Ухвала

17 жовтня 2018 року

м. Київ

справа № 688/1619/17-ц

провадження № 61-24783св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Антоненко Н. О., Журавель В. І. (суддя-доповідач), Крата В. І., Курило В. П.,

учасники справи:

заявник - ОСОБА_3,

заінтересовані особи: Шепетівський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області, старший державний виконавець Шепетівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області КуценкоОксана Миколаївна,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_3 на ухвалу Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 10 липня 2017 року у складі судді Мазур Н. В. та ухвалу апеляційного суду Хмельницької області від 16 серпня 2017 року у складі колегії суддів: Купельського А. В., Пастощука М. М., Ярмолюка О. І.,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2017 року ОСОБА_3 звернулася до суду зі скаргою на неправомірні дії державного виконавця Шепетівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області (далі - Шепетівський МР ВДВС ГТУЮ у Хмельницькій області) Куценко О. М., посилаючись на те, що ухвалою Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 15 травня 2017 року було задоволено заяву про забезпечення позову у цивільній справі за її позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_5 про визнання права власності на частину спільного сумісного майна подружжя та накладено арешт на легковий автомобіль «Nissan Teana», реєстраційний номер НОМЕР_1, що належить на праві власності ОСОБА_5

24 травня 2017 року державний виконавець повернув ухвалу про забезпечення позову без прийняття її до виконання з посиланням на необхідність сплати авансового внеску.

Вважаючи такі дії неправомірними, просила вимоги її скарги задовольнити.

Ухвалою Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 10 липня 2017 року, залишеною без змін ухвалою апеляційного суду Хмельницької області від 16 серпня 2017 року, у задоволенні скарги ОСОБА_3 відмовлено.

Суди мотивували відмову у задоволенні вимог заявника тим, що дії державного виконавця щодо повернення ухвали суду про забезпечення позову без прийняття до виконання у зв'язку з несплатою авансового внеску були правомірними.

До суду касаційної інстанції надійшла касаційна скарга ОСОБА_3, у якій вона, посилаючись на порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані ухвали та задовольнити вимоги її скарги на неправомірні дії державного виконавця.

Вважає, що суди дійшли необґрунтованого висновку про те, що дії державного виконавця відповідають вимогам закону, оскільки ухвала про забезпечення позову звертається до виконання негайно.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 08 вересня 2017 року відкрито касаційне провадження у цій справі та витребувано її з суду першої інстанції.

У статті 388 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», який набрав чинності 15 грудня 2017 року, передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

На підставі підпункту 6 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України справу № 688/1619/17-ц передано до Касаційного цивільного суду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Ухвалою Верховного Суду від 27 серпня 2018 року дану справу призначено до судового розгляду.

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати заслухав суддю-доповідача, дослідив матеріали справи та перевірив наведені у касаційній скарзі доводи, за результатами чого зробив висновок про наявність правових підстав для передачі справи на розгляд Обєднаної Палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду з таких підстав.

Суди встановили, що в провадженні Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області перебувала справа за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_3, ОСОБА_5 про визнання права власності на частину спільного сумісного майна подружжя.

Ухвалою Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 15 травня 2017 року задоволено заяву ОСОБА_3 про забезпечення позову шляхом накладення арешту на легковий автомобіль «Nissan Teana», реєстраційний номер НОМЕР_2, що належить на праві власності ОСОБА_5

Відповідно до повідомлення старшого державного виконавця Шепетівського МР ВДВС ГТУЮ у Хмельницькій області ухвалу про забезпечення позову повернуто без прийняття до виконання, оскільки стягувачем не надано платіжного документа про сплату авансового внеску.

Такі дії державного виконавця ОСОБА_3 оскаржила в судовому порядку.

Відмовляючи у задоволенні скарги, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, застосувавши положення статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції, чинній на час розгляду скарги судами попередніх інстанцій), виходив із того, що державний виконавець правомірно повернув ухвалу про накладення арешту на майно без прийняття до виконання, оскільки ОСОБА_3 не надала доказів сплати авансового внеску у визначеному розмірі.

У постанові Верховного Суду від 05 вересня 2018 року у справі № 61-3271св18 колегія суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду зробила висновок про те, що, враховуючи положення частини п'ятої статті 27 Закону України «Про виконавче провадження», за виконання ухвали суду про накладення арешту на майно, постановленої на наслідками розгляду заяви про вжиття заходів забезпечення позову, не сплачується як виконавчий збір, так і авансовий платіж.

Колегія суддів вважає, що існують підстави для відступлення від указаного висновку з огляду на таке.

Відповідно до частини другої статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, чинній на час вчинення державним виконавцем оскаржуваних дій) до заяви про примусове виконання рішення стягувач додає квитанцію про сплату авансового внеску в розмірі 2 відсотків суми, що підлягає стягненню, але не більше 10 мінімальних розмірів заробітної плати, а за рішенням немайнового характеру та рішень про забезпечення позову - у розмірі одного мінімального розміру заробітної плати з боржника - фізичної особи та в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи.

Від сплати авансового внеску звільняються стягувачі за рішеннями про: стягнення заробітної плати, поновлення на роботі та за іншими вимогами, що випливають із трудових правовідносин; обчислення, призначення, перерахунок, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг; відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, а також смертю фізичної особи; стягнення аліментів; відшкодування майнової та/або моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Від сплати авансового внеску також звільняються державні органи, інваліди війни, інваліди I та II груп, законні представники дітей-інвалідів і недієздатних інвалідів I та II груп, громадяни, віднесені до категорій 1 та 2 осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, у разі їх звернення до органів державної виконавчої служби.

Тобто вказаною статтею передбачаний обов'язок сплати авансового внеску за примусове виконання рішення суду про забезпечення позову та визначені конкретні категорії осіб, звільнені від його сплати, до яких заявник не відноситься.

Відповідно до частини другої статті 403 ЦПК України суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії суддів або палати, передає справу на розгляд об'єднаної палати, якщо ця колегія або палата вважає за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні Верховного Суду у складі колегії суддів з іншої палати або у складі іншої палати чи об'єднаної палати.

У зв'язку з наведеним, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду, вважає необхідним передати зазначену справу на розгляд Обєднаної Палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду.

Керуючись статтями 403, 404 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Передати на розгляд Обєднаної Палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду цивільну справу № 688/1619/17-ц за скаргою ОСОБА_3 на дії старшого державного виконавця Шепетівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області Куценко Оксани Миколаївни за касаційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 10 липня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Хмельницької області від 16 серпня 2017 року.

Ухвала суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ. Є. Червинська

Судді:Н. О. Антоненко В. І. Журавель

В. І. Крат В. П. Курило