Справа № 266/3001/17
Провадженя№ 2/266/138/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2018 року м. Маріуполь

Приморський районний суд м. Маріуполя Донецької області в складі головуючого судді Пантелєєва Д.Г., за участю секретаря судового засідання - Циганкової М.М., представника позивача - ОСОБА_1, представника відповідача - Лапшенкова Я.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні проведеному в режимі відеоконференції в залі суду в м. Маріуполі цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Головного управління Національної поліції в Донецькій області, третя особа ОСОБА_4, про відшкодування матеріальної шкоди -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом, в обґрунтування якого зазначив, що 29.09.2016 року, о 08 год., на вулиці Набережній в Лівобережному районі м. Маріуполя, водій ОСОБА_4, який є працівником ГУНП в Донецькій області, керуючи автомобілем "Renault Logan", з державним номерним знаком НОМЕР_5, який належить відповідачу у справі, не був уважним, не слідкував за дорожньою обстановкою, не відреагував на її зміну, під час руху у установлених межах безпечної швидкості, не врахував дорожню обстановку, виїхав на смугу руху зустрічного транспорту, де скоїв зіткнення з автомобілем "Hyundai Elantra", з державним номерним знаком НОМЕР_1, який знаходився під керуванням позивача ОСОБА_3 Так, відповідно до постанови Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполі від 31.01.2017 року провина ОСОБА_4 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП встановлена, проте особу не притягнуто до адміністративної відповідальності через закінчення строків розгляду матеріалу, тому провадження у справі закрито. Також позивач зазначив, що внаслідок ДТП йому було завдано шкоду розмірі 106205,04 гривень, що підтверджується звітом про оцінку вартості матеріального збитку. До того ж, впродовж року позивачем не було отримано жодних компенсацій, відсутність автомобілю вплинуло на його соціальний статус, що завдало сильних душевних хвилювань, а в подальшому він був змушений самостійно ремонтувати автомобіль, витрачати свої власні кошти, які б звичайно витрачалися на його власні потреби. Просив суд стягнути з відповідача на його користь матеріальну шкоду у розмірі 106205,04 гривень, моральну шкоду у розмірі 10000,00 гривень, а також понесені ним судові витрати у вигляді сплати судового збору у розмірі 1162,00 гривень, витрати на послуги експерта 1700,00 гривень, а також витрати на правову допомогу у розмірі 15000,00 гривень.

Позивач ОСОБА_3 в судове засідання надав додаткові пояснення, в яких свій позов підтримав у повному обсязі, окрім підстав зазначених у позові, також додаткового посилався на те, що підставою для визначення розміру стягнення понесених збитків у розумінні належності, достатності та допустимості є наявність в матеріалах справи висновку щодо вартості матеріального збитку, заподіяного власнику колісного транспортного засобу, здійснений у відповідності до Методики. В подальшому в судове засідання надав заяву, в якій просив провести розгляд справи без його участі, за участі його представників - ОСОБА_1 та ОСОБА_5

Представник позивача ОСОБА_1, який діє на підставі довіреності, в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив суд їх задовольнити. Також зазначив, що ДТП сталася через порушення пунктів ПДР України третьою особою ОСОБА_4, який здійснював керування службовим автомобілем відповідача. Внаслідок ДТП позивачу ОСОБА_3 завдані збитки, які становлять 106205,04 гривень, що підтверджується звітом, і відповідно до діючого законодавства просив стягнути з відповідача, завдані збитки його співробітником на користь позивача у повному обсязі. Крім того просив стягнути з відповідача на користь позивача ОСОБА_3 моральне відшкодування у розмірі 10000,00 гривень, витрати пов'язані зі сплатою судового збору 1162,00 гривень, витрати на правову допомогу у розмірі 15000,00 гривень, витрати на послуги експерта 1700,00 гривень. Окрім того зазначив, що оцінка вартості матеріального збитку заподіяного власнику колісного транспортного засобу була проведена лише через 8 місяців, через тривалий розгляд справи про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_4 Оскільки в звіті зазначається, що оцінка здійснюється щодо пошкодженого автомобілю, а факт заподіяння шкоди позивачу було встановлено лише постановою суду, що власне і зумовило здійснення оцінки через такий тривалий час. До того ж, рішення суду потрібно не тільки для пред'явлення її до страхової компанії, а й також і для надання експерту. Також зазначив, що позивач ОСОБА_3 звертався до страхової компанії із заявою про відшкодування шкоди, проте на час звернення страхова компанія перебувала у стані ліквідації, а на даний час ліквідована. Тобто, до теперішнього часу позивач не отримав страхового відшкодування. На теперішній час автомобіль позивача частково відновлений.

