№ 233/880/18
Справа № 2/243/1260/2018
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 листопада 2018 року Слов'янський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючий суддя Пронін С.Г.

за участю секретарів Плаксіної Є.В., Маслової К.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Слов'янська цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа Лівобережний відділ державної виконавчої служби міста Маріуполь Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, про зняття арешту з майна, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом, уточненим під час розгляду справи, обґрунтовуючи свої вимоги наступним. Заочним рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя від 23 червня 2016 року було задоволено позовні вимоги відповідача за цим позовом ОСОБА_2 до позивача за цим позовом ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей. На виконання даного рішення суду 17 серпня 2016 року було видано виконавчий лист, на підставі якого Лівобережним відділом ДВС м. Маріуполь ГТУЮ у Донецькій області було відкрито виконавче провадження ВП № 52036585, в ході виконання якого 27 лютого 2017 року головним державним виконавцем було винесено постанову про арешт майна боржника позивача за цим позовом ОСОБА_1 Поряд з цим, 09 серпня 2017 року головним держаним виконавцем на підставі п. 9 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» було винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу відповідачу за цим позовом ОСОБА_2 в звязку з тим, що ОСОБА_1 проживає у Чеській Республіці. В той же час, позивач зазначає, що незважаючи на те, що на час повернення виконавчого документа, а саме станом на 01 серпня 2017 року у боржника існувала переплата з аліментів у сумі 4 081 грн. 80 коп., арешт з його майна знято не було, що порушує його права як власника майна. Таким чином, ОСОБА_1 вважає, що оскільки на час його звернення із даним позовом до суду виконавче провадження ВП № 52036585 закрито, то й арешт, накладений на його майно задля забезпечення виконання вищевказаного рішення суду зі стягнення аліментів, має бути скасований. На підставі викладеного, а також керуючись ч. 1 ст. 41 Конституції України, ст. 317 ЦК України, ч. 5 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» позивач просить суд його позовні вимоги задовольнити шляхом скасування арешту з належного йому майна, а саме 1/3 частки квартири № 41 в будинку № 11, розташованому на бульварі Космонавтів у м. Костянтинівка Донецької області, накладеного постановою головного держаного виконавця Лівобережного відділу ДВС м. Маріуполь ГТУЮ у Донецькій області у виконавчому провадженні ВП № 52036585.

Позивач ОСОБА_1 та його представник адвокат ОСОБА_3, яка діє на підставі ордеру серії АА № 121734 від 20 вересня 2018 року, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не зявилися, справу просили розглянути у їх відсутність, позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2, будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не зявилася, надала суду заяву, в якій просила справу розглядати у її відсутність, а у задоволенні позовних вимог відмовити, враховуючи наступне. Їй 09 серпня 2017 року державним виконавцем було повернуто виконавчий лист без виконання, оскільки у травні 2017 року ОСОБА_1 до виконавчої служби було подано заяву, в якій він зазначив, що має статус резидента Чеської Республіки та 19 років проживає у цій державі. В той же час, відповідач зазначає, що дозвіл на постійне місце проживання у Чеській Республіці ОСОБА_1 мав тільки до 01 вересня 2014 року, натомість з 01 вересня 2014 року його було знято з консульського обліку у Посольстві України у Чеській Республіці, а документи, надані ОСОБА_1 виконавчій службі, про те, що він займається підприємницькою діяльністю на території Чеської Республіки, були отримані ним до 01 вересня 2014 року, тобто на теперішній час вони не відповідають дійсності. Таким чином, 09 серпня 2017 року виконавчий лист було повернуто відповідачу без виконання, в Україні рішення Орджонікідзевського районного суду

м. Маріуполя про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання неповнолітніх дітей неможливо виконати, оскільки ОСОБА_1, який є громадянином України, не реєструє в Україні місце свого проживання, а у Чеській Республіці його виконати є неможливим, оскільки позивач по справі не є резидентом даної держави. Крім того, відповідач вказує, що 22 червня 2018 року Орджонікідзевським районним судом міста Маріуполя Донецької області було ухвалено рішення, яким з ОСОБА_1 на її користь було стягнуто додаткові витрати, понесені нею на лікування дитини у сумі 10 236 грн. 90 коп. та яке до цього часу позивачем не виконане. За таких обставин, відповідач вважає, що як тільки з майна позивача буде знято арешт, стягнути з нього аліменти, які він наразі сплачує добровільно, буде неможливо, оскільки лише та обставина, що на його майно накладено арешт, спонукає його їх сплачувати.

