Справа № 466/8545/17 Головуючий у 1 інстанції: Єзерський Р.Б
Провадження № 22-ц/783/1082/18 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 вересня 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючої судді - Копняк С.М.

суддів - Бойко С.М., Мельничук О.Я.,

секретар - Брикайло М.В.,

з участю представника позивача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_4 на рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 26 лютого 2018 року у справі за позовом Львівської міської ради до ОСОБА_3, ОСОБА_5, третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Управління комунальної власності департаменту економічного розвитку Львівської міської ради, третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача-1 - Приватне виробничо комерційне підприємство «Львів-струм» про витребування об'єктів нерухомого майна нежитлових приміщень та зобов'язання повернути вказане майно, скасування реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна - нежитлові приміщення, -

в с т а н о в и л а :

09 листопада 2017 року Львівська міська рада звернулася в суд з позовом до відповідачів, в якому просить суд постановити рішення про витребування у ОСОБА_3 на користь територіальної громади м. Львова в особі Львівської міської ради обєкти нерухомого майна - нежитлових приміщень під інд. 14, 13, 10 загальною площею 15,4 кв.м по вул. Шевченка, 374 (реєстраційний номер обєкта нерухомого майна 101); нежитлових приміщень під інд. 7 загальною площею 3,6 кв.м по вул. Шевченка, 374 (реєстраційний номер обєкта нерухомого майна 101); нежитлових приміщень під інд. 4, 3 загальною площею 7,6 кв.м по вул. Шевченка, 374 (реєстраційний номер обєкта нерухомого майна 101); нежитлових приміщень під інд. 12, 5, 1, 2, 11 загальною площею 53 кв.м по вул. Шевченка, 374 (реєстраційний номер обєкта нерухомого майна 101); нежитлових приміщень під інд. 6, 8, 9 загальною площею 52,2 кв.м по вул. Шевченка, 374 (реєстраційний номер обєкта нерухомого майна 101) та зобовязання повернути вказане майно за актом приймання-передачі територіальній громаді м. Львова в особі Львівської міської ради, а також скасування реєстрації права власності за ОСОБА_3 на зазначені обєкти нерухомого майна.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що нежитлові приміщення першого поверху під інд. від 78 по 93 загальною площею 240, 3 кв.м по вул. Шевченка, 374 у м. Львові належать на праві комунальної власності територіальній громаді м. Львова в особі Львівської міської ради. На підставі рішення Господарського суду Львівської області від 26.08.2014 р. визнано за приватним виробничо-комерційним підприємством «Львів-струм» право власності на нежитлові приміщення, площею 120, 2 м.кв., що знаходяться за адресою м. Львів, вул. Шевченка, 374 і позначені на поверховому плані ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» під індексами 78 - 51,6 м.кв., 7 9 -12, 4 м.кв., 80 - 1, 0 м.кв., 81 18, 6 м.кв., 82 34, 3 м.кв., 83 2, 3 м. кв. Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 10.11.2015 р. рішення Господарського суду Львівської області від 26.08.2014 р. скасовано і прийнято нове рішення, згідно з яким у задоволенні зустрічного позову відмовлено.

Проте на підставі скасованого рішення суду в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно було зареєстровано право приватної власності за ПВКП «Львів-струм» на нежитлові приміщення 1-го поверху під інд. 78 - 83 загальною площею 120, 2 кв.м. Згодом, в результаті поділу обєкта було утворено 5 обєктів під інд. 14, 13, 10; 7; 4, 3; 12, 5, 1, 2, 11; 6, 8, 9.

01.04.2017 р. між ПВКП «Львів-струм» та ОСОБА_3 на спірні приміщення укладено договори купівлі-продажу, посвідчені нотаріусом ОСОБА_5

З наведено вбачається, що спірні приміщення вибули з володіння власника Львівської міської ради поза його волею, що є підставою для витребування майна у набувача.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 26 лютого 2018 року позов задоволено.

Витребувано у ОСОБА_3, проживаючого за адресою: 79000, м. Львів, вул. Східна, 18/6 (ІПН НОМЕР_1) на користь територіальної громади м. Львова в особі Львівської міської ради () обєкти нерухомого майна - нежитлові приміщення під інд. 14,13,10 загальною площею 15,4 кв.м по вул. Шевченка, 374 (реєстраційний номер обєкта нерухомого майна 101); нежитлові приміщення під інд. 7 загальною площею 3,6 кв.м по вул. Шевченка, 374 (реєстраційний номер обєкта нерухомого майна 101); нежитлові приміщення під інд. 4,3 загальною площею 7,6 кв.м по вул. Шевченка, 374 (реєстраційний номер обєкта нерухомого майна 101); нежитлові приміщення під ійд. 12,5,1,2,11 загальною площею 53 кв.м по вул. Шевченка, 374 (реєстраційний номер обєкта нерухомого майна 101); нежитлові приміщення під інд. 6,8,9 загальною площею 52,2 кв.м по вул. Шевченка, 374 (реєстраційний номер обєкта нерухомого майна 101) та повернути вказане майно за актом приймання-передачі територіальній громаді м. Львова в особі Львівської міської ради.

