АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 вересня 2018 року

м. Харків

справа № 629/2579/17

провадження №22-ц/790/3323/18

Апеляційний суд Харківської області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Тичкової О.Ю.,

суддів - Коваленко І.П., Піддубного Р.М.,

сторони справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» ,

відповідач - ОСОБА_1,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 30 березня 2018 року у складі судді Ткаченко О.А.,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2017 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк», Банк) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позов обґрунтовано тим, що 01 червня 2010 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір, за умовами якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 14 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач несвоєчасно здійснював погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами згідно з умовами договору, у зв'язку з чим станом на 30 червня 2017 року в нього утворилася заборгованість у розмірі 89 506 грн. 48 коп., яка складалася з заборгованості за кредитом у розмірі 4 723 грн. 65 коп., за процентами за користування кредитом - у розмірі 75 870 грн. 88 коп., за пенею та комісією - у розмірі 4 173 грн. 55 коп., а також заборгованості зі штрафів відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов і правил надання банківських послуг, з яких: 500 грн. - штраф (фіксована частина); 4 238 грн. 40 коп. - штраф (процентна складова).

Рішенням Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 30 березня 2018 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 81 794 грн. 53 коп., яка складається з 4 723 грн. 65 коп. заборгованості за кредитом, 75 870 грн. 88 коп. заборгованості за процентами за користування кредитом, 1 200 грн. заборгованості з пені та комісії. В іншій частині у задоволенні позову відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» 1 462 грн. 08 коп. судового збору.

В поданій 02 травня 2018 року апеляційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на порушення норм матеріального і процесуального права, просить рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 30 березня 2018 року скасувати, ухвалити нове рішення, яким відмовити ПАТ КБ «ПриватБанк» у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції неправильно встановив фактичні обставини у справі, а саме, безпідставно вважав, що між сторонами укладено кредитний договір. Позивач не довів наявності домовленості з відповідачем щодо отримання саме кредитної картки «Універсальна» та узгодження з ОСОБА_1 розміру кредитного ліміту. Надані позивачем роздруківки фотознімків невідомої особи не можуть бути належним доказом факту отримання відповідачем кредитної картки. Суд безпідставно відхилив заяву позивача про застосування строку позовної давності. Висновок суду про те , що сторони домовилися про строк дії картки до 01.01.2015 року та відповідач самостійно здійснив останній платіж за договором кредиту 11.11.2014 року матеріалами справи не підтверджено.

ПАТ КБ «ПриватБанк» відзиву на апеляційну скаргу не надало, копія ухвали про відкриття апеляційного провадження з копією апеляційної скарги позивачу направлялася 03 липня 2018 року Вих. № 05-06/56954/2018 за адресою: м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 50 (а.с. 240).

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши наявні у справі докази, перевіривши законність і обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до п.п. 2, 3, 4 ч.1, ч.2 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Задовольняючи позов, суд вважав доведеним факт укладення між сторонами 01 червня 2010 року кредитного договору за умовами та тарифами обслуговування кредитних карт «Універсальна» згідно якого відповідач отримав кредит в розмірі 14 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки до 28 лютого 2015 року.

Згідно висновку суду зазначений договір складається з підписаної ОСОБА_1 анкети - заяви (а.с. 7), Умов та правил надання банківських послуг, затверджених наказом ПАТ КБ «ПриватБанк» від 06 березня 2010 року № СП-2010-256 (а.с. 9 - 32) та витягу з тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», що викладені на сайті Банку ( а.с. 8).

На підтвердження факту отримання відповідачем 28.01.2011 року кредитної картки НОМЕР_1 за Договором від 01.06.2010 року зі строком її дії до 28 лютого 2015 року суд прийняв надані позивачем докази: копію заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг (а.с.7), роздруківку витягу з Тарифів обслуговування кредитних карт « Універсальна» (а.с. 8), комп'ютерну роздруківку фото клієнта з продуктом (а.с. 113) та довідку про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки (а.с. 114).

Судова колегія вважає, що зазначені документи не підтверджують факт укладення договору кредиту від 01.06.2010 року на строк і умовах, що викладені в позовній заяві.

З анкети - заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг вбачається, що ОСОБА_2 давав згоду на отримання зарплатної картки (а.с. 7).

Згідно заповненого поля «картку отримав» відповідач отримав картку 01.06.2010 року. Поле заяви щодо ліміту по платіжній картці кредитка «Універсальна» в анкеті - заяві не заповнено.

Належні докази отримання відповідачем кредитної крати «Універсальна» на підставі зазначеної анкети - заяви в матеріалах справи відсутні.

Комп'ютерна роздруківка фотознімку відповідача свідчить про створення ID додатку 28.01.2011 року о 09:15:13 та його зміну 28.01.2011 року о 09:27:56 ( а.с. 113) , що не може бути підтвердженням факту отримання ОСОБА_1 картки 01.06.2010 року.

Відповідно до Витягу з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» в Банку діяли тарифи за кредитною картою «Універсальна» 30 днів пільгового періоду, а з 01.01.2013 року всі карти переведені на тарифний план «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» (а.с. 8).