Представник третьої особи Лівобережного відділу державної виконавчої служби міста Маріуполь Головного територіального управління юстиції у Донецькій області ОСОБА_4, яка здійснює свої повноваження на підставі довіреності від 04 травня 2018 року, будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не зявилася; до суду від неї надійшла заява, в якій вона просить справу розглянути в її відсутність, а рішення прийняти на власний розсуд.

Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступне.

17 серпня 2016 року відповідачу по справі ОСОБА_2 на виконання рішення Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області про стягнення з ОСОБА_1 на її користь аліментів на утримання неповнолітніх дітей, ухваленого 23 червня 2016 року, було видано виконавчий лист, на підставі якого було відкрито виконавче провадження ВП № 52036585.

27 лютого 2017 року головним державним виконавцем Лівобережного відділу державної виконавчої служби міста Маріуполь Головного територіального управління юстиції у Донецькій області ОСОБА_4 при примусовому виконанні вищевказаного рішення суду, в звязку з невиконанням боржником вищезазначеного виконавчого листа на підставі ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» у виконавчому провадженні ВП № 52036585 було накладено арешт на все рухоме й нерухоме майно, що належить позивачу по справі ОСОБА_1

Так, відповідно до ОСОБА_3 про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна № 51577422 від 27 лютого 2017 року, на все рухоме майно ОСОБА_1 на підставі постанови головного державного виконавця Лівобережного ВДВС міста Маріуполь ГТУЮ у Донецькій області від 27 лютого 2017 року, накладений арешт, строком дії до 27 лютого 2022 року. З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо субєкта № 116273576 від 05 березня 2018 року, а також Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо субєкта № 138766502 від 24 вересня 2018 року слідує, що арешт, крім того, на підставі постанови головного державного виконавця Лівобережного ВДВС міста Маріуполь ГТУЮ у Донецькій області від 27 лютого 2017 року накладений і на все нерухоме майно ОСОБА_1, в тому числі на 1/3 частку квартири № 41 в будинку № 11, розташованому на бульварі Космонавтів у м. Костянтинівка Донецької області.

Заявою від 12 травня 2017 року, отриманою Лівобережним відділом державної виконавчої служби міста Маріуполь Головного територіального управління юстиції у Донецькій області 13 травня 2017 року, ОСОБА_1 повідомив державного виконавця, що він є резидентом Чеської Республіки та протягом тривалого часу проживає у цій державі, в звязку з чим просив державного виконавця виконавче провадження передати для виконання за місцем його проживання, а арешти, накладені на його майно, скасувати.

В звязку з цим, 09 серпня 2017 року головним державним виконавцем Лівобережного відділу державної виконавчої служби міста Маріуполь Головного територіального управління юстиції у Донецькій області ОСОБА_4 при примусовому виконанні рішення Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області про стягнення аліментів, через те, що постійним місцем проживання боржника ОСОБА_1, є Чеська Республіка, а також те, що ОСОБА_1 має статус резидента вказаної держави, та на підставі Інструкції «Про виконання в Україні Конвенції про стягнення аліментів за кордоном» виконавчий лист було повернуто стягувачу ОСОБА_2 без виконання, оскільки зазначене рішення суду про стягнення аліментів необхідно виконувати на території Чеської Республіки.

Поряд з цим, у довідці, наданої Лівобережним відділом державної виконавчої служби міста Маріуполь Головного територіального управління юстиції у Донецькій області № 14.1-59/9323 від 09 жовтня 2017 року зазначено, що переплата по аліментам, які стягнуто з ОСОБА_1 рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області станом на 01 серпня 2017 року становить 4 081 грн. 80 коп.

