Справа № 361/551/18
Провадження № 2/361/1258/18
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

13 вересня 2018 року Броварський міськрайонний суд Київської області у складі головуючого судді Селезньової Т.В., при секретарі Коваль А.В., з участю позивача ОСОБА_1, представника позивача ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Бровари цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ДРАККАР-ЩИТ» про зобов'язання видати трудову книжку, зобов'язання зробити запис у трудовій книжці про звільнення з зазначенням датою звільнення дати видачі трудової книжки, про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за вимушений прогул, відшкодування моральної шкоди,

встановив:

Позивач в позовній заяві просить суд:

- зобов'язати відповідача видати йому трудову книжку;

- зобов'язати відповідача зробити запис у трудовій книжці про звільнення з зазначенням датою звільнення дати фактичної видачі трудової книжки;

- стягнути заборгованість по заробітній платі за три місяці роботи (липень-вересень 2017року) в розмірі 18000грн. (по 6000грн. за місяць);

- стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу з 1 жовтня 2017року по дату фактичної видачі трудової книжки, виходячи з середньоденного заробітку 286грн.;

- стягнути 20000грн. компенсації моральної шкоди, завданої звільненням та невидачею трудової книжки.

Позовні вимоги позивач обґрунтував тим, що 4.05.2016р. був прийнятий на роботу до відповідача на посаду старшого зміни охоронників БЦ «Горизонт Парк» , з початку червня 2016 року подав пакет документів для офіційного працевлаштування, який вимагав відповідач, в тому числі оригінал трудової книжки, два примірники трудового договору з його підписом без дати складення, а також заяву про звільнення за власним бажанням без дати; документи були передані безпосередньому керівнику - начальнику охорони ОСОБА_2; 12.09.2016р. в офісі директор ОСОБА_3 вручив йому посвідчення старшого зміни охорони і повідомив, що він офіційно прийнятий на роботу. Під час роботи у відповідача він працював вахтовим методом 15 днів через 15, з заробітною платою 6000грн. на місяць, зарплату отримував з затримкою на місць, не отримав зарплату за липень, серпень і вересень 2017р., прибувши на вахту 16.10.2017р. начальник охорони ОСОБА_4 його по телефону повідомив, що він звільнений. На вимогу виплатити зарплату за три відпрацьовані останні місяці, йому відмовили, видати трудову книжку також відмовили. Він звертався з вимогою письмово, але відповідач йому письмово відмовив, повідомивши, що ОСОБА_5 у відповідача взагалі не працював (переплутавши прізвище). Трудова книжка залишилась у відповідача, з наказом про звільнення він не був ознайомлений, розрахунок з ним не проведений до даного часу. Через невиплату зарплати погіршився його майновий стан, через незаконне звільнення і відсутність трудової книжки він не має можливості працевлаштуватись, хвилюється, відповідач порушив конституційне право на працю, чим завдав йому моральну шкоду.

Відповідач позов не визнав, пославшись на те, що позивач ніколи не перебував з ним у трудових відносинах, не був прийнятий на роботу, і відповідно не був звільнений, зарплата йому не нараховувалась, не виплачувалась, і за позивача не здійснювались необхідні внески до пенсійного фонду, трудову книжку відповідач від позивача не отримував і вона у відповідача відсутня, крім того договору на охорону БЦ «Горизонт парк» відповідач не укладав і даний об'єкт не охороняв. На підтвердження своєї позиції подав суду штатний розклад по підприємству, поіменний перелік працівників підприємства за штатним розкладом.

Відповідач подав заяву, в якій просив справу розглянути у його відсутності, у позові відмовити з наведених у відзиві підстав, заперечуючи сам факт укладення трудового договору і працевлаштування позивача у себе.

Позивач, відповідаючи на відзив, стверджував, що він перебував саме у трудових відносинах з відповідачем, на зазначаючи конкретної дати укладення і розірвання трудового договору, і що отримував зарплату та сам видавав зарплату іншим охоронцям. Позивач для спростування позиції відповідача та доведення укладення трудового договору з відповідачем, подав суду у якості доказів наявні у нього фотокопії деяких документів, стверджуючи, що трудовий договір був укладений.

Представник позивача ОСОБА_6 також пояснив, що позивач працював у відповідача старшим зміни, а він (ОСОБА_6) займав посаду начальника охорони у відповідача і був безпосереднім начальником позивача і так само звільнений.

