РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 643/4765/17

Провадження № 2/643/584/18

22.10.2018 року м. Харків

Московський районний суд м. Харкова у складі: головуючого судді Горбунової Я.М., за участю секретаря Арестової І.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ПАТ «Фідобанк», третя особа: ОСОБА_2 про визнання недійсною додаткову угоду,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати дії ПУАТ «Фідобанк» незаконними, зобов'язати відновити умови договору в частині строків відповідно до договору №014/0999/74/03528 від 24.07.2007 р., зобовязати ПУАТ «Фідобанк» зробити перерахунок суми заборгованості з урахуванням внесених позивачем поза графіком 30.12.2009 р. 12000 доларів США, зарахувавши їх в рахунок погашення тіла кредиту.

В подальшому, позивач змінив позовні вимоги та просив суд визнати дії ПУАТ «ФІДОБАНК» незаконними та зобовязати відновити умови договору в частині строків відповідно до договору № 014/0999/74/03528 від 24.07.2007 року тобто до 23.07.2027 року; зобовязати ПУАТ «ФІДОБАНК» зробити перерахунок суми заборгованості за договором № 014/0999/74/03528 від 24.07.2007 року з урахуванням внесених ним сум погашення тілу кредиту в загальній сумі 51546,76 доларів США, зарахувавши їх в рахунок погашення тіла кредиту; визнати недійсною Додаткову угоду № 1 від 16.12.2014 року до договору № 014/0999/74/03528 від 24.07.2007 року, у звязку із не вірним розрахунком суми заборгованості за кредитом станом на момент укладення Додаткової угоди; визнати дії ПУАТ «ФІДОБАНК» щодо реалізації ОСОБА_3 права вимоги в розмірі 1024672,77 грн. незаконними.

17.10.2018 року позивач звернувся до суду з заявою про залишення частини позовних вимог без розгляду.

Ухвалою суду від 17.10.2018 р. заява була задоволена, частина позовних вимог залишені без розгляду.

З урахуванням зміни позовних вимог та заяви позивача про залишення частини позовних вимог без розгляду остаточні позовні вимоги позивача що розглядались судом це вимоги про визнання недійсною Додаткової угоди № 1 від 16.12.2014 року до договору № 014/0999/74/03528 від 24.07.2007 року, у звязку із не вірним розрахунком суми заборгованості за кредитом станом на момент укладення Додаткової угоди.

В судове засідання представник відповідача не зявився, відзив на позовну заяву не наданий.

Позивач та представник позивача позовні вимоги в останній редакції підтримали та пояснили, що оскаржувана Додаткова угода підписана під впливом оману відповідача та умови додаткової угоди не відповідають дійсним обставинам кредитної історії, що існувала на момент підписання такої угоди в частині суми залишку кредиту.

Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, судом встановлено:

24.07.2007 року між позивачем та відповідачем ВАТ «Ерсте Банк», правонаступником якого є ПУАТ «ФІДОБАНК», укладено кредитний договір № 014/0999/74/03528 в іноземній валюті зі строком користування кредитними коштами до 23.07.2027 року, відповідно до якого кредитор надає в кредит суму 76 000 доларів США зі сплатою 12 % річних для споживчих цілей (придбання нерухомості).

Відповідно до вимог п. 5.2. Кредитного договору № 014/0999/74/03528 від 24.07.2007 року позивач був зобовязаний погашати кредит до 23.07.2027 року.

Відповідно до вимог п. 7.2. Кредитного договору позивач мав право здійснювати дострокове погашення кредиту і сплату відсотків за кредит (повністю або частково).

Відповідно до вимог п. 3.4. Кредитного договору, зокрема, обчислення строку нарахування відсотків здійснюється за фактичну кількість календарних днів користування кредитом.

Відповідно до вимог Додатку № 1 до Кредитного договору позивач був повідомлений про те, що ним обраний метод погашення кредиту та відсотків рівними частинами протягом всього строку користування кредитом. При цьому, також було зазначено що він мав право на дострокове погашення кредиту і сплату відсотків за кредит без застосування штрафних санкцій.