Представник відповідача Лапшенков Я.В., який діє на підставі довіреності, в судовому засідання позов не визнав. В своїх запереченнях посилався на те, що відповідачем не оспорюється факт ДТП, яка трапилася 29.09.2016 року за участі ОСОБА_4 та ОСОБА_3 При цьому зазначив, що позивачем не надано будь-яких доказів того, що йому було завдано моральних страждань, і жодним чином ця позовна вимога не обґрунтована. Окрім того позивач просив стягнути з відповідача судові витрати пов'язані з наданням правової допомоги, проте на підтвердження надання таких послуг надано акт приймання-передачі робіт, який складений формально. Так, в акті зазначена інформація, яка станом на час його складання не могла бути відома позивачу, тобто таким актом має бути підтверджено завершені дії, а не майбутні дії. Щодо надання чеків до договору про надання правової допомоги, то з чеків не вбачається хто провів оплату, за які послуги, а також хто є отримувачем грошових коштів. При тому, що договір про надання правової допомоги укладений між позивачем ОСОБА_3 та ОСОБА_6, тобто якщо виконавець здійснює діяльність, то повинна мати рахунки на які здійснюється оплата за надання правових послуг, проте таких доказів стороною позивача надано не було. До того ж, як зазначав позивач та його представник, то автомобіль на теперішній час частково відновлений, тобто позивач на даний час має фактичні витрати пов'язані з ремонтом автомобілю, а тому відповідно до діючого процесуального законодавства такі фактичні обставини мають бути підтверджені. Також вважає, що висновок щодо вартості матеріального збитку, заподіяного власнику колісного транспортного засобу не є висновком експерту в розумінні ст. 1 Закону України "Про судову експертизу". До того ж, відповідно до реєстру атестованих судових експертів ОСОБА_7 не є судовим експертом, а тому посилання позивача на його висновок є безпідставними та необґрунтованими. До того ж, між датою ДТП та датою проведення оцінки пройшло більше 6 місяців. Та в самому звіті є суперечності, оскільки є посилання на те, що стан пошкодження та способи ремонту автомобілю зазначено в акті огляду транспортного засобу, проте жодного акту ані до позову, ані до висновку не додано. Також у висновку вказано, що коефіцієнт фізичного зносу дорівнює нулю, проте такого не може бути, оскільки автомобіль перебував в експлуатації більше 7 років. І оскільки оцінювач в подальшому використовує даний коефіцієнт, то подальші розрахунки є також невірними. До того ж у висновку експерту є посилання на використання довідника "Бюлетень автотоварознавця" та онлайн-каталог "Карвет", проте використання зарубіжної довідкової літератури допускається за Методикою у разі відсутності потрібної інформації у вітчизняних довідниках. Вважає, що звіт про оцінку носить формальний характер, ще й тому, що він робиться на підставі порівняння, проте у висновку зазначено, що порівняння зроблено з одного лише джерела. До того ж висновок оцінки не може доказом фактично понесених витрат позивача на відновлення автомобіля. Просив у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовити у повному обсязі.

Третя особа ОСОБА_4 в судове засідання не з'явився, хоча про дату та час розгляду справи був повідомлений належним чином, із будь-якими заявами на адресу суду не звертався.

Суд, заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши письмові матеріали справи, приходить до наступних висновків.