До позов позивач долучив:

копію паспорту;

запит на ім'я директора ТОВ «РАККА-ЩИТ» ОСОБА_3 від 1.11.2017р. з вимогою видати копію наказу, трудову книжку, оформлену належним чином, довідку про доходи та провести розрахунок;

відповідь відповідача на вказаний запит за підписом генерального директора ОСОБА_3, в якому відповідач повідомив, що при перевірці табелів обліку робочого часу, особових справ працівників встановлено, що він (ОСОБА_5.) на підприємстві ТОВ «Драккар-Щит» не працював.;

копію запиту позивача відповідачу від 2.12.2017р. з тими самими вимогами щодо видачі наказу про звільнення, розрахунку та оформлення і видачу і трудової книжки на ім'я ОСОБА_1;

позов подано 31.01.2018р., зі слів позивача станом на день подання позову відповіді від відповідача він не отримав.

Відповідач до відзиву від 26.02.2018р. долучив такі докази:

наказ про затвердження штатного розкладу від 7.06.2016р. із штатною чисельністю 25 одиниць, наказ про затвердження штатного розкладу від 15.06.2016р. із штатною чисельністю 26 одиниць, наказ про затвердження штатного розкладу від 24.06.2016р. із штатною чисельністю 23 одиниці, наказ про затвердження штатного розкладу від 29.06.2016р. із штатною чисельністю 26 одиниць;

штатні розклади до даних наказів з поіменним переліком працівників згідно даних штатних розкладів, в яких серед прізвищ працівників відсутнє прізвище позивача ОСОБА_1 (або у разі помилки ОСОБА_5.), а також відсутній серед працівників ОСОБА_2 (про якого позивач зазначає як про свого безпосереднього начальника охорони);

накази про призначення осіб на посади охоронників з червня 2016року та про звільнення (пов'язані зі змінами у штатному розкладі);

копію форми №1 ДФ податковий розрахунок сум доходу, нарахованого на користь фізичних осіб, і сум отриманого з них податку на 2 квартал 2016р. та на 2 квартал 2017 року;, у відповідності до штатного розкладу, наданого суду;

довідку з Укрсиббанку про закриття поточних рахунків юридичної особи відповідача, згідно якого п'ять поточних рахунків були закриті в період з 6.07.2017р. по 21.08.2017р., і 6.07.2017р. закриті два розподільчі рахунки;

копію титульних, третіх, четвертих та останніх сторінок з журналу реєстрації договорів ТОВ «Драккар-Щит» за 2016 рік: серед яких дійсно відсутній договір , який би був укладений з БЦ Горизонт Парк».

Позивач послався на те, що даний об'єкт охоронявся на підставі договору, укладеного з ПАТ «Укрсоцбанк», який значиться у даному журналі під №1609 від 22.04.2016р. , на підтвердження цього суду надав фотокопію наявного у нього договору про надання послуг з охорони об'єкту між ПАТ «Укрсоцанк» і ТОВ «Драккар-щит» від 22.04.2016р. №1609;

зі змісту наданого позивачем договору в ньому зазначені охоронювані об'єкти п.1.1.1, 1.1.2- цілісний майновий комплекс м. Київ, вул. Амосова, 12, і офісні та адміністративні будівлі м. Київ, вул. Грінченка, номер будинку з виправленнями;

позивач надав додаток №2 до даного договору, в якому охоронюваний об'єкт зазначений за одною з вказаних у договорі адресою, кількість охоронників по об'єкту по вул. Амосова зазначена: адмін.будівлі 2 поста, технічні будівлі 2 поста, паркінг 1 пост, охорона периметру 1 пост, в'їзд - виїзд один пост, група швидкого реагування- 4 пости,; за адресою по вул. Грінченка- офісні та адмін.. будівлі- 3 пости, група швидкого реагування - 2 пости.

дані відомості не дають підстав для однозначного ствердження та висновку, що саме для охорони вказаного позивачем БЦ «Горизонт парк» укладений даний договір;

крім того, даний договір - як видно з дати - укладений в квітні 2016року, тобто до наданих позивачем штатних розкладів, і у будь-якому разі сукупність даних документів не дає підстав для висновку, що позивач був прийнятий старшим зміни охоронників як на вказаний об'єкт, так і того, що за даним договором позивач був прийнятий на роботу до відповідача.

