АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 551/706/16-ц Номер провадження 22-ц/786/2111/18Головуючий у 1-й інстанції Рябченко В. В. Доповідач ап. інст. ОСОБА_1
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 вересня 2018 року м. Полтава

Апеляційний суд Полтавської області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя Лобов О.А.,

судді: Дорош А.І., Триголов В.М.,

за участю секретаря Ачкасової О.Н.

розглянув у відкритому судовому засіданні у м.Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Шишацького районного суду Полтавської області від 18 липня 2018 року (час ухвалення рішення з 14:47 по 15:56; дата виготовлення повного тексту рішення 18 липня 2018 року) у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної шкоди.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, суд

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з вказаним позовом, після уточнення позовних вимог остаточно просив стягнути з ОСОБА_3 на його користь матеріальну шкоду в сумі 20 000,00 грн., індекс інфляції в сумі 20 160,80 грн., три відсотки річних в сумі 2 749,17 грн., а всього: 42 909,97 грн. та понесені судові витрати.

Заявлені вимоги мотивовані тим, що у 2012 році між позивачем та відповідачем було досягнуто усної домовленості про продаж автомобіля PEUGEOT 405, 1988 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1, за 25 000,00 грн. з виплатою в розстрочку. Відповідач надав власноруч написану розписку про те, що він отримав вказаний автомобіль під виплату і зобовязався відшкодувати його вартість щотижнево по 600 грн., тобто відповідач зобовязався виплатити вартість автомобіля на протязі одного року до 01.11.2013 року.

Відповідач взятих на себе зобовязань не виконав, в звязку з чим завдав позивачу матеріальну шкоду на загальну суму 42 909,97 грн.

Рішенням Шишацького районного суду Полтавської області від 18 липня 2018 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної шкоди відмовлено.

ОСОБА_2 в апеляційній скарзі, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати, постановити нове, яким стягнути з відповідача на його користь матеріальну шкоду в сумі 42 909,97 грн. та судові витрати.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги ОСОБА_2 вказує, що суд першої інстанції не в повній мірі встановив всі обставини у справі. На підтвердження правовідносин, що склалися між сторонами, позивачем надано розписку, власноруч написану ОСОБА_3, щодо відшкодування останнім щотижнево по 600 грн. за автомобіль PEUGEOT 405. Крім того, відповідач частково визнав позов та згоден виплатити 7 500,00 грн. за вказаний автомобіль.

Відповідач не скористався своїм правом на подання до суду відзиву на апеляційну скаргу.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.374, ст.375 ЦПК України апеляційний суд за результатами розгляду має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_2 є власником автомобіля PEUGEOT 405, бежевого кольору, 1988 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу ВІС 046738, видане Полтавським ВРЕР 18 грудня 2007 року (т.1 а.с.7, 8).

Сторонами у справі не заперечується, що у 2012 році між ними досягнуто усної домовленості про продаж вказаного автомобіля ОСОБА_3 Позивач вказує, що автомобіль ним продано за 25 000,00 грн., проте відповідач заперечує проти вказаної суми та вказує, що автомобіль ним придбано за 20 000,00 грн. з виплатою у розстрочку.

На підтвердження позовних вимог ОСОБА_2 надав копію розписки, з якої слідує, що ОСОБА_3 взяв під виплату автомобіль «Пежо-405» на одну неділю і зобовязується платити 100 грн. за добу з урахуванням одного вихідного дня. Сума оплати за неділю складатиме 600 грн.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано належних та допустимих доказів того, що між сторонами існують правовідносини щодо купівлі-продажу автомобіля та обовязку відповідача повернути грошові кошти.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, апеляційний суд виходить з такого.

Загальна концепція справедливого судового розгляду охоплює фундаментальний принцип змагальності процесу (рішення у справі «Руїз-Матеос проти Іспанії» (Ruiz-Mateos v. Spain), від 23 червня 1993 року, пункт 63). Принцип рівності сторін вимагає надання кожній стороні розумної можливості представити свою справу за таких умов, які не ставлять його у явно гірше становище порівняно з протилежною стороною (див. рішення у справі «Dombo Beheer B.V. проти Нідерландів» (Dombo Beheer B.V. v. the Netherlands), від 27 жовтня 1993 року, п. 33, Series А № 274).

