Справа № 214/2885/18
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
19 вересня 2018 року м. Кривий Ріг
Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:
головуючого - судді Євтушенка О.І.,
секретар судового засідання - Бєлікова О.А.,
розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу № 214/2885/18
за позовною заявою ОСОБА_1
про стягнення боргу за договором позики (розпискою),-
ОСОБА_1 звернувся до суду із позовною заявою 08.05.2018 року, в якій просив суд стягнути з ОСОБА_2 на його користь 11 200 грн. коштів як боргу за розпискою, а також 3% річних за 3 роки від простроченої суми боргу, що становить 1008 грн.
Пред'явлені вимоги мотивував тим, що 12.05.2015 року ОСОБА_2 взяв у нього в борг 10 000 грн., про що написав розписку із зобов'язанням йому через тиждень з дня оформлення розписки повернути йому кошти в сумі 11 200 грн. Не дивлячись на те, що вони між собою перебували в дружніх стосунках, в обумовлений строк ОСОБА_2 борг йому не повернув. Після сплину терміну виконання боргових зобов'язань, ОСОБА_2 взагалі змінив місце мешкання, на зв'язок не виходить, добровільно борг не повертає. Оскільки на даний час боргове зобов'язання ОСОБА_2 добровільно не виконано, за захистом своїх майнових прав та інтересів позивач вимушений звернутися до суду.
Позивач правом на участь у судовому засіданні не скористався, подавши заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав, проти ухвалення заочного рішення не заперечував.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з'явився, причини неявки суду не відомі. Відзив на позовну заяву у встановлений судом строк він не подав, заяв про відкладення розгляду справи від нього до суду не надходило.
Оцінюючи характер процесу, значення справи для сторін, обраний позивачем спосіб захисту, категорію та складність справи, а також враховуючи належне повідомлення відповідача, його неявку до суду без поважних причин, не подання відзиву суд постановив ухвалити по справі заочне рішення на підставі наявних доказів за відсутності заперечень з боку позивача проти заочного розгляду справи.
Заяв, клопотань від учасників справи не надходило. Інші процесуальні дії не вчинялись.
Дослідивши письмові докази по справі, надавши їм оцінку в сукупності, суд,-
Згідно зі ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до вимог ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від відповідача виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.
Згідно п.1 ч.2 ст.11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Відповідно до ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Частиною 1 ст.1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві.
Згідно з ч.2 ст.1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. При цьому, укладання окремого договору позики між сторонами спору, або нотаріальне посвідчення підпису боржника на розписці не обов'язкове.
Згідно правової позиції Верховного Суду України, викладеної в постановах від 02.07.2014 року у справі № 6-79цс14, від 24.02.2016 року у справі № 6-50цс16, від 13.12.2017 року у справі за № 309/3458/14-ц, досліджуючи договори позики чи боргові розписки, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа і, зважаючи на встановлені результати, робити відповідні правові висновки. Позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором.
Судом встановлено, що 12.05.2015 року ОСОБА_2 отримав у борг від ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 10 000 грн. на строк в один тиждень (тобто до 19.05.2015 року) із зобов'язанням повернути кошти в сумі 11 200 грн. (а.с.7).
Аналізуючи зміст правочину, суд приходить до висновку, що текст розписки ОСОБА_3 від 12.05.2015 року містить безумовне та однозначне зобов'язання стосовно повернення певної грошової суми на користь позивача ОСОБА_1 Водночас, зміст розписки дає підстави стверджувати, що відповідач визнав наявність боргу в певному розмірі станом на визначену дату, що свідчить про природу правових відносин між сторонами спору. Розписка містить необхідні умови договору позики, зокрема, дату її складання, отримання грошових коштів в конкретно визначеній сумі та зобов'язання щодо їх повернення, строк повернення, при цьому написана власноруч ОСОБА_2 Доказів в спростування вказаних обставин та висновків суду не встановлено.
Поміж іншим, письмова форма договору позики від 12.05.2015 року, укладеного між ОСОБА_1 як позикодавцем та ОСОБА_2 як позичальником, оформленого борговою розпискою, внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику. Такі висновки суду узгоджуються з позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 08.06.2016 року у справі № 6-1103цс16.
Відповідно до вимог ст.545 ЦК України, кредитор, прийнявши виконання зобов'язання, повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов'язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає.
Так, наявність оригіналу розписки у позивача (позикодавця) ОСОБА_1 згідно з положеннями ст.545 ЦК України свідчить, що зобов'язання з повернення позики позичальником ОСОБА_2 не виконано. До того ж судом встановлено, що оригінал розписки, наданий суду саме позивачем, не містить надпису про повернення суми боргу, тому у суду не має підстав для висновку про новацію, припинення зобов'язання, а так само про зміну правовідносин між сторонами.
Враховуючи вищевикладене, суд вважає доведеним факт укладення між позивачем та відповідачем договору позики від 12.05.2015 року, а також встановленим факт невиконання відповідачем своїх зобов'язань перед позивачем щодо повернення боргу в сумі 11 200 грн. в строк до 19.05.2015 року включно. Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими, у зв'язку із чим з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума боргу в розмірі 11 200 грн.
