Справа № 463/230/18 Головуючий у 1 інстанції: Стрепко Н.Л.
Провадження № 22-ц/811/555/18 Доповідач в 2-й інстанції: Приколота Т. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 жовтня 2018 року м.Львів

Справа № 463/230/18

Провадження № 22-ц/783/555/18

Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів з розгляду цивільних справ:

головуючого Приколоти Т.І.,

суддів Мікуш Ю.Р., Савуляка Р.В.

секретар Іванова О.О.

розглянув апеляційну скаргу ОСОБА_2

на рішення Личаківського районного суду м.Львова, ухвалене у м. Львові 30 травня 2018 року (суддя Стрепко Н.Л.)

у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «ПрімоКолект-Капітал» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,-

встановив:

Позивач звернувся з позовом про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором № R4В від 20 червня 2012 року в розмірі 47063,84 грн., з яких 38457,93 грн. заборгованість по тілу кредиту, 8605,91 грн. заборгованість по відсотках. Позов обгрунтовує тим, що між ПАТ «ВТБ Банк» та відповідачем було укладено кредитний договір № R4В від 20 червня 2012 року, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит в розмірі 53 100 грн., з кінцевим строком погашення до 20 червня 2016 року та сплатою 31 % річних. 13 лютого 2015 року між ПАТ «ВТБ Банк» та ТзОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» укладено договір про відступлення вимоги № 130215нв, відповідно до умов якого позивач набув права вимоги по вказаному кредитному договору. 15 квітня 2016 року між ТзОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» та позивачем укладено договір відступлення прав вимоги № 15/04/2016-01 відповідно до умов якого позивач набув права кредитора по вказаному кредитному договору. Стверджує, що своїх договірних зобов»язань відповідач належним чином не виконує, у зв»язку з чим виникла заборгованість. Звернення з приводу погашення заборгованості до відповідача, були ним проігноровані.

Рішенням Личаківського районного суду м.Львова від 30 травня 2018 року позов задоволено.

Ухвалено стягнути з ОСОБА_2 в користь ТзОВ «Компанія з управління активами «Прімоколект-Капітал» 47 063, 84 грн.

Вирішено питання судових витрат.

Рішення суду оскаржив ОСОБА_2 Зазначає, що оскаржуване рішення є незаконним, необґрунтованим, прийнятим з порушенням норм матеріального та процесуального права. Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить відхилити.

На підставі ст.ст. 76-81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; а також питання щодо розподілу судових витрат, допуску рішення до негайного виконання, скасування заходів забезпечення позову.

Встановлено, що 20 червня 2012 року між ПАТ «ВТБ Банк» та відповідачем укладено кредитний договір № R4В, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит в розмірі 53 100 грн., що підтверджується меморіальним ордером № 23508 від 20 червня 2012 року, з кінцевим строком погашення до 20 червня 2016 року, зі сплатою 31 % річних.

Відповідно до ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав і обовязків є у тому числі договори та інші правочини. Отже, вказаний вище договір породив певні права та зобовязання сторін.

Відповідно до вимог ст. 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами.

13 лютого 2015 року між ПАТ «ВТБ Банк» та ТзОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» укладено договір про відступлення вимоги № 130215нв, відповідно до умов якого товариство набуло права вимоги по вказаному кредитному договору.

15 квітня 2016 року між ТзОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» та позивачем укладено договір відступлення прав вимоги № 15/04/2016-01 відповідно до умов якого позивач набув права вимоги по вказаному кредитному договору.

ТзОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» повідомляло відповідача про відступлення прав вимоги, що стверджується відповідним повідомленням, яке міститься в матеріалах справи. Позивач також звертався до відповідача з вимогою про погашення заборгованості по кредитному договору, що стверджується відповідною вимогою від 20 грудня 2017 року.

Встановлено, що станом на день розгляду справи спір між сторонами в позасудовому порядку не врегульовано, оскільки доказів цього не надано, а також відповідач підтверджує це клопотанням про відкладення розгляду справи.

Статтею 1048 ЦК України встановлено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не визначено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

У відповідності з ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання.

Судом встановлено, що взятих на себе зобовязань відповідач належним чином не виконує, у звязку з чим виникла заборгованість за кредитним договором № R4В від 20 червня 2012 року в розмірі 47063,84 грн., з яких 38457,93 грн. заборгованість по тілу кредиту, 8605,91 грн. заборгованість по відсотках, що стверджується розрахунком заборгованості по кредиту станом на 20 грудня 2017 року, який не спростований належними та допустимими доказами.

Згідно зі ст.ст. 526, 530 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та чинного законодавства. Якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

На підставі аналізу наявних у справі доказів, суд прийшов до вірного висновку про порушення відповідачем умов кредитного договору № R4В від 20 червня 2012 року, що призвело до неналежного виконання позичальником взятих на себе зобовязань.

З висновками суду першої інстанції належить погодитися, оскільки ним правильно визначено характер спірних правовідносин та встановлено дійсні обставини справи. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду.

Підстави для скасування рішення суду відсутні.

Керуючись п.1 ч.1 ст.374, ст.ст. 375, 381-384, 388-391 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в:

Залишити рішення Личаківського районного суду м.Львова від 30 травня 2018 року без змін, апеляційну скаргу ОСОБА_2 без задоволення.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено 30 жовтня 2018 року.

Головуючий

Судді