Відповідно до Додатку № 1 до Кредитного договору строк погашення заборгованості розрахований до 23.07.2027 року, тобто Сторонами було узгоджено строк погашення кредиту саме до цієї дати (що є однією із суттєвих умов договору).

Відповідно до вимог п. 11.2 Кредитного договору зміни в Договорі оформлюються додатковими угодами, які стають невідємною частиною Договору, якщо інше не передбачено умовами цього Договору.

Із наданих суду документів встановлено, що 11.01.2008 року відповідно до умов п. 7.2. Кредитного договору, позивачем поза графіком здійснено погашення тіла кредиту та процентів по ньому в сумі 13 000,00 (тринадцять тисяч доларів США) доларів США.

30.12.2009 року відповідно до умов п. 7.2. Кредитного договору позивачем поза графіком здійснено погашення тіла кредиту та процентів в сумі 12 000,00 (дванадцять тисяч доларів США) доларів США.

25.11.2010 року відповідно до умов п. 7.2. Кредитного договору позивачем поза графіком здійснено погашення тіла кредиту та процентів по ньому в сумі 2 000,00 (дві тисячі доларів США) доларів США.

Позивач стверджує, що на момент внесення вказаних сум заборгованість перед відповідачем по виконанню вимог Кредитного договору була відсутня.

Оскільки відповідачем відзив на позовну заяву не надано, такі дані не спростовано, а досліджені судом докази свідчать пр. наступне.

Відповідно до наданого позивачем розрахунку та доданих до нього документів в період часу з 24.07.2007 р. по 04.02.2014 р., позивачем здійснено виконання зобовязань перед відповідачем в загальній сумі 51259,39 доларів США, з яких поза графіком внесено 27000,00 доларів США.

Ануїтетний спосіб погашення кредиту передбачає повернення взятих коштів з нарахованими на них відсотками рівними частками протягом усього терміну позики. В разі внесення грошових коштів поза графіком платежів, який узгоджений сторонами в кредитному договорі, такі грошові кошти зараховуються у рахунок погашення тіла кретиту.

16.12.2014 року між позивачем та відповідачем було укладено додаткову угоду №1 про зміни умов кредитування (в тому числі про зміну валюти кредитування з іноземної валюти на гривню) та на підставі цього було розроблено новий графік погашення заборгованості за кредитом.

Відповідно до умов Додаткової Угоди змінено суму валютування та остаточний залишок кредиту в перерахуванні на гривню становив: 1411376,38 (один мільйон чотириста одинадцять тисяч триста сімдесят шість) грн.. 38 коп., який становить 50859,71 (пятдесят тисяч вісімсот пятдесят девять) доларів США.

