

Ухвалою Ленінського районного суду м. Кіровограда від 22.05.2018 року клопотання відповідача про розгляд справи за правилами загального позовного провадження залишено без задоволення.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві, просив позов задовольнити. Зокрема зазначив, що згідно розрахунку наданого відповідачем до нотаріуса та суду право звернення до нотаріуса у ПАТ «Укрсоцбанк» виникло 15.11.2010 року, тому приватний нотаріус не мав права вчиняти виконавчий напис з урахуванням того, що з дня виникнення права вимоги минуло більше трьох років. Банк зазначає, що виконавчим написом стягується заборгованість з 12.04.2015 року по 12.04.2017 року, проте розрахунок надають за весь період з 2008 року по 12.04.2017 року, що не відповідає змісту напису та заяві банку і протирічить листу вимозі.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечила проти доводів позовної заяви, просила відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на викладене у відзиві на позовну заяву. Зазначила, що обрахування трьох років розпочинається з моменту закінчення терміну остаточного погашення заборгованості, по сплаті заборгованості було відстрочення до 27.02.2015 року, тому саме з цієї дати рахується трирічний строк. Заборгованість стягується за період з 2015 по 2017 рік. Розрахунки відповідають вимогам НБУ. Розмір заборгованості взагалі позивачем не оспорюється. Вважає, що позов не підлягає задоволенню.

Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу ОСОБА_4 в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. На виконання ухвали суду про витребування доказів надіслав до суду належним чином завірену копію нотаріальної справи. Пояснень щодо позову не надав.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази по справі в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню за наступних підстав.

Судом встановлено, що 30 травня 2008 року між Акціонерно-комурційним банком соціального розвитку Укрсоцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_3 було укладено договір кредиту № 420/273-ФО1, за умовами якого ОСОБА_3 бере у тимчасове користування на умовах, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти у сумі 68 714,37 долл. США зі сплатою 13,5 процентів річних та порядком погашення суми основної заборгованості до 10 числа кожного місяця згідно графіку, який вказаний у пп.1.1.1.п.1.1 ст.1 договору. Кінцевий термін повернення основної заборгованості до 29.05.2015 року (а.с.6-11, 131-137).

В подальшому додатковою угодою № 1 до договору кредиту № 420/273-ФО1 від 21.10.2008 року, додатковою угодою № 2 до договору кредиту № 420/273-ФО1 від 30.03.2009 року сторони дійшли згоди щодо зміни з 21.10.2008 року розміру процентів річних з 13,5 на 14,5 та графіку погашення заборгованості по кредиту (а.с. 13-15, 140-144).

Договором про внесення змін № 3 до договору кредиту № 420/273-ФО1 від 28.02.2013 року сторони дійшли згоди, що станом на дату укладення цього договору заборгованість позивальника перед кредитором за договором становить 47 351,97 доларів США, заборгованість за процентами за користування кредитом 12 931,41 доларів США (п. 2 договору). Пунктом 2.3 договору про внесення змін № 3 передбачено, що погашення зазначеної у п.2 цього договору заборгованості за кредитом здійснюється позичальником рівними частинами не пізніше 31 числа кожного місяця відповідно до графіку, що викладений у додатку №1 до цього договору про внесення змін, з кінцевим терміном погашення заборгованості 27.02.2015 року (а.с.16-18, 145-147).

Відповідно до розрахунку вимог у звязку з неповерненням ОСОБА_3 кредитної заборгованості за кредитним договором № 420/273-ФО1 від 30.05.2008 року, наданого банком станом на 28.02.2013 року, сума простроченої заборгованості складає «0,00» (а.с. 151).

Тобто на час укладення договору про внесення змін № 3 до договору кредиту № 420/273-ФО1 від 28.02.2013 року заборгованість ОСОБА_3 складала суму, яка зазначена у вказаному договорі про внесення змін № 3, і яка підлягала сплаті у встановленому умовами договору порядку та строки.

Згідно вказаного вище розрахунку ОСОБА_3 не було сплачено черговий платіж до 31.03.2013 року, а тому сума простроченої заборгованості станом на 02.04.2013 року склала 1973,00 доларів США.

Відповідно п. 29 постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» при вирішенні спорів про дострокове повернення кредиту суд має враховувати положення статей 1050, 1054 ЦК і виходити з того, що якщо договором встановлено обов'язок позичальника повернути кредит частинами (із розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини кредитодавець має право вимагати дострокового повернення частини кредиту, що залишилася, та сплати процентів, належних йому від суми кредиту.

Передбачене статтею 1050 ЦК право кредитодавця вимагати від позичальника дострокового повернення частини кредиту, що залишилася, є самостійним. Реалізація такого права жодним чином не залежить від пред'явлення кредитодавцем вимог про розірвання кредитного договору відповідно до положення статті 651 ЦК.

Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки, яка за домовленістю сторін може бути збільшена згідно ст. 259 ЦК України.

У прававій позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 06 листопада 2013 року по справі № 6-126цс13, зазначено, що відповідно до ст. 261 ЦК України початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов.

