АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/4791/18 Справа № 205/6469/17 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Єлізаренко І.А.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 вересня 2018 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Єлізаренко І.А.

суддів Красвітної Т.П., Свистунової О.В.

за участю секретаря Черкас Є.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 30 травня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа Відділ формування та ведення реєстру територіальної громади Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради про усунення перешкод у користуванні і розпорядженні власністю, виселення особи без надання іншого жилого приміщення, -

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2017 року ОСОБА_2 звернулася з позовом до ОСОБА_3, третя особа Відділ формування та ведення реєстру територіальної громади Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради про усунення перешкод у користуванні і розпорядженні власністю, виселення особи без надання іншого жилого приміщення.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилалася на те, що вона є одноосібним власником будинку та земельної ділянки за адресою: м.Дніпро, вул.Лірницька, 12 (вул. Сільрадська). У 2007 році відповідач вселився у належне відповідачу домоволодіння та з 27 вересня 2007 року був зареєстрований у ньому з дозволу попереднього власника домоволодіння, а саме її матері ОСОБА_4, яка померла 26 жовтня 2012 році, оскільки вона перебувала у фактичних шлюбних відносинах із відповідачем. Відповідач почав зловживати спиртними напоями, допускав адміністративні правопорушення, порушував правила співжиття, нехтував сімейними цінностями, перестав піклуватися про родинно-побутові питання. Відповідач часто допускає прояви антисоціальної поведінки, вчиняє насильницькі та агресивні дії психологічного та фізичного характеру щодо неї, постійно висловлює особисті образи нецензурною лайкою та погрози фізичною розправою, вчиняє свари та конфлікти. Зазначена поведінка відповідача викликана здебільшого тим, що відповідач не здатен контролювати свою поведінку та думки після вживання невеликої кількості алкогольних напоїв. Доволі часто відповідач висловлює на її адресу погрози життю. Через викладені обставини вони перестали підтримувати фактичні подружні відносини як жінка і чоловік, припинили ведення спільного господарства, не ведуть спільного бюджету, не мають спільних прав та обов'язків, в умовах одного домоволодіння проживають у відокремлених приміщеннях та фактично вже довготривалий час відповідач перестав бути членом сім'ї позивача. Усі побутові питання пов'язані із утриманням вищевказаного домоволодіння та земельної ділянки вирішує вона. Відповідач категорично відмовляється приймати будь-яку участь у вирішенні соціально-побутових питань у зв'язку із проживанням у домоволодінні, не приймає участі в утриманні будинку де він живе, не піклується про умови проживання, наголошуючи на тому, що у разі наявності в нього з її боку перешкод у користуванні нерухомим майно він буде вдаватися до дій щодо знищення майна, відмовляється у наданні коштів на оплату житлово-комунальних послуг тощо. Нею було прийнято рішення про відчуження зазначеного домоволодіння шляхом його продажу, та переїзд на постійне місце проживання до міста Вінниця. Відповідач, проживаючи у належному їй домоволодінні, будучи у ньому зареєстрований, фактично чинить їй перешкоди у вільному користуванні та можливості розпорядитися власним нерухомим майном, відмовляється добровільно полишити домоволодіння, погрожує фізичною розправою, створює нестерпні умови співжиття, провокує свари та конфлікти, вимагає надання йому повноцінних прав співвласника домоволодіння або ж значних грошових коштів. На підставі викладеного позивач просила суд усунути їй перешкоди у користуванні та розпорядженні нерухомим майном, а саме домоволодінням за адресою: м. Дніпро, вул. Лірницька, 12, шляхом виселення ОСОБА_3 із вказаного домоволодіння без надання іншого жилого приміщення, а також зобовязати останнього звільнити спірне домоволодіння від особистих речей відповідача та передати позивачу наявні комплекти ключів від хвіртки та вхідних дверей.

Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 30 травня 2018 року відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа Відділ формування та ведення реєстру територіальної громади Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради про усунення перешкод у користуванні і розпорядженні власністю, виселення особи без надання іншого жилого приміщення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду від 30 травня 2018 року скасувати та ухвалити нове рішення, про задоволення її позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на неповне зясування обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права.

В порядку п. 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року № 1402-VIII, апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. У разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду (п. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Згідно п.9 Розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України, справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст.12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ч.1 ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

В ст.41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно з вимогами ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до вимог ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Частиною 1 статті 405 ЦК України також визначено, що члени сімї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.

Статтею 150 ЖК УРСР встановлено, що громадяни, які мають у приватній власності квартиру (частину), користуються нею для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Відповідно до ст.156 ЖК УРСР, члени сімї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

До членів сімї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім'ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу.

Проте, статтею 157 ЖК Української РСР передбачено, що членів сімї власника жилого будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених частиною першою статті 116 цього Кодексу. Виселення провадиться у судовому порядку без надання іншого жилого приміщення.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 116 ЖК Української РСР якщо наймач, члени його сімї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення.