Судом встановлено та не заперечувалося учасниками справи, що 29.09.2016 року, о 08 год. 00 хвил., ОСОБА_4 керуючи автомобілем "Renault Logan", з державним номерним знаком НОМЕР_5 по вул. Набережній в Лівобережному районі м. Маріуполя, не був уважним, не слідкував за дорожньою обстановкою, відповідно не відреагував на її зміну, під час руху в установлених межах безпечної швидкості, не врахував дорожню обстановку, виїхав на смугу руху зустрічного транспорту, де скоїв ДТП, а саме зіткнення. В результаті ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження та матеріальні збитки. Потерпілим в результаті ДТП є ОСОБА_3

Зі схеми ДТП від 29.09.2016 року слід, що пошкодженими транспортними засобами є: автомобіль "Renault Logan", з державним номерним знаком НОМЕР_5, який належить автогосподарству при ГУМВС України в Донецькій області, автомобіль "Hyundai Elantra", з державним номерним знаком НОМЕР_1, який належить ОСОБА_3 (Т.1, а.с.10-11)

Таким чином встановлено, що автомобіль "Hyundai Elantra", з державним номерним знаком НОМЕР_1, належить ОСОБА_3

Автомобіль "Renault Logan", з державним номерним знаком НОМЕР_6, який обслуговується ГУНП в Донецькій області закріплений за старшим оперуповноваженим ОСОБА_4, що підтверджується Додатком № 5 по наказу ГУНП № 1332 від 29.08.2016 року, списком співробітників ГУНП в області, які закріплені за службовим автотранспортом, що обслуговує ГУНП в області. (Т.1, а.с.25,26)

Цивільно-правова відповідальність транспортних засобів ГУНП в Донецькій області, в тому числі автомобіля "Renault Logan", з державним номерним знаком НОМЕР_5, застрахована в ПрАТ "СТ "Іллічівське", що підтверджується договором страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних засобів МФ-29-147-1408 від 16.09.2016 року, полісом обов'язкового страхування № АК/1403839. (Т.1, а.с. 86-94)

Відповідно до ч. 3 ст. 397 ЦК України фактичне володіння майном вважається правомірним, якщо інше не випливає із закону або не встановлено рішенням суду.

Постановою Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя від 31.01.2017 року встановлена, що подія адміністративного правопорушення мала місце, вина ОСОБА_4 у вчиненні адміністративного правопорушення доведена, в його діях наявні ознаки правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, оскільки він порушив правила дорожнього руху, що призвело до пошкодження транспортних засобів. Проте оскільки матеріали про адміністративне правопорушення надійшли після спливу строку, передбаченого ст. 38 КУпАП, то провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_4 закрито. Постанова набрала законної сили 13.02.2017 року. (Т.1, а.с.12)

Відповідно до ч. 6 ст.82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративні правопорушення, які набрали законної сили, є обов'язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалено вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини від 25 липня 2002 року у справі за заявою № 48553 / 99 «Совтрансавто - Холдинг» проти України», а також згідно рішення Європейського суду з прав людини від 28 жовтня 1999 року у справі за заявою № 28342 / 95 «Брумареску проти Румунії» встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь - якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.

З метою визначення розміру шкоди завданої позивачу, ОСОБА_3 звернувся до суб'єкта оціночної діяльності фізичної особи-підприємства ОСОБА_7 з метою проведення незалежної оцінки визначення розміру матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу.

З висновку звіту про оцінку вартості матеріального збитку заподіяного власнику колісного транспортного засобу № 126/2-17 від 21.02.2017 року слід, що вартість матеріального збитку завданого власнику автомобіля "Hyundai Elantra", реєстраційний номер НОМЕР_1 становить 106205,40 гривень; вартість відновлюваного ремонту легкового автомобіля "Hyundai Elantra", реєстраційний номер НОМЕР_1, без урахування фізичного зносу вузлів і деталей, на момент проведення дослідження, становить 100736,29 гривень; ринкова вартість легкового автомобілю "Hyundai Elantra", реєстраційний номер НОМЕР_1, до моменту ДТП становить 263846,72 гривень; величина втрати товарної вартості автомобіля марки "Hyundai Elantra", реєстраційний номер НОМЕР_1 становить 5486,75 гривень. (Т.1, а.с.13-22)

