КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
_____________________________________________________
Справа №755/4863/18
Апеляційне провадження
№ 22-ц/824/1357/2018
УХВАЛА

26 жовтня2018 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Київського апеляційного суду у складі:

судді-доповідача Рейнарт І.М.

суддів Кирилюк Г.М., Семенюк Т.А.

розглянувши у спрощеному порядку цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» на заочне рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 16 липня 2018 року (суддя Астахова О.О.) у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

встановила:

у березні 2018р. позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором від 28 лютого 2013р. у розмірі 23 568грн 80коп. та судових витрат.

Мотивуючи позовні вимоги, позивач зазначав, що відповідно до укладеного договору без номеру від 28 лютого 2013р. відповідач отримала кредит у розмірі 800грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Позивач посилався на те, що підписання даного договору є прямою і безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком, відповідно до п.2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг.

Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана нею заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою, затверджених наказом № СП-2010-256 від 6 березня 2010р. та Тарифами банку, які викладені на банківському сайті, складає між нею та банком договір, що підтверджується підписом у заяві.

Позивач стверджував, що свої зобов'язання за договором виконав в повному обсязі, надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором, проте відповідач своєчасно грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками та іншими витратами, відповідно до умов договору не надавала, зобов'язання за договором не виконала, у зв'язку з чим виникла заборгованість, яка складається із заборгованості: за кредитом у розмірі 775грн 10коп., за процентами за користування кредитом у розмірі 17 795грн 19коп., за пенею та комісією у сумі 3 400грн, а також штрафів у розмірі 500грн (фіксована частина) та 1 098грн 51коп. (процентна складова).

Заочним рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 16 липня 2018 року позов задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитом -

- 2 -

775грн 10коп., штраф (фіксована частина) - 500грн та 1 762грн судового збору, в іншій частині позовних вимог відмовлено.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що підписавши анкету-заяву відповідач погодилась, що її заява разом з умовами та правилами надання банківських послуг, а також тарифами складає між нею та банком договір про надання банківських послуг. Оскільки відповідач не заперечує укладення з позивачем кредитного договору, отримання грошових коштів та не стверджує, що не була ознайомлена з умовами та правилами надання банківських послуг, які додані до позовної заяви, суд прийшов до висновку про укладення договору між сторонами та отримання відповідачем кредитних коштів.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині стягнення процентів, процентної складової штрафу, а також пені та комісії, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не було надано доказів повідомлення відповідача про зміну процентної ставки та погодження з нею даної дії, а застосування двох видів штрафу за одне і те саме порушення не відповідає вимогам ст. 61 Конституції України.

У поданій апеляційній скарзі АТ КБ «ПриватБанк», яке змінило своє найменування з ПАТ КБ «Приватбанк», просить рішення суду в частині відмови у задоволенні позову скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити у повному обсязі та стягнути з відповідача судові витрати.

В апеляційній скарзі позивач посилається на те, що у підтвердження погодження сторонами зміни процентної ставки за договором, до позовної заяви надані Умови та Правила надання банківських послуг, п.1.1.3.2.3 яких передбачена можливість односторонньої зміни Тарифів та інших невід'ємних частин договору, тому розмір відсоткової ставки за кредитом може змінюватися банком за умови інформування позичальника шляхом надання виписки по картковому рахунку на умовах, зазначених п.1.1.3.1.9. Умов та Правил надання банківських послуг. Крім того, матеріали справи не містять доказів не згоди відповідача з підвищенням процентної ставки. Також позивач вважає помилковим висновок суду про відсутність підстав для стягнення пені, комісії та штрафу (процентна складова) при наявності укладеного між сторонами договору.

Ухвалою судді Апеляційного суду м. Києва від 7 вересня 2018 року відкрито апеляційне провадження у даній справі.

Направлені на адресу відповідача копія ухвали про відкриття апеляційного провадження разом з копією апеляційної скарги повернуто до суду без вручення з відміткою листоноші «за закінченням терміну зберігання».

3 жовтня 2018 року справа передана до Київського апеляційного суду.

Ухвалою колегії суддів Київського апеляційного суду від 9 жовтня 2018 року справа призначена до судового розгляду без повідомлення учасників справи.

Частиною четвертою статті 263 ЦПК України передбачено, що при виборі й застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

В ухвалі колегії суддів Верховного Суду у складі Об'єднаної палати Касаційного цивільного суду від 12 вересня 2018 року (справа № 754/13763/15-ц) зазначено, що колегія суддів вважає, що у разі, якщо Умови та Правила надання банком кредиту, зокрема й умова про збільшення строку позовної давності, не містять підпису позичальника та при цьому банк не надає судам належних доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови розумів відповідач, підписуючи заяву позичальника, а також те, що Умови та Правила містили ту чи іншу спірну умову, зокрема і щодо збільшеного строку позовної давності, у момент підписання заяви позичальника, або в подальшому не змінювались, то такі Умови та Правила надання банком кредиту не можуть вважатися складовою частиною кредитного договору банку з цим

- 3 -

позичальником.

Тобто, при розгляді справ з аналогічними фактичними обставинами банки, на підтвердження тих чи інших умов кредитування, повинні надавати судам підписані позичальником Умови та Правила надання банком кредиту або докази, які б підтверджували, що саме ці Умови розумів відповідач, підписуючи заяву позичальника, наприклад, підписану заяву позичальника, яка містить посилання на конкретну редакцію таких Умов, відповідно, із

наданням суду цієї редакції Умов або докази на підтвердження того, яка саме редакція Умов була чинною на дату підписання заяви позичальником, тощо.

Надані Умови та Правила надання банком кредиту, без підтвердження того, що саме ці Умови розумів відповідач, підписуючи заяву позичальника, не повинні оцінюватися судами, як належний доказ у справах з аналогічними фактичними обставинами.

Враховуючи, що наведений вище правовий висновок колегії суддів Верховного Суду у складі Об'єднаної палати Касаційного цивільного суду суперечить правовому висновку Верховного Суду України, викладеному у постанові від 24 вересня 2014 року у справі № 6-144цс14, колегія суддів Верховного Суду у складі Об'єднаної палати Касаційного цивільного суду передала справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду, оскільки вважає за необхідне відступити від висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у раніше ухваленому судовому рішенні Верховного Суду України, а також вважає, що є необхідність у формуванні єдиної правозастосовчої практики розгляду судами аналогічних спорів.

Відповідно до п. 10 ч. 1 ст. 252 ЦПК України суд може за заявою учасника справи, а також з власної ініціативи зупинити провадження у справі у випадку перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (у іншій справі) у касаційному порядку палатою, об'єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду.

Згідно п. 14 ч. 1 ст. 253 ЦПК України провадження у справі зупиняється у випадках, встановлених пунктом 10 частини першої статті 252 цього Кодексу - до закінчення перегляду в касаційному порядку.

Враховуючи вимоги ч. 4 ст. 263 ЦПК України, необхідність застосування єдиної правозастосовної практики, колегія суддів вважає за необхідне зупинити апеляційне провадження у даній справі до закінчення перегляду в касаційному порядку справи № 754/13763/15-ц.

Керуючись п. 10 ч. 1 ст. 252, п. 14 ч. 1 ст. 253 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

зупинити апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» на заочне рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 16 липня 2018 року у цивільній справі за позовом до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості до закінчення перегляду в касаційному порядку справи № 754/13763/15-ц.

Ухвала може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Суддя-доповідач І.М. Рейнарт

Судді Г.М. Кирилюк

Т.А. Семенюк