Право вимагати у судовому порядку виселення членів сімї, у тому числі колишніх, власник жилого будинку (квартири) має відповідно до ст.157 ЖК Української РСР, але за наявності обставин, передбачених ч.1 ст.116 цього кодексу, зокрема, якщо вони систематичним порушенням правил співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними.

З матеріалів справи вбачається позивач ОСОБА_2, відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, є власником домоволодіння № 12, розташованого у м. Дніпрі, вул. Сільрадська (Лірницька) на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 19 липня 2013 року (а.с.10).

З позовної заяви вбачається та не заперечується сторонами, що відповідач у 2007 році вселився у належне на теперішній час відповідачу домоволодіння та був зареєстрований у ньому з 27 вересня 2007 року з дозволу попереднього власника домоволодіння, а саме матері позивача - ОСОБА_4, яка померла 26 жовтня 2012 році, оскільки відповідач ОСОБА_3 та позивач ОСОБА_2 проживали однією сімєю перебували у фактичних шлюбних відносинах (а.с.1-4).

Судом встановлено та сторонами не заперечувався факт постійного спільного проживання у спірному домоволодінні, ведення спільного господарства та бюджету до березня 2017 року.

Звернувшись до суду зі вказаними позовними вимогами, позивач ОСОБА_2 посилалася на те, що ОСОБА_3 часто допускає прояви антисоціальної поведінки, вчиняє насильницькі дії психологічного та фізичного характеру щодо неї, висловлює особисті образи нецензурною лайкою та погрози фізичною розправою, вчиняє сварки та конфлікти, тобто систематично порушує правила співжиття, що робить неможливим проживання з ними в одному будинку (а.с.1-4).

В п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» від 12 квітня 1985 року розяснено, що при вирішенні справ про виселення на підставі ст. 116 ЖК України осіб, які систематично порушують правила співжиття і роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі або будинку, слід виходити з того, що при триваючій антигромадській поведінці виселення винного може статися і при повторному порушенні, якщо раніше вжиті заходи попередження або громадського впливу не дали позитивних результатів. Маються на увазі, зокрема, заходи попередження, що застосовуються судами, прокурорами, органами внутрішніх справ, адміністративними комісіями виконкомів, а також заходи громадського впливу, вжиті на зборах жильців будинку чи членів житлово-будівельних кооперативів, трудових колективів, товариськими судами й іншими громадськими організаціями за місцем роботи або проживання відповідача (незалежно від прямих вказівок з приводу можливого виселення).

Як вбачається з наведеного, необхідною умовою застосування правової норми ч.1 ст.116 ЖК України до виниклих правовідносин між сторонами, зокрема виселення відповідача з будинку позивачки без надання іншого житла, є систематичність порушення ним правил співжиття та безрезультатність заходів попередження та громадського впливу.

З матеріалів справи вбачається Постановою Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 21 вересня 2017 року у справі № 205/5653/17-п ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КупАП, та відповідно до ст. 22 КупАП звільнено від адміністративної відповідальності у звязку з малозначністю адміністративного правопорушення (а.с.23).

Вказаною постановою суду встановлено, що 14 серпня 2017 року ОСОБА_3, знаходячись за місцем свого проживання за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, висловлювався нецензурною лайкою та погрожував фізичною розправою на адресу ОСОБА_2, чим вчинив насильство в сімї.

Слід зазначити, крім вказаної постанови суду, інших доказів на підтвердження порушення відповідачем правил співжиття суду не надано.

Доказів саме систематичного порушення правил співжиття, що робить неможливим проживання з відповідачем в одному будинку позивачем, не надано.

Також відсутні докази того, що до відповідача застосовувалися будь-які заходи попередження про недопустимість порушення правил співжиття.

Отже, підстави для виселення відповідача відповідно до ч.1 ст.116 ЖК України відсутні. Належні докази на підтвердження зазначеного суду не надано.

За таких обставин, враховуючи вищевикладене суд дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2

Доводи апеляційної скарги про наявність доказів на підтвердження систематичного порушення відповідачем правил співжиття є необгрунтованими та не підтверджуються належними доказами по справі.

Доводи апеляційної скарги на наявність постанови Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 03 червня 2014 року у справі про адміністративне правопорушення, відповідно до якої відповідача ОСОБА_3 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130, ст.124 КупАП за керування автомобілем в стані алкогольного спяніння не є належними доказами на підтвердження систематичного порушення відповідачем правил співжиття.

Доводи апеляційної скарги про порушення судом норм матеріального та процесуального права є безпідставними та спростовуються наявними в матеріалах справи доказами.

Приведені в апеляційній скарзі інші доводи зводяться до тлумачення діючого законодавства, незгоди з рішенням суду, переоцінки висновків рішення суду та не спростовують правильність рішення суду першої інстанції.

Будь-яких інших доказів, що спростовують правильність рішення суду в апеляційній скарзі не наведено, тому рішення суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 30 травня 2018 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя

Судді