Дослідженням наданих суду документів встановлено, що залишок суми кредиту становив - 24740,61 доларів США. Таким чином, аналізом Додаткової Угоди, встановлено що сума зазначена в угоді не відповідає сумі залишку виходячи із даних первинної документації, а саме наданих суду платіжних документів: Квитанцій № 280000377 від 14.08.2007 на суму 317,08 доларів США, № 280000375 від 14.08.2007 на суму 220,30 доларів США, № 280001113 від 28.09.2007 на суму 330,00 доларів США, № 280001112 від 28.09.2007 на суму 220,00 доларів США, № 280001767 від 24.10.2007 на суму 283,33 доларів США, № 280001766 від 24.10.2007 на суму 316,67 доларів США, № 280002652 від 29.11.2007 на суму 301,80 доларів США, № 280002651 від 29.11.2007 на суму 298,20 доларів США, № 280003932 від 11.01.2008 на суму 13 000,00 доларів США, № 280003931 від 11.01.2008 на суму 316,67 доларів США, № 280003930 від 11.01.2008 на суму 219,44 доларів США, № 280004810 від 06.02.2008 на суму 219,44 доларів США, № 280004811 від 06.02.2008 на суму 316,73 доларів США, № 3531/57000 від 13.03.2008 на суму 219,44 доларів США, № 3531/112411 від 11.04.2008 на суму 316,67 доларів США, № 3531/172344 від 13.05.2008 на суму 6,95 доларів США, № 3531/172327 від 13.05.2008 на суму 316,67 доларів США, № 3531/616351 від 14.10.2008 на суму 320,32 доларів США, № 3531/819198 від 10.12.2008 на суму 316,67 доларів США, № 3531/945351 від 15.01.2009 на суму 312,63 доларів США, № 3531/1050477 від 13.02.2009 на суму 316,67 доларів США, № 3531/1149655 від 06.03.2009 на суму 2474,89 (еквівалент 316,66 дол. США), № 3531/1299784 від 02.04.2009 на суму 8420,33 грн.(Еквівалент 1093,55 дол. США), № 3531/13400377 від 09.04.2009 на суму 316,67 дол. США, № 3531/1708702 від 15.06.2009 на суму 316,67 дол. США, № 3531/1808479 від 06.07.2009 на суму 316,67 дол. США, № 3531/2017897 від 12.08.2009 на суму 765,63 дол. США, № 3531/2017985 від 12.08.2009 на суму 65,37 дол. США, № 3531/2046432 від 14.08.2009 на суму 251,30 дол. США, № 3531/2420141 від 13.10.2009 на суму 316,67 дол. США, № 3531/2593573 від 11.11.2009 на суму 112,80 дол. США, № 3531/2663966 від 20.11.2009 на суму 203,87 дол. США, № 3531/2806413 від 15.12.2009 на суму 316,67 дол. США, № 3531/2884991 від 30.12.2009 на суму 12 000,00 дол. США, № 56 від 09.03.2010 на суму 600,00 дол. США, № 49 від 12.03.2010 на суму 220,00 дол. США, № 43 від 13.04.2010 на суму 365,67 дол. США, № 27 від 22.04.2010 на суму 300,00 дол. США, № 21 від 09.08.2010 на суму 870,06 дол. США, № 4 від 14.09.2010 на суму 833,00 дол. США, № 43 від 28.05.2010 на суму 880,00 дол. США, № 48 від 14.07.2010 на суму 800,00 дол. США, № 76 від 15.10.2010 на суму 830,00 дол. США, № 43 від 15.11.2010 на суму 850,00 дол. США, № 37 від 25.11.2010 на суму 2 000,00 дол. США, № 33 від 14.02.2011 на суму 470,00 дол. США, № 12 від 15.03.2011 на суму 780,48 дол. США, № 48 від 13.04.2011 на суму 50,00 дол. США, № 23 від 16.04.2011 на суму 775,97 дол. США, № 57 від 13.05.2011 на суму 824,00 дол. США, № 126 від 15.06.2011 на суму 805,00 дол. США, № 56 від 12.07.2011 на суму 802,00 дол. США, № 16 від 12.08.2011 на суму 815,00 дол. США, № 15 14.09.2011 на суму 900,00 дол. США, № 78 від 14.10.2011 на суму 730,00 дол. США, № 68 від 04.11.2011 на суму 869,00 дол. США, № 99 від 01.12.2011 на суму 373,00 дол. США, № 15 від 14.12.2011 на суму 174,00 дол. США, № 5 від 06.01.2012 на суму 743,00 дол. США, № 3 від 16.01.2012 на суму 74,00 дол. США, № 53 від 15.02.2012 на суму 800,00 дол. США, № 3 від 12.03.2012 на суму 372,00 дол. США, № 15 від 15.03.2012 на суму 397,00 дол. США, № 11 від 10.04.2012 на суму 473,00 дол. США, № 118 від 13.04.2012 на суму 298,00 дол. США, № 33 від 11.05.2012 на суму 760,00 дол. США, № 59 від 19.06.2012 на суму 780,00 дол. США, № 15 від 17.07.2012 на суму 770,00 дол. США, № 76 від 15.08.2012 на суму 761,00 дол. США, № 80 від 17.09.2012 на суму 785,00 дол. США, № 40 від 12.10.2012 на суму 758,00 дол. США, № 103 від 28.12.2012 на суму 768,00 дол. США, № 64 від 16.01.2013 на суму 367,00 дол. США, № 8 від 01.03.2013 на суму 367,00 дол. США, № 4 від 02.04.2013 на суму 700,00 дол. США, № 9 від 30.04.2013 на суму 367,00 дол. США, № 18 від 17.05.2013 на суму 160,00 дол. США, № 4 від 03.06.2013 на суму 195,00 дол. США, № 3 від 23.07.2013 на суму 150,00 дол. США, № 8 від 31.10.2013 на суму 219,00 дол. США, № 77 від 15.11.2013 на суму 100,00 дол. США, № 55 від 27.11.2013 на суму 100,00 дол. США, № 192981914 від 04.02.2014 на суму 200,00 дол. США.