Таким чином, суд критично сприймає доводи відповідача щодо небажання позивача добровільно

виконувати вищезазначене рішення суду та наданий на підтвердження цього ОСОБА_3 з кримінального провадження № 0000573, відповідно до якого 30 березня 2017 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань було внесено відомості про невиконання ОСОБА_1 рішення Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 23 червня 2016 року, оскільки з матеріалів справи вбачається, що 30 березня 2017 року, тобто у день внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань, Лівобережним відділом державної виконавчої служби міста Маріуполь Головного територіального управління юстиції у Донецькій області було зареєстровано за № 14.1-59/2936 заяву ОСОБА_1 (а.с. 93), якою він просив державного виконавця повідомити йому відповідні реквізити, необхідні йому для сплати аліментів, стягнутих з нього рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 23 червня 2016 року. А з довідки Лівобережного відділу державної виконавчої служби міста Маріуполь Головного територіального управління юстиції у Донецькій області № 14.1-59/9323 від 09 жовтня 2017 року вбачається, що починаючи з 11 березня 2016 року по вересень 2016 року та з січня 2017 року по лютий 2017 року ОСОБА_1 на виконання рішення суду справно сплачував аліменти на утримання дітей у розмірах, визначених цим рішенням, а починаючи з квітня 2017 року у розмірах значно більших, порівняно із розмірами, визначеними цим рішенням.

За таких обставин суд приходить до висновку про недоведеність відповідачем ухилення позивача від сплати аліментів на утримання дітей, адже на час повернення виконавчого листу стягувачу відповідачу ОСОБА_2 у боржника позивача ОСОБА_1 перед нею не лише не було заборгованості зі сплати аліментів, а взагалі була переплата з їх сплати.

Натомість у своєму листі від 04 травня 2018 року Лівобережний відділ держаної виконавчої служби міста Маріуполь ГТУЮ у Донецькій області зазначив, що арешт з майна ОСОБА_1 державним виконавцем не може бути знято, оскільки нормами п. 9 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» не передбачено зняття арешту з майна боржника, у разі, коли постанова про повернення виконавчого провадження виноситься на підставі п. 9 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження».

В той же час, враховуючи Довідку про дозвіл постійного мешкання іноземця на території Чеської Республіки від 18 травня 2006 року, якою ОСОБА_1 з 12 червня 2006 року надано дозвіл на постійне мешкання на території Чеської Республіки; свідоцтво (а.с. 146), відповідно до якого з 13 жовтня 1998 року ОСОБА_1 зареєстрований, а з 21 квітня 2010 року перереєстрований у Податковій інспекції м. Пардубіце як платник податків; заяву ОСОБА_1 щодо здійснення ним підприємницької діяльності на території Чеської Республіки на підставі ліцензії, виданої 13 жовтня 1998 року (а.с. 137), де він зазначає, що згідно його декларації за 2017 рік його сукупний чистий річний дохід становить 172 463 чеських крон; а також дозвіл на постійне проживання № 000503775, з якого слідує, що ОСОБА_1 має право на постійне проживання у Чеській Республіці до 11 травня 2026 року, суд приходить до висновку про наявність у ОСОБА_1 статусу резидента Чеської Республіки, а тому твердження відповідача щодо відсутності у позивача такого статусу та ухилення його від сплати аліментів шляхом приховування ним відомостей про його зареєстроване місце проживання з метою унеможливлення виконання рішення Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 23 червня 2016 року в судовому засіданні не знайшли свого підтвердження.

В звязку з цим, суд не приймає до уваги надані відповідачем копії закордонного паспорту № РО813365 ОСОБА_1, виданого йому 01 жовтня 2009 року, з якого вбачається, що він з 01 вересня 2014 року знятий з обліку в Посольстві України в Чеській Республіці в звязку з переїздом на постійне місце проживання до України, оскільки вказаний доказ спростований вищенаведеними документами, наданими стороною позивача.

Поряд з цим, документи, долучені позивачем до своєї уточненої позовної заяви, щодо пересилання грошових переказів відповідачу по справі ОСОБА_2 (а.с. 123-135), а також довідки ПАТ «Державний ощадний банк України» (а.с. 136, 153) свідчать про регулярне здійснення ним грошових переказів відповідачу по справі ОСОБА_2 у розмірах, що відповідають розмірам щомісячних платежів, визначених рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 23 червня 2016 року, незважаючи на те, що виконавчий лист не перебуває на примусовому виконанні у виконавчій службі.

Таким чином, суд приходить до переконання, що незважаючи на повернення виконавчого листа стягувачу відповідачу ОСОБА_2, ОСОБА_1 до часу розгляду даної цивільної справи у суді продовжує добровільно виконувати рішення Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області про стягнення з нього на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання неповнолітніх дітей, ухваленого 23 червня 2016 року, на забезпечення примусового виконання якого 27 лютого 2017 року у виконавчому провадженні ВП № 52036585 було накладено арешт на його майно.