Згідно рахунку-фактурі № 126/2-17 від 16.02.2017 року вартість проведеної оцінки матеріальної школи автомобіля "Hyundai Elantra", реєстраційний номер НОМЕР_1, становить 1700,00 гривень, яку було оплачено позивачем ОСОБА_3 відповідно до платіжного доручення від 17.02.2017 року. (Т.1, а.с.23,24)

Статтею 22 Цивільного кодексу України визначено поняття збитків: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Згідно ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

У відповідності до ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоду було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Статтею 1188 ЦК України визначено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Відповідно до положень ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків.

Статтею 1192 ЦК України передбачає, що розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Для відшкодування шкоди необхідно довести склад цивільного делікту, а саме одночасну наявність наступних фактів: а) неправомірність поведінки особи; б) наявність шкоди; в) причинний зв'язок між протиправною поведінкою та шкодою; г) вина завдавача шкоди.

Що стосується твердження представника відповідача про те, що звіт № 126/2-17 від 21.02.2017 року, складений суб'єктом оціночної діяльності ФОП ОСОБА_7 на замовлення позивача, не може бути належним та допустимим доказом, суд вважає за необхідне зазначити наступне. Вказуючи на те, що зазначений звіт не може бути прийнятий судом до уваги, стороною відповідача не надано жодних доказів на його спростування, не заявлено клопотання про призначення автотоварознавчої експертизи. В той же час, як вбачається з копій кваліфікаційних свідоцтв оцінювача, ОСОБА_7 має достатній фаховий рівень підготовки оцінювача за програмою базової підготовки за напрямом оцінки майна: "Оцінка об'єктів у матеріальній формі» і спеціалізацією в межах напрямку: "Оцінка дорожніх транспортних засобів". (Т.1, а.с. 156)

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні" оцінка майна, майнових прав - це процес визначення їх вартості на дату оцінки за процедурою, встановленою нормативно-правовими актами, зазначеними в статті 9 цього Закону, і є результатом практичної діяльності суб'єкта оціночної діяльності.

За статтею 4 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні" професійна оціночна діяльність (далі - оціночна діяльність) - діяльність оцінювачів та суб'єктів оціночної діяльності, визнаних такими відповідно до положень цього Закону, яка полягає в організаційному, методичному та практичному забезпеченні проведення оцінки майна, розгляді та підготовці висновків щодо вартості майна.

Відповідно до ч. 2 ст. 7 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні" проведення оцінки майна є обов'язковим у випадку визначення збитків або розміру відшкодування.

Стаття 12 згаданого Закону визначає, що оцінювач оформлює за результатами своєї роботи Звіт про оцінку майна або акт оцінки майна.

За приписами ч. 2 ст. 32 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні" оцінювачі та суб'єкти оціночної діяльності - суб'єкти господарювання несуть відповідальність за невиконання або неналежне виконання умов договору, зокрема за недостовірність чи необ'єктивність оцінки майна, відповідно до умов договору та закону.

Отже, оцінка матеріальної шкоди завданої особі внаслідок ДТП, проведена спеціально уповноваженим суб'єктом - оцінювачем майна у відповідності до вимог чинного законодавства, про що зроблено відповідний висновок.

Судом не береться до уваги, твердження представника відповідача про те, що вищевказаний Звіт є неналежним доказом, оскільки він складений після скоєння ДТП більше ніж через 6 місяців, оскільки проведення оцінки матеріальної шкоди, проведеної через 6 місяців після ДТП, зумовлено розглядом матеріалу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_4 та набранням законної сили постанови у справі № 265/5938/16-п (провадження № 3/266/190/17).

