ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 жовтня 2018 року м. Харків

Справа № 641/133/18

Провадження № 22-ц/818/483/18

Апеляційний суд Харківської області у складі:

головуючого Кругової С.С.,

суддів Маміної О.В., Пилипчук Н.П.,

секретаря Кучер Ю.Ю.,

Учасники справи :

Позивач: Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»,

Відповідач: ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Харкові

апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Комінтернівського районного суду міста Харкова від 18 червня 2018 року, ухвалене суддею Фандою О.А.,-

за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в :

У січні 2018 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом, у якому просило стягнути з ОСОБА_1 на його користь заборгованість у розмірі 38174,76 грн. за кредитним договором №б/н від 17.04.2009 року, яка складається з: 1542,01 грн. - заборгованість за кредитом, 31687,77 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 2889,04 грн. - заборгованість за пенею та комісією, а також штрафи відповідно до п.8.6 Умов та правил надання банківських послуг: 250 грн. штраф (фіксована частина) та 1805,94 грн. - штраф (процентна складова); та стягнути 1762 грн. судових витрат.

Позов мотивований тим, що 17 квітня 2009 року між ПАТ КБ «ПриватБанк», який є правонаступником прав та обов'язків ЗАТ КБ «Приватбанк», та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №б/н, згідно якого остання отримала кредит у розмірі 2260 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Вказує, що відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами банку», які викладені на банківському сайті, складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом у заяві. Згідно вказаних «Умов та правил надання банківських послуг» клієнт надає свою згоду на встановлення кредитного ліміту за рішенням банку та його зміну ним у будь-який момент, а також власник карти зобов'язаний слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення овердрафту та погашати заборгованість. Крім того, банк нараховує відсотки за користування кредитом у розмірі, встановленому «Тарифами Банку».

Зазначає, що відповідач не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками та іншими витратами, чим порушив умови договору та ст.509, 526, 1054 ЦК України, у зв'язку з чим виникла заборгованість, від погашення якої він ухиляється.

Рішенням Комінтернівського районного суду міста Харкова від 18 червня 2018 року позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково.

Рішення в частині задоволення позовних вимог відносно стягнення заборгованості за договором кредиту та відсотками мотивоване тим, що відповідач взятих на себе кредитних зобов'язань в строки передбачені договором кредиту належним чином не виконав. Щодо відсутності підстав для застосування строків позовної давності зазначено, що ОСОБА_1 частково сплачувала заборгованість за кредитом, останній платіж здійснено 29 вересня 2015 року, тому подання позову 10 січня 2018 року свідчить про відсутність пропуску строку позовної давності позивачем. Крім того, з урахуванням положень ст.551 ЦК України пеню зменшено до розміру основного боргу, оскільки вона значно перевищує розмір збитків. Та відповідно ст.549 ЦК України, ст.61 Конституції України і вимог кредитного договору штрафні санкції стягненню не підлягають.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, ОСОБА_1 звернулася з апеляційною скаргою, у якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі, поклавши судові витрати на позивача.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом неповно з'ясовано обставини, що мали значення для справи, порушено норми процесуального та матеріального права, невідповідністю обставини, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, а також невідповідністю висновків суду обставинам справи.

В обґрунтування скарги посилається на те, що судом не з'ясовано чим підтверджується факт надання позивачем та отримання відповідачем кредиту у розмірі 2260 грн., що є підставою вважати про не укладення кредитного договору №б/н від 17.04.2009., тому у сторін не виникли взаємні права та обов'язки. Крім того, судом не з'ясовано ряд обставин пов'язаних із Умовами та правилами надання банківських послуг відповідачу.

Зазначає, що судом було проігнороване клопотання, а відповідачем не надано відповіді на 10 запитань, заявлених в порядку ст.93 ЦПК України, а також не задоволено було клопотання про виклик свідків, які б могли пояснити наявність розбіжностей даних щодо оплат відповідачем та нарахувань заборгованості. Також суд, посилаючись, на п.5.3 «Умов…» зазначив свою вільну редакцію цього пункту та не з'ясував виконання позивачем своїх обов'язків щодо інформування позичальника щодо внесення змін шляхом надання виписки по картковому рахунку, тому усі зміни кредитного договору позивач робив в односторонньому порядку, тому такі зміни необхідно було б визнати нікчемними.

Стверджує, що судом також не встановлено з якого саме моменту (конкретна дата) у відповідача виникло зобов'язання щодо оплати заборгованості за кредитом в цілому, його частин та з якого моменту (конкретна дата) виникло зобов'язання щодо сплати штрафних санкцій. Посилається на неналежне завірення копій додатків до позовної заяви, які не можуть бути доказами узгодження сторонами розміру процентів за користування кредитом, розміру пені та комісії і штрафу, а також те, що з наданого позивачем розрахунку не можна встановити розмір нарахованої комісії та пені.

Вважає, що судом не встановлена інформація щодо отримання ОСОБА_1 карток.

Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи апеляційної скарги та, дослідивши матеріали справи, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з частиною першою статті 627 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Судовим розглядом встановлено, що 17 квітня 2009 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 було укладено договір шляхом підписання заяви про відкриття поточного рахунку, згідно з якою ОСОБА_1 приєдналася до Умов та правил, Тарифів банку, що розміщені в мережі Інтернет на сайті http://privatbank.ua, які разом із заявою складають договір банківського обслуговування, та взяла на себе зобов'язання виконувати умови договору.