Натомість відповідно до ч. 1 ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Тобто метою

накладення арешту на майно боржника є забезпечення виконання в тому числі відповідного рішення суду.

Згідно з ч. 2 ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції, що діяла на час накладання арешту на майно ОСОБА_1, постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна.

В той же час, частиною 4 статті 59 вказаного Закону України визначено вичерпний перелік підстав, які дають виконавцю право на зняття арешту з майна, а саме:1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, субєкта оціночної діяльності - субєкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у звязку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову.

Частиною пятою статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

Поряд з цим статтею 41 Конституції України закріплено право кожного володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно із ст. ст. 316, 317 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ч. 1 ст. 321, ст. 391 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Так, виконання вищезазначеного рішення Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 23 червня 2016 року, на забезпечення примусового виконання якого 27 лютого 2017 року у виконавчому провадженні ВП № 52036585 було накладено арешт на майно ОСОБА_1, є триваючим протягом декількох років до досягнення повноліття дітей. В той же час, на час розгляду справи про зняття такого арешту з майна, рішення виконується позивачем добровільно та регулярно, що свідчить про відсутність обєктивних підстав для продовження перебування його майна під арештом.

Отже враховуючи відсутність заборгованості у позивача перед відповідачем зі сплати аліментів, суд приходить до переконання, що на сьогоднішній день арешт, накладений на майно ОСОБА_1, порушує його законні права та інтереси щодо розпорядження цим майном та не забезпечує справедливого балансу між несприятливими наслідками для прав та інтересів стягувача відповідача по справі і цілям, на досягнення яких спрямований арешт майна боржника позивача по справі.

Крім того, по своїй правовій природі ситуація, що склалася між позивачем та відповідачем щодо сплати позивачем аліментів відповідачу, повністю підпадає під дію п. 7 ч. 4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» і є підставою для зняття арешту.

До того ж, в подальшому виконання рішення Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 23 червня 2016 року може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника, оскільки стороною позивача було доведено змогу ОСОБА_1 своєчасно сплачувати аліменти.

За таких обставин, суд приходить до висновку про необхідність зняття арешту з 1/3 частки квартири № 41 в будинку № 11, розташованому на бульварі Космонавтів у м. Костянтинівка Донецької області, який було накладеного постановою держаного виконавця 27 лютого 2017 року.

Що стосується доводів ОСОБА_2 щодо відсутності підстав для зняття арешту з майна ОСОБА_1 у звязку з невиконанням ним рішення Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області, ухваленого 22 червня 2018 року у справі № 265/5160/17, яке набуло законної сили 25 липня 2018 року, про стягнення з нього на її користь ? частки від понесених нею додаткових витрат на лікування дитини у розмірі 5 486 грн. 90 коп. та ? частки майбутніх витрат на покупку реабілітаційного

велотренажеру для інвалідів для дитини у розмірі 4 750 грн., то суд не приймає їх до уваги, оскільки, по-перше, арешт на майно позивача було накладено в звязку з примусовим виконанням не даного рішення суду, а рішення Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 23 червня 2016 року про стягнення аліментів, а по-друге, вказані доводи відповідача спростовуються квитанціями, долученими позивачем до матеріалів справи (а.с. 168).

Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1, з урахуванням їх уточнення під час розгляду справи, в судовому засіданні знайшли своє підтвердження, а тому підлягають задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст. 41 Конституції України, ст. ст. 56, 59 Закону України «Про виконавче провадження», ст. ст. 316, 317, 321, 391 ЦК України, ст. ст. 12, 13, 69, 77, 78, 81, 90, 141, 206, 230, 259, 263-268, 273 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Арешт на належну на праві власності ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП: НОМЕР_1, уродженцю ІНФОРМАЦІЯ_2, 1/3 частки квартири № 41 в будинку № 11, розташованому на бульварі Космонавтів у м. Костянтинівка Донецької області, накладений на підставі постанови головного державного виконавця Лівобережного відділу державної виконавчої служби міста Маріуполь Головного територіального управління юстиції у Донецькій області ОСОБА_4 від 27 лютого 2017 року, при примусовому виконанні у виконавчому провадженні ВП № 52036585 виконавчого листа № 2/265/870/16, виданого 17 серпня 2016 року, зняти.

Рішення може бути оскаржене в судову палату по цивільних справах Донецького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Донецького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 01 листопада 2018 року.

Суддя Словянського

міськрайонного суду ОСОБА_5