Аналізуючи звіт, суд приходить до висновку, що він складений відповідно до вимог Методики товарознавчих експертиз та оцінки колісних транспортних засобів та закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні", з урахуванням підстав, які були зазначені у справі про адміністративне правопорушення № 265/5838/16-п, про що зазначає і сам суб'єкт оціночної діяльності ОСОБА_7 в своїй заяві спрямованій на адресу суду.

З огляду на викладене, суд не вбачає підстав для непокладання звіту № 126/2-17 від 21.02.2017 року, складеного суб'єктом оціночної діяльності ФОП ОСОБА_7 в обґрунтування рішення.

З огляду на наведене, суд дійшов висновку про доведеність та обґрунтованість позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача матеріальної шкоди завданої внаслідок ДТП в сумі 106205,04 гривень та витрати за проведення оцінки матеріальної шкоди "Hyundai Elantra", реєстраційний номер НОМЕР_1 в сумі 1700,00 гривень, а отже й про задоволення позовних вимог в цій частині.

Стосовно тверджень представника відповідача про те, що на час розгляду справи автомобіль позивача частково відновлений, а тому і відшкодуванню підлягають кошти, які фактично були витрачені позивачем на відновлення транспортного засобу, то суд зазначає, що в розумінні ч. 1, ч. 2 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за звернення особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, збирання доказів у цивільних справах не є обов'язком суду, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Окрім посилання представника позивача про те, що автомобіль позивача часткового відновлений, жодних доказів на підтвердження розміру витрат, які позивач фактично поніс на відновлення пошкодженого автомобілю суду не надано, клопотань про призначення експертизи не надходило, а тому в розумінні ч. 1 ст. 81 ЦПК України такі заперечення є не доведеними.

Щодо позовних вимог про стягнення моральної шкоди у розмірі 10000,00 гривень, яка полягає у неможливості позивачу тривалий час користуватись своїм автомобілем, що призвело до порушення нормального способу життя, вплинуло на його соціальний статус та завдало сильних душевних страждань, то суд вказує на таке.

Згідно із ч. 1 ст. 1167 ЦК України визначено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з п. 5 Постанови ПВСУ «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року N 4 відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають, зокрема, наявність такої шкоди. При цьому, суд повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Так, суд вважає доведеним в ході судового розгляду, що неправомірними діями в результаті дорожньо-транспортної пригоди позивачу беззаперечно було завдано моральну шкоду, з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 10 000,00 гривень, задовольнивши позовні вимоги в цій частині повністю.

Щодо стягнення судових витрат пов'язаних із наданням правової допомоги, то суд зазначає наступне.

З договору про надання правової допомоги від 02.08.2017 року, укладеного між виконавцем ОСОБА_1, ОСОБА_5, які діють на підставі нотаріальної довіреності від 10.01.2017 року від імені ФОП ОСОБА_6 та замовником ОСОБА_3 слід, що виконавець надає замовнику юридичну послугу з відшкодування збитків, завданих внаслідок вчинення дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 29.09.2016 року. З п. 2.1 цього договору вбачається, що договір набирає чинності з моменту його підписання і діє до надання правової допомоги, а саме до моменту здійснення виплати компенсації збитків, завданих порушенням правил дорожнього руху відповідно до ухваленого рішення суду та може бути продовжено до виконання сторонами своїх зобов'язань, якщо сторони не виявлять бажання про його розірвання. Пунктом 3.3 встановлено, що розмір оплати за надані юридичні послуги визначається за актом приймання-передачі виконаних робіт з урахуванням ціни послуг, визначених у п. 1.1. Договору. (Т.1,а.с.76-77)