З наданих відповідачем документів дійсно вбачається, що за наданим штатним розкладом серед працівників підприємства не значиться і не значився позивач ОСОБА_1 (або ОСОБА_5 - у разі допущення помилки); так само не значиться серед працівників і ОСОБА_6 (який, представляючи інтереси позивача у суді за довіреністю, назвався начальником охорони).

Судом було задоволено клопотання позивача, продовжено йому строк для подання доказів. Позивач для спростування позиції відповідача і для доведення позовних вимог надав у даній справі додатково у якості доказів:

відомість (фотокопію) доведення інструктажу ССБ на об'єкті зі списком 16 осіб, першим зазначено ОСОБА_1, відомість підписана нач.охорони ОСОБА_6 30.09.2017р.; дійсно на даній відомості зверху в лівому куті є відтиск штампу з записом «ОСОБА_5 Горизонт Парк С.Б. Драккар Щит»;

посвідчення на ім,я ОСОБА_1 з відтиском печатки «Драккар-щит» з строком дійсності 12.08.2016р. по 2020рік, та фірмовий значок з написом «служба охорони»;

проаналізувавши дані докази за формою і змістом, суд робить висновок, що дана відомість хоча і містить відбиток кутового штампу, який є особистим (позивача), але який не є відтиском печатки підприємства, тому не є належним доказом, який би дійсно пов,язував позивача з відповідачем і вказував на наявність трудового договору між позивачем і відповідачем, тим більше у вказаний позивачем спірний період липень-вересень 2017року), і не може розглядатись судом як достатній і безсумнівний доказ наявності трудового договору між сторонами. Так само посвідчення, яке є наявним у позивача, прямо не вказує на наявність між сторонами трудового договору саме у вказаний спірний період липень-жовтень 2017року.

Інші надані позивачем у якості доказів документи, так само не вказують на наявність між сторонами трудового договору, тим більше у вказаний позивачем період.

Так, позивачем надані:

відомість видачі рацій зі списком 15 осіб, серед яких не вказано прізвище ОСОБА_1, затверджений нач. охорони ОСОБА_6; але даний документ не містить відомостей про наявність трудового договору між позивачем і відповідачем;

список з назвою «вахта з 16.06. по 1.07.16р.» , який складається з 15 осіб з зазначеними сумами та підписами. Як пояснив позивач, даний список є відомістю про видачу зарплати, яку він роздавав підлеглим за вказаний період роботи; але дана відомість не містить інформації, яка б пов'язувала і даний список (поіменно) і безпосередньо позивача з тим штатним розкладом, який наданий суду відповідачем;

акт прийому-передачі матеріальних цінностей об'єкту охорони Амосова 12, Грінченка 4в від 1.09.2017р., за змістом акту комісія у складі заступника директора ТОВ «Драккар-щит» ОСОБА_7, начальників охорони ОСОБА_4 і ОСОБА_6, начальника зміни ОСОБА_1 прийняла матеріальні цінності (ліжко, матрац, меблі, мікрохвильову піч, холодильник, зарядні пристрої, ліхтарі, радіостанцію, аптечки, газові балони, палки гумові); акт підписаний ОСОБА_1 і ОСОБА_6, але в даному акті відсутні підписи заступника директора ОСОБА_7 та начальника охорони ОСОБА_4, крім того, в графі погоджено директором відсутня дата, відсутня печатка на акті, що піддає даний документ сумніву, оскільки акт є двостороннім документом і набуває чинності лише після підписання обома сторонами; тому даний документ (наданий у копії), не може розглядатись судом як належний і достовірний доказ передачі матеріальних цінностей роботодавцем працівникові ОСОБА_1 та/або ОСОБА_6, що могло б свідчити про існуючий трудовий договір з позивачем. Або принаймні з ОСОБА_6. Даний документ за своїм змістом не містить у собі такої інформації, яка вказує на укладення трудового договору між сторонами і не може розглядатись як доказ укладення трудового договору саме між ТОВ «Драккар-щит» і позивачем ОСОБА_1;

надано також 13 пояснювальних записок, адресованих начальнику зміни ОСОБА_1 від імені 16 осіб різних дат з приводу порушень трудової дисципліни. Разом з тим дані пояснювальні записки не містять ні назви підприємства, працівниками якого були особи, що надавали пояснення, ні назви керівника цього підприємства або його резолюції з розписом для розгляду на ім'я позивача, тому не вказують на наявність трудового договору між сторонами;

видаткову накладну від 17.12.2016р., згідно якої ОСОБА_8 замовив і отримав через інтернет магазин кліпсу і антену для рації; - дана накладна доказує факт купівлі позивачем вказаного товару, але також ніяким чином не пов'язує позивача з відповідачем;

позивач також як доказ наявності трудового договору між ним і відповідачем надав суду електронну переписку між ОСОБА_4 і ОСОБА_9 з приводу паркінгу по вул.Амосова, - яка за своїм змістом не містить у собі будь-якої інформації, що вказувала б на наявність трудового договору між сторонами.