Перебіг позовної давності за вимогами кредитора, які випливають з порушення боржником умов договору (графіка погашення кредиту) про погашення боргу частинами (щомісячними платежами) починається стосовно кожної окремої частини, від дня, коли відбулося це порушення.

Позовна давність у таких випадках обчислюється окремо по кожному простроченому платежу.

У разі порушення боржником строків сплати чергових платежів, передбачених договором, відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України кредитор протягом усього часу до встановленого договором строку закінчення виконання останнього зобовязання вправі заявити в суді вимоги про дострокове повернення тієї частини позики (разом з нарахованими процентами ст. 1048 ЦК України ), що підлягає сплаті.

Несплачені до моменту звернення кредитора до суду платежі підлягають стягненню у межах позовної давності по кожному із платежів.

Судом також встановлено, що 18 липня 2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_4 вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 14510, про стягнення з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» невиплаченої в строк відповідно до умов договору кредиту № 420/273-ФО1 від 30.05.2008 року заборгованості в сумі 82 921, 85 дол. США. Стягнення здійснено за період з 12.04.2015 року по 12.04.2017 року (а.с. 19,128).

27.02.2018 року державним виконавцем Подільського відділу ДВС м. Кропивницького відкрито виконавче провадження з виконання зазначеного виконавчого напису нотаріуса ВП № 55883825 від 18.07.2017 року (а.с. 38).

Статтею 87 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ст. 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи якщо: подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою вчиняється виконавчий напис, законом установлено інший строк давності, виконавчий напис вчиняється у межах цього строку.

Згідно підпунктів 3.1, 3.3 та 3.4 пункту 3 глави 16 розділу II Наказу Міністерства юстиції України «Про затвердження Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» від 22.02.2012 № 296/5, нотаріус вчиняє виконавчий напис за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року, а строки, протягом яких може бути вчинено виконавчий напис, обчислюються з дня, коли у стягувача виникло право примусового стягнення боргу.

Так, постановою Кабінету Міністрів України «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» № 1172 від 29.06.1999 року визначено, що для одержання виконавчого напису подаються: оригінал кредитного договору; засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.

З аналізу вказаних положень вбачається, що нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом, за наявності всіх необхідних документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку та за умови, що заявником подано заяву до нотаріуса про вчинення такого правочину в межах строку позовної давності.

Згідно правової позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 5 липня 2017 року у справі № 6-887цс17, яка підлягає врахуванню судом, з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису.

Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Виходячи з умов кредитного договору, він є строковим, днем коли банк довідався або повинен був довідатись про порушення свого права є наступний після несплати чергового платежу позичальником, враховуючи умови договору про внесення змін № 3 від 28.02.2013 року до договору кредиту № 420/273-ФО1 року та розрахунок вимог банку у звязку з непогашенням ОСОБА_3 кредитної заборгованості, суд вважає, що саме 02.04.2013 року банк довідався або повинен був довідатись про порушення свого права, тобто 02.04.2013 року у банку виникло право вимоги до позичальника у звязку з порушенням боржником ОСОБА_3 умов договору (графіка погашення кредиту) щодо погашення боргу частинами (щомісячними платежами).

Строк позовної давності повинен відраховуватися з 02.04.2013 року і закінчився 02.04.2016 року, в той час як виконавчий напис вчинено нотаріусом 18.07.2017 року.

Таким чином, судом встановлено, що нотаріус видав виконавчий напис для погашення заборгованості за кредитом та відсотками з пропуском строку позовної давності, оскільки з дня виникнення права вимоги минуло більше трьох років.

Так як, за правилом ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності є підставою для відмови в задоволенні заявлених вимог, включення ПАТ «Укрсоцбанк» до складу заборгованості платежів, сплата яких прострочена, свідчить про спірність заявленої до погашення суми боргу.

Із вищенаведеного слідує, що ПАТ «Укрсоцбанк» звернувся до нотаріуса за вчиненням нотаріальної дії з пропуском строку вимоги, а тому виконавчий напис, вчинений нотаріусом з пропуском цього строку, є таким, що не підлягає виконанню.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов до висновку про те, що вимоги позивача знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, а тому позов підлягає задоволенню.

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню на користь позивача судові витрати у справі в розмірі 704,80 грн.

Керуючись ст. ст. 19, 81, 141, 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу ОСОБА_4 про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню задовольнити.

Визнати виконавчий напис приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_4 № 14510 від 18.07.2017 року про стягнення заборгованості по кредитному договору за період з 12.04.2015 року по 12.04.2017 року у загальній сумі 82 921,85 доларів США таким, що не підлягає виконанню.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Украсоцбанк" (03150, м. Київ, вул. Ковпака, 29, ЄДРПОУ: 00039019) на користь ОСОБА_3 (25006, АДРЕСА_1, ІПН НОМЕР_1) судовий збір в розмірі 704,80 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду Кіровоградської області через Ленінський районний суд м. Кіровограда.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Повне судове рішення складено 07.09.2018 року.

Суддя Ленінського районного

суду м. Кіровограда В.В. Драний