Згідно Акту приймання-передачі наданих послуг від 04.10.2017 року за Договором про надання правової допомоги від 02.08.2017 року, укладеного між ФОП ОСОБА_6, в особі ОСОБА_1 та ОСОБА_5, що діють на підставі нотаріальної довіреності від 10.01.2017 року з однієї сторони та ОСОБА_3 з іншої сторони, сторони дійшли згоди про належне виконання наступних послуг: 02.08.2017 року - підготовка та правовий аналіз документів по ДТП, кількість годин роботи 4, сума 1200,00 гривень; 07.08.2017 року - підготовка та складання позовної заяви (про відшкодування шкоди, завданої порушенням ПДР), кількість годин 14, сума 3700,00 гривень; 27.04.2017 року - аналіз, підготовка та складання відгуку на заперечення, кількість годин 8, сума 2100,00 гривень; 07.08.2017 року - складання клопотання про ознайомлення з матеріалами адміністративної справи, кількість годин 1, сума 400,00 гривень; 02.09.2017 року - складання клопотання про участь у судовому засідання в режимі відеоконференції, кількість годин 2, сума 500,00 гривень; 05.10.2017 року - представництво інтересів в судовому засідання в режимі відеоконференції, кількість годин 2, сума 900,00 гривень; 20.10.2017 року - представництво інтересів в судовому засіданні в режимі відеоконференції, кількість годин 1, сума 450,00 гривень; 24.10.2017 року - підготовка та складання додаткових пояснень (щодо експертизи), кількість годин 4, сума 1550,00 гривень; 24.10.2017 року - складання клопотання про долучення доказів, кількість годин 4, сума 1200,00 гривень; 26.10.2017 року - представництво інтересів замовника в експертних установах, кількість годин 2,2, сума 673,00 гривень; 02.08.2017 року -14.09.2017 року - надання юридичних консультацій, кількість годин 3,3, сума 811 гривень. Загальна вартість наданих послуг становить 13484,00 гривень. (Т.1, а.с.158)

Відповідно до чеків "ПриватБанку" від 20.10.2017 року та від 27.10.2017 року позивачем ОСОБА_3 були сплачені грошові кошти на суму 8300,00 гривень та 5200,00 гривень відповідно, за юридичні послуги та правову допомогу. (Т.1, а.с.159)

Так, відповідно до п. 4 ч.1 ст. 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об'єднання) зобов'язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов'язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Як слід з наданого представником позивача витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань за № 23208034 від 30.10.2017 року, то ОСОБА_6 як ФОП здійснює діяльність у сфері права. (Т.1, а.с.163-164)

Перевіряючи належність та допустимість цього доказу, судом встановлено, що відповідно до витягів з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань за № від 12.09.2018 року, № від 12.09.2018 року слід, що ФОП ОСОБА_6 здійснює вид діяльності: 47.19 Інші види роздрібної торгівлі в неспеціалізованих магазинах, як на дату укладення договору про надання правової допомоги, тобто 02.08.2017 року, так і станом на 12.09.2018 року.

Згідно частини 2 статті 15 ЦПК України представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків встановлених законом.

Відповідно ст. 10 Закону України "Про судоустрій та статус суддів" кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, визначених законом, держава забезпечує надання професійної правничої допомоги безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав та особи, яка надає правничу допомогу. Для надання професійної правничої допомоги діє адвокатура. Забезпечення права на захист від кримінального обвинувачення та представництво в суді здійснюються адвокатом, за винятком випадків, установлених законом. Витрати учасників судового процесу на професійну правничу допомогу відшкодовуються в порядку, визначеному законом.

Відповідно до ч. 3 ст. 131-2 Конституції України виключно адвокат здійснює представництво іншої особи в суді, а також захист від кримінального обвинувачення. Проте вказана норма відповідно до п. 11 Перехідних положень Конституції України почне діяти у судах першої інстанції з 1 січня 2019 року.

Як слід з доданих до позову документів, то представник позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_1 здійснює представництво інтересів в суді на підставі нотаріально посвідченої довіреності від 02.10.2017 року, при цьому додавши копію диплому спеціаліста за спеціальністю "право", тобто здійснює представництво у суді як вид правничої допомоги. (а.с.104,162)

Тож враховуючи положення діючого на час розгляду справи законодавства, допустимим є представництво в суді особою, повноваження якого підтверджено довіреністю фізичної особи, що відповідає положенням ст. 62 ЦПК України.