Щодо заявлених позивачем 3 % річних, нарахованих в порядку ст.625 ЦК України на суму боргу, в розмірі 1008 грн., суд виходить з наступного.
За положеннями ст.ст.525, 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається.
Згідно з ч.2 ст.625 ЦК України, в разі порушення грошового зобов'язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
За змістом цієї матеріальної норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.
У ч. 3 ст. 510 ЦК України визначено, що якщо кожна із сторін у зобов'язанні має одночасно і права, і обов'язки, вона вважається боржником у тому, що вона зобов'язана вчинити на користь другої сторони, і одночасно кредитором у тому, що вона має право вимагати від неї.
Отже, грошовим слід вважати будь-яке зобов'язання, що складається, у тому числі, з правовідношення, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій відповідає кореспондуючий обов'язок боржника сплатити гроші на користь кредитора.
Таким чином, за прострочення виконання зобов'язань законодавством визначена відповідальність боржника, що дає позивачу право на стягнення коштів відповідно до ст. 625 ЦК України. Крім того, слід зазначити, що ст.625 ЦК України розміщена в розділі І «Загальні положення про зобов'язання» книги 5 ЦК України, а тому поширює свою дію на всі зобов'язання, якщо інше не передбачено в спеціальних нормах, які регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов'язань.
З огляду на викладене слід дійти висновку про те, що правовідносини, які склалися між сторонами на підставі укладеного ними договору, є грошовими зобов'язаннями. Зважаючи на таку юридичну природу правовідносин сторін як грошові зобов'язання, на них поширюється дія ч. 2 ст. 625 ЦК України як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов'язання.
Відповідач ОСОБА_2 свої зобов'язання належним чином не виконав, а саме не повернув позику як станом на 19.05.2015 року, так і на час звернення позивача до суду. Таким чином, зобов'язання є простроченим з 20.05.2015 року, тому 3 % річних мають розраховуватись саме із вказаної дати.
Таким чином, вірним є наступний розрахунок 3% річних: 10 000 грн. (сума боргу) : 100% * 3% : 365 * 1083 (кількість днів прострочення за період з 20.05.2015 року по 08.05.2018 року) = 890,14 грн.
Прийняття позивачем при розрахунку суми боргу в розмірі 11 200 грн. суд вважає помилковим, оскільки розмір боргу в розумінні коштів, отриманих в позику, становить саме 10 000 грн.. Саме тому розрахунок збитків має здійснюватися виходячи з розміру боргу в ідеальному значенні - 10 000 грн., у зв'язку з чим позовні вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню.
З огляду на те, що позивачем не заявлено до стягнення інфляційні втрати, суд, з дотриманням визначеного ст.13 ЦПК України принципу диспозитивності, вирішує спір виключно в межах заявлених вимог.
Таким чином, з огляду на часткове задоволення позовних вимог, суд вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму боргу за договором позики від 12.05.2015 року в загальному розмірі 12 090,14 грн., з яких: 11 200 грн. - борг за позикою, 890,14 грн. - 3% річних.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат відповідно до ст.141 ЦПК України, суд враховує звільнення позивача від сплати судового збору на підставі п.8 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», а тому судовий збір в сумі 697,75 грн. підлягає стягненню з відповідача в дохід держави пропорційно частині задоволених вимог (99%).
Керуючись ст.ст.4, 5, 13, 19, 76-81, 89, 95, 133, 141, ч.2 ст.247, 258-259, 263-265, 273, 279, 280-284, 287, 354, 355, п.15 Перехідних положень ЦПК України, суд, -
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики (розпискою) - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, 12 090 (дванадцять тисяч дев'яносто) грн. 14 коп. боргу за договором позики (розпискою) від 12.05.2015 року, з урахуванням нарахованих в порядку ст.625 ЦК України 3% річних.
Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, в дохід держави судовий збір в сумі 697 (шістсот дев'яносто сім) грн. 75 коп.
В задоволенні іншої частини вимог - відмовити.
Після набрання рішенням суду законної сили видати виконавчі листи для пред'явлення на виконання у порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження».
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом 30 днів з дня його ухвалення не подана заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Заочне рішення може бути переглянуте Саксаганським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області за письмовою заявою відповідачів, оформленою згідно ст.285 ЦПК України та поданою протягом 30 днів з дня його проголошення. У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржено відповідачами в загальному порядку до Апеляційного суду Дніпропетровської області шляхом подання апеляційної скарги через Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області протягом 30 днів з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку до Апеляційного суду Дніпропетровської області шляхом подання апеляційної скарги через Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області протягом 30 днів з дня його підписання.
Відомості про сторін:
Позивач: ОСОБА_1, РНОКПП НОМЕР_1, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1.
Відповідач: ОСОБА_2, РНОКПП НОМЕР_2, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2.
Заочне рішення складено та підписано 19.09.2018 року.
Суддя О.І. Євтушенко