Відповідно до вимог п.п. 2.1. п. 2 Постанови Правління Національного Банку України № 168 від 10.05.2007 року, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 25.05.2007 року за № 541/13808, що діяла на момент укладення спірної додаткової угоди, Банки зобов'язані перед укладенням кредитного договору надати споживачу в письмовій формі інформацію про умови кредитування, а також орієнтовну сукупну вартість кредиту,зазначивши: умови кредитування, зокрема, можливу суму кредиту; строк, на який кредит може бути одержаний; мету, для якої кредит може бути використаний; форми та види його забезпечення; необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, у тому числі між зобов'язаннями споживача; тип процентної ставки (фіксована, плаваюча тощо); переваги та недоліки пропонованих схем кредитування; орієнтовну сукупну вартість кредиту з урахуванням: процентної ставки за кредитом, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов'язань споживача, які пов'язані з отриманням, обслуговуванням і погашенням кредиту (у тому числі на користь третіх осіб - страховиків, оцінювачів, реєстраторів, нотаріусів тощо); варіантів погашення кредиту, уключаючи кількість платежів, їх періодичність та обсяги; можливості та умов дострокового повернення кредиту; інші умови, передбачені законодавством.

Відповідно до вимог п.п. 2.2. п. 2 Постанови Правління Національного Банку України № 168 від 10.05.2007 року, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 25.05.2007 року за № 541/13808, що діяла на момент укладення спірної додаткової угоди, інформація про платежі споживача, які зазначені в пункті 2.1 цієї глави, надається з обов'язковим зазначенням бази їх розрахунку (зазначається сума, на підставі якої робиться розрахунок, зокрема сума наданого кредиту, сума непогашеного кредиту, фіксована сума тощо).

Виходячи із наданих суду документів, відповідачем було порушено вимоги Постанови Правління Національного Банку України № 168 від 10.05.2007 року, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 25.05.2007 року за № 541/13808, що діяла на момент укладення спірної додаткової угоди, та не повідомлено позивачу всі істотні умови зміни умов кредитування, а сума залишку кредиту, що зазначена у спірній додатковій угоді не відповідає сумі розрахунку наданої позивачем та підтвердженої документально.

З пояснень, наданих позивачем, судом встановлено, що позивач підписав зазначену угоду лише у звязку з тим, що станом на момент її підписання мав дуже суттєві проблеми із здоровям своєї дружини та не мав можливості оцінити усі тонкощі підписаної ним угоди, а також у звязку з тим, що саме співробітники банківської установи торопили його з укладенням зазначеної угоди та обіцяли після підписання угоди врахувати всі мої позачергово внесені платежі у рахунок погашення заборгованості за тим же курсом конвертації.

З наданих суду документів, встановлено що позивач звертався до відповідача з проханням надати йому кредитні канікули у звязку з тяжкою хворобою дружини, у звязку із чим, пояснення позивача щодо обставин, які призвели до можливості відповідачем ввести його в оману, документально підтверджені.

Відповідно до вимог п. 7.1. Договору, позивач мав право порушувати перед Кредитором питання про перенесення строків платежів за цим договором (строків повернення кредиту, сплати відсотків та інших платежів) у разі виникнення тимчасових фінансових або інших ускладнень з незалежних від нього причин. Таке звернення повинно бути направлене Кредитору в письмовій формі рекомендованим листом не менше ніж за 15 днів до настання терміну платежу з наданням документів, що обєктивно підтверджують неможливість своєчасної сплати заборгованості.

Відповіді на звернення позивач не отримував.