При цьому, суд враховує, що в редакції ЦПК України, яка діяла на час звернення до суду із позовом, представником в суді могла бути особа з належно посвідченими повноваженнями.

Відповідно до ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи;пов'язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;пов'язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до ч. 3 ст.137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно із ч. 8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв'язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п'яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Системний аналіз зазначених норм, дає підстави суду прийти до висновку про те, що відшкодуванню підлягають лише витрати на правничу допомогу адвоката, а не юриста, при цьому витрати на правничу допомогу можуть включати в себе гонорар адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, а також вартість послуг помічника адвоката.

За таких обставин, оскільки договір про надання правової допомоги укладений між позивачем та ФОП ОСОБА_6, в особі її представників, тобто укладений стороною, яка не здійснює вид діяльності у сфері права, при цьому доказів того, що вона є адвокатом, або керівником адвокатського бюро чи об'єднання суду надано не було, тобто такий договір суперечить положенням п. 4 ч.1 ст. 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність". Тому суд не може прийняти й до уваги Акт приймання-передачі наданих послуг від 04.10.2017 року, оскільки він укладений між тими особами та власне на виконання Договору про надання правової допомоги від 02.08.2017 року. До того ж, вказаний акт підписаний лише одним із представників ФОП ОСОБА_6 - юристом ОСОБА_1., в той самий час як у вступній частині акту представниками, які склали такий акт зазначені, як ОСОБА_1 так і ОСОБА_5 Окрім того, акт складений станом на 04.10.2017 року із зазначенням дати вчинення дій, ціни та кількості годин роботи і після 04.10.2017 року, тобто на майбутнє, а тому суд не знаходить підстав для задоволення позову в цій частині.

При цьому суд вважає за необхідне також зазначити, що відповідно до ч. 1 ст. 84 ЦПК України (в редакції чинній на час звернення до суду із позовом) витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безплатної правової допомоги.

Проте, на підтвердження обставин оплати правової допомоги, розрахунку наданих послуг, документів, що свідчить про оплату витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги фахівцем в галузі права саме представником позивача ОСОБА_1, який діє на підставі нотаріальної довіреності, суду надано не було, що також є підставою для відмови у задоволення вимог про відшкодування таких витрат.

Відповідно до ч. 1, 2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог та інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином, враховуючи, що при звернення із позовом до суду позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 1162,05 гривень за позовні вимоги майнового у розмірі 106205,04 гривень та немайнового характеру у розмірі 10000,00 гривень одночасно, то оскільки такі вимоги задоволені судом, суд стягує з відповідача на користь позивача вказану суму судового збору.

Керуючись ст.ст. 22,23,397,1166,1167,1172,1187,1188,1192 ЦК України, ст.ст. 13,15,82,133,137,141,263-265, 268, 272, 354, 355 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_3 до Головного управління Національної поліції в Донецькій області про відшкодування матеріальної шкоди, третя особа ОСОБА_4 - задовольнити частково.

Стягнути з Головного управління Національної поліції в Донецькій області, на користь ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_4, суму завданої матеріальної шкоди у розмірі 106205 (сто шість тисяч двісті п'ять) гривень 04 копійки.

Стягнути з Головного управління Національної поліції в Донецькій області, на користь ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_4, суму моральної шкоди у розмірі 10000 (десять тисяч) гривень 00 копійок.

Стягнути з Головного управління Національної поліції в Донецькій області, на користь ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_4, суму судових витрат за проведення оцінки матеріальної шкоди у розмірі 1700 (одна тисяча сімсот) гривень 00 копійок.

Стягнути з Головного управління Національної поліції в Донецькій області, на користь ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_4, суму судових витрат пов'язаних зі сплатою судового збору у розмірі 1162 (одна тисяча сто шістдесят дві) гривні 05 копійок.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

На рішення може бути подано апеляційну скаргу до Апеляційного суду Донецької області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Дата складання повного судового рішення 25 вересня 2018 року.

Суддя: Пантелєєв Д. Г.