Аналізуючи дані докази, суд також виходить з того, що вказані документи подані у фотокопіях, не містять будь-яких прямих і достовірних даних про існування трудового договору між сторонами та його ознак, таких як нарахування та виплату зарплати, відрахувань з зарплати, присутність у штатному розкладі, наказів/розпоряджень про прийняття, переведення, звільнення, відпустки, тощо. Позивачем не надано суду документів на підтвердження наявності між сторонами саме трудового договору у будь-якій формі, а надані ним копії документів не містять у собі однозначних і безперечних даних про наявність трудових відносин між сторонами, заснованих на трудовому договорі, тобто таких відносин, на які б розповсюджувалась дія норм трудового законодавства.

Відповідач надав докази відсутності трудового договору і відповідно трудових відносин між сторонами, і дані докази позивач не спростував.

Вирішуючи питання щодо наявності певних правовідносин між сторонами і щодо виду таких правовідносин, якщо вони існували, то суд виходить з наступного:

Згідно ст.3 КЗпП України законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Згідно ст.4 КЗпП законодавство про працю складається з Кодексу законів про працю України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього.

За змістом ст.115 КЗпП заробітна плата має виплачуватись працівнику регулярно, не рідше двох разів на місць у встановлені строки для виплати зарплати.

Згідно ст.116 КЗпП при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, провадиться в день звільнення.

Згідно ст.117 КЗпП - в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство повинно виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Згідно ст.235 КЗПП у разі затримки видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові виплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу.

Разом з тим, дані норми трудового законодавства поширюються лише на трудові правовідносини, тобто відносини між власником (працедавцем) і працівником-фізичною особою, що вникли на підставі трудового договору (контракту) .

Згідно ст.21 КЗпП трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Згідно ст.24 КЗпП т рудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Як роз'яснив Пленум Верховного суду України в Постанові «Про практику розгляду судами трудових спорів» №9 від 6.11.1992р. з подальшими змінами, - п.7, - фактичний допуск до роботи вважається укладенням трудового договору незалежно від того, чи було прийняття на роботу оформлено належним чином, - при умові, якщо робота проводилась за розпорядженням чи з відома власника або уповноваженого ним органу.

Процесуальний закон звільняє працівника, який перебуває у трудових відносинах, від обов'язку доводити незаконність певних дій працедавця, які він оспорює у суді, і покладає на працедавця-відповідача процесуальний обов'язок по наданню суду певних доказів, зокрема, наказів щодо прийняття, переведення, звільнення та інших, що стосуються працівника та його роботи, довідок про зарплату, бухгалтерських документів, які в нього є і які створені на підставі і в процесі дії трудового договору, доводити відсутність заборгованості по зарплаті, доводити дотримання трудового законодавства і правомірність оспорюваних працівником дій та рішень.

Разом з тим, процесуальний обов'язок по доказуванню наявності певних правовідносин між сторонами (для даного випадку - трудових відносин) покладається при зверненні до суду на позивача. Доказів на підтвердження наявності трудових правовідносин між сторонами, оформлених у належний спосіб трудовим договором, контрактом, наказом/розпорядженням про прийняття на роботу чи іншим документом відповідного змісту позивач суду не надав.

Всі надані докази, як окремо кожний, так і у своїй сукупності не є документом (документами) на підтвердження укладення і наявності трудового договору між сторонами, оформленого належним чином. Також не надано доказів на підтвердження наявності згоди безпосередньо керівника підприємства або уповноваженого ним органу на фактичний допуск до роботи. Посилання позивача на спілкування з керівником відповідача через безпосереднього начальника ОСОБА_6 не доводять наявності трудових відносин саме з ТОВ «Драккар-щит», оскільки так само в справі відсутні і докази наявності трудових відносин (трудового договору) між відповідачем і вказаною особою - ОСОБА_6, який є представником позивача в даній справі.