Вказаним договором відповідачу було встановлено кредитний ліміт ліміту на платіжну картку у розмірі 2260,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

За умовами укладеного договору, Договір складається з заяви позичальника, умов надання банківських послуг.

Відповідно до заяви ОСОБА_1 вона ознайомлена з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які були надані їй для ознайомлення в письмовому вигляді. Своїм підписом вона підтвердила факт отримання нею інформації про умови кредитування в ПриватБанку, а також його місцезнаходженні. Крім того, позивальник ОСОБА_1 погодилася з тим, що вказана заява разом з пам'яткою клієнта, Правилами та Умовами надання банківських послуг, а також Тарифами складає між нею та банком договір про надання банківських послуг.

Згідно з частинами першою та другою статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Договір приєднання може бути змінений або розірваний на вимогу сторони, яка приєдналася, якщо вона позбавляється прав, які звичайно мала, а також якщо договір виключає чи обмежує відповідальність другої сторони за порушення зобов'язання або містить інші умови, явно обтяжливі для сторони, яка приєдналася. Сторона, яка приєдналася, має довести, що вона, виходячи зі своїх інтересів, не прийняла б цих умов за наявності у неї можливості брати участь у визначенні умов договору.

Особливістю договору приєднання є те, що позичальник приймає й погоджується із запропонованими кредитором умовами без права вносити свої пропозиції щодо цих умов. Саме такий договір був укладений і виконувався сторонами. Вимоги про визнання цього договору в цілому або його частин недійсними, а також про зміну або розірвання договору з передбачених законом підстав ОСОБА_1 не заявляла.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що між банком та відповідачем 17 квітня 2009 року був укладений кредитний договір.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Установлено, що за умовами договору банк нараховує відсотки за користування кредитом у розмірі, встановленому Тарифами банку, які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua/terms/pages/70/, з розрахунку 360 календарних днів у році.

Згідно з підписаною заявою/договором клієнт повідомлений про сайти банку та своїм підписом підтвердив, що повною мірою розуміє та зобов'язується виконувати вимоги Умов та правил, а також підтвердив ознайомлення з обов'язком самостійно знайомитися із внесеними змінами на сайті (адреса сайту вказана у заяві).

При незгоді зі змінами Умов та правил та/або Тарифів банку клієнт може звернутися в банк для розірвання цього договору та погасити перед банком заборгованість, у тому числі і заборгованість, що виникла протягом 30 днів з моменту повернення карток, виданих держателю і його довіреним особам.

Зазначені обставини підтверджуються підписами на заяві та довідці про умови та правила кредитування (зворот а.с.9,10).

Судом встановлено, що заява про розірвання кредитного договору від відповідача до банку не надходила, відповідач користувалася карткою, в тому числі здійснювала погашення заборгованості, останній раз це відбулося 29 вересня 2015 року, що підтверджується випискою з рахунку з меморіальними ордерами.

Відповідно до статей 526, 530, 610 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

ОСОБА_1 неналежно виконувала взяті на себе зобов'язання за договором, у зв'язку з чим станом на 30 листопада 2017 року в неї утворилася заборгованість у розмірі 38174,76 грн., яка складається з: 1542,01 грн. - заборгованість за кредитом, 31687,77 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 2889,04 грн. - заборгованість за пенею та комісією, а також штрафи відповідно до п.8.6 Умов та правил надання банківських послуг: 250 грн. штраф (фіксована частина) та 1805,94 грн. - штраф (процентна складова).

ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про застосування позовної давності.

Статтею 261 ЦК України встановлено, що за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Відповідно до статті 253 ЦК України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Згідно з частиною першою статті 264 ЦК України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку.

Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується (частина третя статті 264 ЦК України).

Установивши, що договір було укладено 17 квітня 2009 року, відповідачем 29 вересня 2015 року було здійснено останній платіж на погашення заборгованості за договором, а з позовом банк звернувся до суду у січні 2018 року, суд дійшов обґрунтованого висновку, що позов банком пред'явлено у межах позовної давності.

Висновок суду першої інстанції про задоволення позову відповідає обставинам справи, які судом встановлені відповідно до вимог процесуального права та узгоджуються з нормами матеріального права.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд правильно визначився із характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідили наявні у справі докази і надали їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що вона не укладала з банком будь-якого кредитного договору є необґрунтованими та такими, що спростовуються встановленими судом фактичними обставинами справи і вищенаведеними нормами матеріального права. ОСОБА_1 визнала укладення між сторонами договору, використовуючи наданій їй банком грошові кошти та періодично погашаючи заборгованість за договором.

Інші наведені у апеляційій скарзі доводи зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, які їх обґрунтовано спростував.

Частиною першою статті 375 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389, 390, 391 ЦПК України суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Комінтернівського районного суду міста Харкова від 18 червня 2018 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та в силу ст.389 ЦПК України оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий С.С. Кругова

Судді О.В. Маміна

Н.П. Пилипчук

повний текст постанови

складено 29 жовтня 2018 року