Провадження № 2/679/388/2018
Справа № 679/862/18
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
02 листопада 2018 року м. Нетішин
Нетішинський міський суд Хмельницької області в складі:
судді Гавриленко О.М.,
секретар судового засідання Василюк Л.С.,
справа № 679/862/18,
учасники справи:
відповідач ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю «Максус Лізинг»,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Нетішин за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю «Максус Лізинг» про визнання договору фінансового лізингу недійсним, стягнення коштів,
ВСТАНОВИВ:
У липні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю «Максус Лізинг» (далі ТОВ «Максус Лізинг») про визнання договору фінансового лізингу недійсним, стягнення коштів.
На його зауваження з приводу зазначених обставин, представник відповідача повідомив, що це не вплине на їх домовленості і він отримає обумовлений автомобіль. Його СМС повідомлення 12 квітня 2018 року та 13 квітня 2018 року про усунення вище зазначених розбіжностей, залишилися без відповіді та в порушення домовленості на наступний день він транспортний засіб марки «Лада Ларгус» не отримав.
Під час телефонних розмов 16 квітня 2018 року та 23 квітня 2018 року відповідач його повідомив про те, що його віднесено до ненадійних клієнтів, і якщо він хоче придбати транспортний засіб марки «Лада Ларгус», то зобовязаний сплатити останню суму 69 000 гривень. Позивач вважає, що відповідач не має наміру виконувати його вимоги щодо усунення розбіжностей, який містить договір, показати транспортний засіб, провести тест - драйв та припускає, що останній застосує вимоги договору, які йому виконати не під силу.
В звязку з наявними розбіжностями договору, несправедливими умовами щодо нього, як споживача, неналежне оформлення договору відсутність нотаріального посвідчення, позивач вважає, що вказаний договір має бути визнаний судом недійсним, із застосуванням наслідків недійсності правочину.
25 вересня 2018 року ОСОБА_1 подав заяву про зміну підстав позову, згідно якої останній просив роглянути позов на підставі норм глави 83 ЦК України набуття, збереження майна без достатньої правової підстави. Позивач вважає, що згідно ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої підстави (безпідставно набуте майно), зобовязана повернути потерпілому це майно. Крім того, позивач вказує на те, що у відповідності до вимог ст. 806 ЦК України оспорений договір за своєю природою є змішеним договором та містить елементи договору оренди (найму) та договору купівлі-продажу транспортного засобу за участю фізичної особи, а тому згідно вимог ст. 799 ЦК України підлягає нотаріальному посвідченню. За вказаних обставин, на переконання позивача, оспорений договір відповідно до ч. 1 ст. 220 ЦК Україи є нікчемним.
Відзив на позовну заяву із зазначенням заперечень щодо наведених позивачем обставин та правових підстав позову відповідач до суду не надіслав.
Ухвалою судді Нетішинського міського суду Хмельницької області від 11 липня 2018 року у вказаній справі відкрито провадження, розгляд справи постановлено здійснювати за правилами загального позовного провадження.
Ухвалою Нетішинського міського суду Хмельницької області від 13 вересня 2018 року задоволено клопотання позивача про витребування доказів, забезпечено позов шляхом накладення арешту на кошти в розмірі 20 000 гривень, які належать ТОВ «Максус Лізинг», закрито підготовче провадження і справу призначено до судового розгляду по суті.
Позивач в судове засідання подав заяву про розгляд справи у його відсутності, в якій також зазначив, що в повному обсязі підтримує заявлені вимоги та просить їх задовольнити.
Представник відповідача в судове засідання повторно не зявився та не подав відзив, а тому суд, враховуючи думку позивача, який не заперечує проти заочного розгляду справи, постановив ухвалу про заочний розгляд справи з дотриманням вимог, встановлених ст. 281 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України).
Будь яких іншин заяв і клопотань від учасників справи до суду не надходило.
Зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши і оцінивши докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального права, які врегульовують спірні правовідносини, суд вважає, що позов слід задовольнити частково з огляду на таке.
Згідно п. 3.1 вказаного вище договору, відповідач зобовязався придбати предмет лізингу та передати його для позивача. Позивач в свою чергу, зобовязався перед відповідачем до отримання предмету лізингу, на умовах та у прядку передбаченим договором, сплатити передбачені договором платежі, прийняти і належним чином використовувати предмет лізингу за його призначенням, про що сторони обумовили в п. 3.2 цього ж договору. Також згідно п. 10.1 зазначеного договору позивач зобовязувався щомісячно сплачувати періодичні платежі на користь відповідача відповідно до графіку сплати лізингових періодичних платежів.
Як убачається з даних рахунку та квитанції №7 від 12 квітня 2018 року, ОСОБА_1 перерахував на рахунок ТОВ «Максус Лізинг» авансовий платіж в сумі 20 000 гривень (арк. спр. 13,14).
Згідно пункту 1.7 договору автомобіль передається у користування не пізніше 90 робочих днів з моменту сплати на рахунок товариства комісії за організацію Договору, авансового платежу в розмірі 25 % вартості предмета лізингу.
Станом на момент розгляду справи предмет лізингу позивачу не передано, що сторонами не оспорюється.
13 квітня 2018 року ОСОБА_1, вважаючи зазначений договір підробленим, звернувся до ТОВ «Максус Лізинг» з заявою, в якій просив розірвати оспорений договір лізингу та повернути йому його кошти в сумі 20 000 гривень або привести даний договір у відповідність до його заявки та продати йому транспортний засіб марки «Лада Ларгус», вартістю 89 000 гривень (арк.спр. 15).