Позивач не заявив позовних вимог щодо встановлення факту укладення трудового договору, щодо наявності трудових відносин без належного оформлення трудового договору, зокрема, фактичного допуску до роботи за згодою керівника, або інших вимог, в межах розгляду яких суд міг би встановлювати певні факти і відпорні ним правовідносини.

Виходячи з принципу диспозитивності, суд розглядає справу лише за заявленими позивачем позовними вимогами, не виходячи за межі таких вимог.

В даному випадку позовні вимоги стосуються видачі трудової книжки, зміни дати звільнення і стягнення середнього заробітку за затримку видачі трудової книжки, а також вимоги про стягнення заборгованості по заробітній платі.

Також позивачем не оспорюється саме звільнення з роботи. Тому дані питання - факт укладення, існування та розірвання трудового договору - є поза межами розгляду заявлених позовних вимог про стягнення заборгованості по заробітній платі, про видачу трудової книжки, зміну дати звільнення, стягнення зарплати за затримку розрахунку.

У разі наявності самого спору з приводу укладення трудового договору (та його наявності) позивачу слід звернутись до суду з відповідним позовом. В межах даної справи таких позовних вимог позивач не заявив.

Крім того, позивач не надав суду доказів на підтвердження допущення порушень відповідачем трудового законодавства по відношенню до нього, зокрема вимог статей 21 та 24 КЗпП, - які б вже були встановлені у іншому передбаченому законом порядку компетентними органами, - що могло б бути прийняте судом як доказ наявності трудових правовідносин між сторонами.

В даній справі в межах заявлених вимог суд не встановлює факту укладення з і наявності між позивачем і відповідачем трудового договору, або фактичного допуску до роботи на умовах трудового договору, і не вправі вийти за межі позовних вимог, щоб зробити відповідні висновки.

Таким чином, при розгляді даної справи суд виходить з того, що факту наявності трудових відносин між сторонами не встановлено, а відповідачем доведено протилежне, тому суд не вбачає підстав в межах розгляду даної цивільної справи для застосування норм трудового законодавства, зокрема вимоги трудового законодавства про видачу трудової книжки, внесення до неї відповідного запису про звільнення, виплату середнього заробітку за затримку розрахунку.

Позивачем також не надано доказів і на підтвердження факту знаходження трудової книжки у відповідача з інших підстав, що могло б бути підставою для її витребування.

Таким чином, у позові про витребування трудової книжки та про внесення до неї відповідного запису, про стягнення середнього заробітку за весь час затримки видачі трудової книжки, а також про стягнення заборгованості по заробітній платі слід відмовити.

Щодо вимог про відшкодування моральної шкоди, то позивач як на підставу її відшкодування посилається на ст.237-1 КЗпП, що регулює питання відшкодування шкоди, завданої працедавцем в межах трудових правовідносин порушенням трудових прав працівника. Виходячи з недоведеності наявності трудових правовідносин між сторонами, а також недоведеності порушення саме трудових прав позивача відповідачем ТОВ «Драккар Щит» - то відсутні і підстави для стягнення моральної шкоди, завданої порушенням трудових прав - в межах розгляду даної справи і за заявленими позовними вимогами. Крім того, позивач не оспорює саме звільнення, тому і у разі б наявності такого - воно вважалось би законним та відповідно таким, що не завдало моральної шкоди звільненому працівнику. Позивач не довів порушення його трудових прав і відповідно не довів заподіяння йому моральної шкоди в межах трудових правовідносин. Тому в цій частині вимог так само слід відмовити.

Керуючись ст.ст.21, 24, 116, 117, 235, 237-1 КЗпП України, ст.ст.12, 13, 81, 259, 263-265 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

У позові ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ДРАККАР-ЩИТ» про зобов'язання видати трудову книжку, про зобов'язання зробити запис у трудовій книжці про звільнення з зазначенням датою звільнення дати видачі трудової книжки, про стягнення заборгованості по заробітній платі, про стягнення середнього заробітку за вимушений прогул у зв'язку з затримкою видачі трудової книжки, про відшкодування моральної шкоди, - відмовити.

Рішення набирає законної сили за закінченням строку на подання апеляційних скарг усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо воно не скасоване, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкриті чи закриття апеляційного провадження або прийняття апеляційним судом постанови за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення може бути подана учасниками справи протягом 30 днів з дня складення повного рішення; у разі невручення повного рішення в день його складення, учасник справи має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга буде ним подана протягом 30 днів з дня отримання копії повного рішення.

Повне рішення складене 17 вересня 2018 року.

Суддя Т.В. Селезньова