Відповідно до вимог ч.1,5,6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

В обґрунтування заявлених вимог позивачем надані такі докази: світлокопія розписки, світлокопія технічного паспорту на автомобіль «Пежо-405», 1988 року випуску. Світлокопія довідки про дослідження ідентифікаційних номерних позначень транспортного засобу (а.с.6,7,8). За клопотанням позивач судом допитаний свідок ОСОБА_5 (а.с.60 зворот).

Відповідно до ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно ч.1 ст.627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч.1 ст. 628 ЦК України).

Згідно ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Цивільне законодавство не містить спеціальної норми, яка б встановлювала обовязкову форму договору купівлі-продажу автомобіля, а також істотні умови такого договору.

Отже, для оцінки розписки, яку надано позивачем у підтвердження факту укладення з позивачем договору купівлі-продажу автомобіля з розстроченням платежу, слід керуватися загальними нормами.

Належною формою договору купівлі-продажу автомобіля є письмова, що відповідає положенню п.3 ч.1 ст.208 ЦК України, яка передбачає необхідність вчинення правочинів між фізичними особами у письмовій формі на суму, що перевищує у 20 і більше разів розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян.

Стаття 655 ЦК України закріплює законодавче визначення договору купівлі-продажу, згідно з яким одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Істотними умовами договору купівлі-продажу є умови про предмет та ціну. Ціна товару - це грошова сума, яка підлягає сплаті покупцем за одержану від продавця річ.

За загальним правилом (частина перша статті 692 ЦК України) оплата товару за договором купівлі-продажу здійснюється після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Однак сторони можуть відійти від цього положення, застосувавши розстрочення платежу (частина друга статті 692 ЦК України).

Крім того, за змістом приписів Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07.09.98 року у редакції, що діяла за станом на час написання розписки, особа, яка придбала транспортний засіб, була зобовязана здійснити його перереєстрацію (п.7,п.8).

Таким чином, договір купівлі-продажу автомобіля із розстроченням платежів мав бути укладений у письмовій формі та мав містити такі істотні умови: сторони договору, предмет угоди автомобіль (його ідентифікаційні ознаки), його ціна, графік платежів із зазначенням кінцевого строку, сум періодичних платежів та остаточна сума, яку має сплатити покупець.

Аналіз змісту розписки (а.с.6) свідчить про те, що відповідач отримав автомобіль «Пежо-405» під виплату на один тиждень та зобовязався сплатити у цілому 600 грн. (по 100 грн. в день).

У розписці не вказано у кого, який саме автомобіль (ідентифікаційні ознаки колір, рік випуску, номер шасі, тощо) отримав відповідач.

Окрім того, за станом на час звернення позивача до суду саме він зареєстрований власником автомобіля (а.с.7).

Показання свідка ОСОБА_5 в силу норм ст.218 ЦК України не можуть бути враховані при вирішенні цього спору.

Наведені обставини дають підстави для висновку про те, що попри визнання обома сторонами наміру (бажання) вчинити правочин з відчуження автомобіля договір купівлі-продажу транспортного засобу не був укладений у розумінні вимог ст.626, ст.638 ЦК України. Не доведено також належними і допустимими доказами факт реального виконання усної домовленості з огляду на те, що позивач залишається зареєстрованим власником спірного автомобіля.

Таким чином, апеляційний суд визнає обґрунтованим висновок суду першої інстанції про недоведеність існування між сторонами договірних зобовязань з приводу купівлі-продажу автомобіля.

З наведених міркувань часткове визнання відповідачем позову та його готовність сплатити позивачу 7 500 грн. не може бути обовязковою і безумовною підставою у розумінні приписів ч.1 ст.82 ЦПК України для задоволення позову.

Таким чином, на переконання апеляційного суду суд першої інстанції виконав вимоги ст.89, ст.264, ст.265 ЦПК України, зробив правильні по суті висновки по заявленим вимогам і у рішенні навів мотивовані оцінки аргументів кожної із сторін, а також мотиви прийняття і відхилення наданих у справу доказів.

В апеляційній скарзі відсутні посилання на істотні обставини та відповідні докази, з якими процесуальне законодавство пов'язує можливість скасування чи зміни судового рішення.

Керуючись ст.367, п.1 ч.1 ст.374, ст.375, ст.382, ст.384 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Шишацького районного суду Полтавської області від 18 липня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови виготовлено 24.09.2018 року.

Головуючий суддя О.А. Лобов

Судді: А.І. Дорош

ОСОБА_6

З оригіналом згідно

Суддя О.А.Лобов