При вирішенні даної справи судом враховується також правові позиції Конституційного Суду України , викладенні в його Рішення від 10 листопада 2011 року по справі № 1-26/2011 за № 15-рп/2011 в якому Конституційний Суд України вказує, що споживачу, як правило, об'єктивно бракує знань, необхідних для здійснення правильного вибору товарів (робіт, послуг) із запропонованих на ринку, а також для оцінки договорів щодо їх придбання, які нерідко мають вид формуляра або іншу стандартну форму (частина перша статті 634 Кодексу). Отже, для споживача існує ризик помилково чи навіть унаслідок уведення його в оману придбати не потрібні йому кредитні послуги. Тому держава забезпечує особливий захист більш слабкого суб'єкта економічних відносин, а також фактичну, а не формальну рівність сторін у цивільно-правових відносинах."

Також судом враховується положення пункту 1.2 Резолюції Генеральної асамблеї ООН "Керівні принципи для захисту інтересів споживачів" від 09.04.1985 року №39/248, Хартію захисту споживачів, схвалену Резолюцією Консультативної асамблеї Ради Європи від 17.05.1973 року №543, Директиву 2005/29/ЄС Європейського Парламенту та Ради від 11.05.2005 року (пункти 9,13,14 преамбули), та Директиву 2008/48/ЄС Європейського Парламенту та Ради від 23.04.2008 року про кредитні угоди для споживачів, якими передбачається, що надання товарів чи послуг, у тому числі у фінансовій галузі, не має здійснюватися за допомогою прямого чи опосередкованого обману споживача, а відповідні права споживачів регламентуються як на до контрактній стадії, так і на стадії виконання кредитної угоди.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 203 ЦК України (що діяли на момент виникнення спірних відносин), зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 203 ЦК України (що діяли на момент виникнення спірних відносин), волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 215 ЦК України (що діяли на момент виникнення спірних відносин),підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 215 ЦК України (що діяли на момент виникнення спірних відносин), якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 230 ЦК України (що діяли на момент виникнення спірних відносин), якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Виходячи з положень ст.ст. 203,215,230 ЦК України в момент підписання Додаткової угоди до кредитного договору між сторонами, позивач був введений в оману відповідачем щодо істотних умов договору, ціни та відсоткової ставки, загальної сукупної вартості та абсолютного значення подорожчання кредиту.

Відповідно до вимог п. 19 Постанови Пленуму Верховного суду України № 9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», відповідно до статей 229 - 233 ЦК правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним.

Відповідно до вимог п. 20 Постанови Пленуму Верховного суду України № 9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення.

Відповідно до вимог Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ за № 5 від 30.03.2012 року, з положень пунктів 22, 23 ст.1, ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів»у взаємозв'язку з положеннями ч.4 ст. 42 Конституції України вбачається, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору.

Згідно із цим Законом послуга - це діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб; споживчий кредит - це кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції (пункти 17 і 23 статті 1). Отже, послугою з надання споживчого кредиту є діяльність банку або іншої фінансової установи з передачі споживачу коштів на придбання продукції для його особистих потреб, а тому встановлення кредитором будь-яких зборів, відсотків, комісій, платежів за інші дії, ніж надання коштів на придбання продукції, є незаконним, а такі умови споживчого кредиту є нікчемними і не потребують визнання недійсними.

Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 06.09.2017 у справі №6-2071цс16.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4, 5, 10-13, 76-81, 89, 141, 264-265 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Визнати недійсною додаткову угоду №1 від 16.12.2014 р. до договору №014/0999/74/03528 від 24.07.2007 р.

Стягнути з ПАТ «Фідобанк» на користь держави судовий збір у сумі 640 (шістсот сорок) грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом пятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Позивач: ОСОБА_1, ідентифікаційний код НОМЕР_1, серія і номер паспорта ЕО№280550, місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_1.

Відповідач: ПАТ «Фідобанк», , адреса: 01001, м. Київ, вул. Червоноармійська, 10.

Третя особа: ОСОБА_2, АДРЕСА_1.

Суддя: Я.М.Горбунова