Вказана заява була отримана представником відповідача за довіреністю 18 квітня 2018 року, що підтверджується даними повідомлення про вручення поштового відправлення (арк.спр. 16).
Позивач, не отримавши відповідь на вказану заяву та вважаючи свої права порушеними, звернувся до суду за захистом таких прав.
Правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються нормами Цивільного кодексу України (далі ЦК України), Законом України «Про фінансовий лізинг», Законом України «Про захист прав споживачів».
Так, Законом України «Про фінансовий лізинг» визначено фінансовий лізинг як вид цивільно-правових відносин, що виникають із договору фінансового лізингу. За договором фінансового лізингу лізингодавець зобов'язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі).
Відповідно до ст. 2 Закону України «Про фінансовий лізинг» відносини, що виникають у зв'язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями Цивільного кодексу України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, поставку з урахуванням особливостей, що встановлюються цим Законом.
Відповідно до ч. 2 ст. 806 ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом.
Виходячи з аналізу норм чинного законодавства, суд дійшов висновку, що за своєю правовою природою договір фінансового лізингу є змішаним договором та містить елементи договору оренди (найму) та договору купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору відповідно до статті 628 ЦК України.
Судом встановлено, що спірний Договір фінансового лізингу містить в собі елементи договору оренди (найму), які містяться в ст. 5 Договору, а також містить елементи договору купівлі-продажу транспортного засобу, які містяться в ст.ст. 3, 4 спірного Договору, що також випливає зі змісту договору відповідно до ст. 628 ЦК України.
Згідно ст. 799 ЦК України договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі; договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню.
Відповідно до ч. 1 ст. 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним, а згідно ч.ч. 1,2 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.
Нікчемний правочин є недійсним через невідповідність його вимогам закону та не потребує визнання його таким судом. Оспорюваний правочин може бути визнаний недійсним лише за рішенням суду. Відповідно до ст.ст. 215, 216 ЦК України суди розглядають справи за позовами: про визнання оспорюваного правочину недійсним із застосування наслідків його недійсності, про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. Вимога про встановлення нікчемності правочину підлягає розгляду вразі наявності відповідного спору. Такий позов може пред'являтися окремо, без застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. У цьому разі в резолютивній частині судового рішення суд вказує про нікчемність правочину або відмову в цьому. Вимога про застосування наслідків недійсності правочину може бути заявлена як одночасно з вимогою про визнання оспорюваного правочину недійсним, так і у вигляді самостійної вимоги в разі нікчемності правочину та наявності рішення суду про визнання правочину недійсним. Наслідком визнання правочину (договору) недійсним не може бути його розірвання, оскільки це взаємовиключні вимоги.
Судом встановлено, що при укладенні Договору фінансового лізингу від 12 квітня 2018 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Максус Лізинг» сторонами не було дотримано обов'язкової нотаріальної форми посвідчення спірного договору, що дає підстави вважати даний договір нікчемним, який, у відповідності до вимог чинного цивільного законодавства, є сам по собі недійсним і не потребує визнання його таким судом.
З огляду на викладене, суд приходить висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про визнання договору фінансового лізингу недійсним.
Разом з тим, в силу ст.ст. 215, 216 ЦК України вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією із сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину.
Недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю.
У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.
Правові наслідки, передбачені частинами першою та другою цієї статті, застосовуються, якщо законом не встановлені особливі умови їх застосування або особливі правові наслідки окремих видів недійсних правочинів (ч. ч. 1, 3 ст. 216 ЦК України).
З урахуванням викладеного, позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню лише в частині повернення сплачених ним відповідачу коштів.
При вирішенні даного спору суд застосовує норми права, які містяться в ст.ст. 215, 216, 220, 806, 628, 799 ЦК України та на які вірно посилається позивач, а також в ст. 2 Закону України «Про фінансовий лізинг».
Водночас суд не вбачає підстав для застосування норм права, які містяться в ст. 1212 ЦК України, на які посилається позивач, з огляду того, що зобовязання між сторонами виникли на підставі договору.
Згідно з п. 7 Постанови пленуму Верховного суду України № 9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. У разі якщо під час розгляду спору про визнання правочину недійсним як оспорюваного та застосування наслідків його недійсності буде встановлено наявність підстав, передбачених законодавством, вважати такий правочин нікчемним, суд, вказуючи про нікчемність такого правочину, одночасно застосовує наслідки недійсності нікчемного правочину.
Крім цього, згідно з п. 10 цієї ж Постанови реституція як спосіб захисту цивільного права (частина перша статті 216 ЦК України) застосовується лише в разі наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним чи який визнано недійсним.
Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд виходить з вимог ст. 141 ЦПК України та вважає, що з відповідача в доход держави підлягає стягненню 704 гривні 80 копійок, оскільки позивач при зверненні до суду був звільнений від сплати судового збору у відповідності до вимог ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів».
Керуючись ст.ст. 12,13, 81,141, 263-265, 268, 280-282 ЦПК України, суд
УХВАЛИВ:
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю «Максус Лізинг» про визнання договору фінансового лізингу недійсним, стягнення коштів - задовольнити частково.
В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю «Максус Лізинг» про визнання договору фінансового лізингу недійсним - відмовити.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Заочне рішення може бути переглянуте Нетішинським міським судом Хмельницької області за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Хмельницького апеляційного суду Хмельницької області або через Нетішинський міський суд Хмельницької області (відповідно до п.п. 15.5 п. 15 ч. 1 Перехідних положень ЦПК в редакції Закону № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року) протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Повне судове рішення складено 02 листопада 2018 року.
Суддя О.М. Гавриленко