Проте згідно довідки Банку (а.с. 114) старт карткового рахунку НОМЕР_2,CRPL, НОМЕР_3 Універсальна 55 днів почався 28.01.2011 року. З цієї дати був встановлений Кредитний ліміт у розмірі 0.00 грн. та цієї ж дати він був змінений на 1000 грн.

На підтвердження доводів про отримання відповідачем кредиту у розмірі 14 000 грн. на підставі договору №б/н від 01.06.2010 року, а також на підтвердження доводів про наявність заборгованості Банк надав розрахунок заборгованості за період з 28.01.2011 року по 30.06.2017 року (а.с. 4 - 6) (надалі Розрахунок), виписку про рух коштів за основною картою НОМЕР_4 за період з 24.09.2000 року по 24.11.2017 ( а.с. 115 - 124) (Виписка 1) та виписку про рух коштів за основною картою НОМЕР_5 за період з 24.09.2000 року по 24.11.2017 року (а.с. 125).

Проте, зазначені докази не є належними доказами отримання позивачем кредиту та наявності у нього заборгованості за договором № б/н від 01.06.2010 року.

З Виписки 1 вбачається, що в полі кредитний ліміт зазначено 4 730 грн., а не 14 000 грн. Дата першої операції і в Розрахунку, і у Виписці 1 зазначена 29.01.2011 року. Виписка 2 містить інформацію про наявність у відповідача трьох карток Банку: основна НОМЕР_5, НОМЕР_4 та НОМЕР_6

Представлена банком комп'ютерна роздруківка фотознімку відповідача з пластиковою карткою не може бути прийнята судом у якості належного та допустимого доказу, оскільки на фотознімку не відображена інформація щодо номеру пластикової картки та на підставі якого саме договору вона видана (а.с. 113 ).

Крім цього, в своїх письмових поясненнях суду (а.с. 104 - 111) представник Банку не заперечував того факту, що в день підписання анкети - заяви 01.06.2010 року відповідачем була отримана зарплатна картка. (а.с. 108). В майбутньому на виконання умов кредитного договору йому була видана кредитна картка НОМЕР_1. Оскільки відповідача було ідентифіковано при підписанні анкети - заяви 01.06.2010 року і він підписав Довідку про умови кредитування з використанням кредитної картки Універсальна, 30 днів пільгового періоду» , що містить тарифи та істотні умови кредитування, підписання нової анкети не було обов'язковим.

Проте Довідка про умови кредитування з використанням кредитної картки Універсальна, 30 днів пільгового періоду з особистим підписом відповідача, на яку посилався представник Банку, в матеріалах справи відсутня.

Згідно із частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

За змістом статті 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Статтею 11 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено, що перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов'язаний повідомити споживача у письмовій формі про кредитні умови, зокрема: мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; форми його забезпечення; наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей ніж ними, в тому числі між зобов'язаннями споживача; тип відсоткової ставки; суму, на яку кредит може бути виданий; орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов'язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо).

Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За нормами ч. 1, 2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Стаття 633 ЦК України передбачає, що договори, які укладаються банком з фізичними особами є публічними.

Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

Підприємець не має права надавати переваги одному споживачеві перед іншим щодо укладення публічного договору, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до частини першої статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Згідно зі статтею 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Відповідно до ст. ст.12,13 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог та на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених ЦПК випадках.

Всупереч вимог вищезазначених норм матеріального та процесуального права Банк не надав суду належних та допустимих доказів укладення з відповідачем договору кредиту № б/н від 01.06.2010 року на умовах кредитка «Універсальна» та надання йому грошових коштів за цим договором.

Надані Банком документи свідчать про існування між сторонами правовідносин з іншого договору кредиту, з приводу належного виконання якого Банк до суду не звертався.

На викладені вище факти місцевий суд уваги не звернув, вважав встановленими обставини у справі, що не були належним чином доведені, зробив помилкові висновки,що не відповідають обставинам справи та як слідство неправильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального права, що регулюють правовідносини з договору кредиту.

Доводи щодо недоведеності укладення між сторонами 01.06.2010 року кредитного договору № б/н на умовах кредитна картка «Універсальна» знайшли своє підтвердження у матеріалах справи, що є підставою для задоволення апеляційної скарги, скасування рішення суду та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позову. Тому інші доводи апеляційної скарги колегією суддів не перевірялися та висновки по ним не робилися.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до ч. ч. 1, 13 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Враховуючи обґрунтованість апеляційної скарги ОСОБА_1, з ПАТ КБ «ПриватБанк» на його користь належить стягнути 2 400 гривень, сплачених при подачі апеляційної скарги (а.с. 234).

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 368, 374, 376, 382 - 384 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 30 березня 2018 року скасувати, ухвалити нове рішення.

У задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором - відмовити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 2 400 (дві тисячі чотириста) гривень судового збору.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 21 вересня 2018 року.

Головуючий О.Ю. Тичкова

Судді І.П. Коваленко

Р.М. Піддубний