Скасовано реєстрацію права власності за ОСОБА_3 (ІПН НОМЕР_1) на обєкти нерухомого майна - нежитлові приміщення під інд. 14,13,10 загальною площею 15,4 кв.м по вул. Шевченка, 374 (реєстраційний номер обєкта нерухомого майна 101); нежитлові приміщення під інд. 7 загальною площею 3,6 кв.м по вул. Шевченка, 374 (реєстраційний номер обєкта нерухомого майна 101); нежитлові приміщення під інд. 4,3 загальною площею 7,6 кв.м по вул. Шевченка, 374 (реєстраційний номер обєкта нерухомого майна 101); нежитлові приміщення під інд. 12,5,1,2,11 загальною площею 53 кв.м по вул. Шевченка, 374 (реєстраційний номер обєкта нерухомого майна 101); нежитлові приміщення під інд. 6,8,9 загальною площею 52,2 кв.м по вул. Шевченка, 374 (реєстраційний номер обєкта нерухомого майна 101).

Стягнуто з ОСОБА_3, ОСОБА_5 судовий збір в користь Львівської міської ради в розмірі 3 200 (три тисячі двісті) грн.

Рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 26 лютого 2018 року оскаржив представник відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_4, подавши апеляційну скаргу.

В обгрунтування апеляційної скарги покликається на те, що суд першої інстанції не зясував повністю обставин справи, а саме не встановив на підставі належних і допустимих доказів, що нежитлові приміщення площею 131,8 м.кв., які він витребовував у відповідача ОСОБА_3 є тими самими приміщення площею 120,2 м. кв., право власності на які було зареєстровано за позивачем, а відтак, обставини справи, які суд визнав встановленими є недоведеними.

Вважає неправильним висновок районного суду про те, що третя особа ПВКФ «Львів-струм», в якої апелянт придбав спірні приміщення, в свою чергу набула на них права власності на підставі скасованих рішень судів, а відтак і подальші правочини є незаконними, оскільки даний висновок не підтверджується наявними в справі матеріалами і є безпідставним.

Просить скасувати рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 26 лютого 2018 року та ухвалити нове, яким в позові відмовити.

В порядку п. 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII, апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. Справа розглядається Апеляційним судом Львівської області у межах територіальної юрисдикції якого перебуває районний суд, який ухвалив рішення, що оскаржується, до утворення апеляційних судів в апеляційних округах, відповідно до вимог п. 8 ст. 1 Перехідних положень.

15 грудня 2017 року набрала чинності нова редакція ЦПК України, відповідно до п. 9 ст. 1 Перехідних положень вказаного Кодексу,справи у судах першої та апеляційної інстанції,провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу,розглядаються за правилами,що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Таким чином, дана справа розглядається за правилами ЦПК України в редакції Закону №2147-У111 від 03.10.2017 року, яка набрала чинності з 15.12.2017 року.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, а також позовних вимог та підстав позову, що були предметом розгляду в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення. До такого висновку колегія суддів дійшла, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обовязків має право на справедливий судовий розгляд.

Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

В силу положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно п. п. 1 - 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з»ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Пленум Верховного Суд України у п. 11 Постанови «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року № 11 розяснив, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів.

Суд першої інстанції зазначених вимог закону дотримався.

За приписами ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимоги апеляційної скарги.

Частиною 2 ст.367ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Колегією суддів справа переглядається в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги виходив з того, що обєкти нерухомого майна - нежитлові приміщення під інд. 14, 13, 10 загальною площею 15,4 кв.м по вул. Шевченка, 374 (реєстраційний номер обєкта нерухомого майна 101); нежитлові приміщення під інд. 7 загальною площею 3,6 кв.м по вул. Шевченка, 374 (реєстраційний номер обєкта нерухомого майна 101); нежитлові приміщення під інд. 4, 3 загальною площею 7,6 кв.м по вул. Шевченка, 374 (реєстраційний номер обєкта нерухомого майна 101); нежитлові приміщення під інд. 12, 5, 1, 2, 11 загальною площею 53 кв.м по вул. Шевченка, 374 (реєстраційний номер обєкта нерухомого майна 101); нежитлові приміщення під інд. 6, 8, 9 загальною площею 52,2 кв.м по вул. Шевченка, 374 (реєстраційний номер обєкта нерухомого майна 101), вибули з володіння територіальної громади м. Львова поза її волею, а відтак повинні бути витребувані з незаконного володіння ОСОБА_3.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, нежитлові приміщення першого поверху під інд. від 78 по 93 загальною площею 240,3 кв.м по вул. Шевченка, 374 у м. Львові належать на праві комунальної власності територіальній громаді м. Львова в особі Львівської міської ради, що підтверджується свідоцтвом про право власності від 21.02.2011 р. Право комунальної власності на ці приміщення зареєстроване в Реєстрі прав власності на нерухоме майно, реєстраційний номер нерухомого майна 33475864.

26.08.2014 року Господарським судом Львівської області ухвалено рішення у справі №914/2356/14 за позовом ФОП ОСОБА_6 до ПВКП «Львів-струм» про зобов'язання до виконання умов договору та за зустрічним позовом ПВКП «Львів-струм» до ФОП ОСОБА_6 про визнання права власності, скасування свідоцтва та реєстрації права власності, визнання незаконним рішення виконавчого комітету Львівської міської ради, яким у задоволенні первісного позову відмовлено повністю, зустрічний позов задоволено повністю, а саме: визнано за приватним виробничо-комерційним підприємством «Львів-струм» право власності на нежитлові приміщення, площею 120, 2 кв.м., що знаходяться за адресою м. Львів, вул. Шевченка, 374 і позначені на поверховому плані ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» під індексами 78 - 51,6 кв.м., 79-12,4 кв.м., 80 - 1,0 кв.м., 81 - 18,6 кв.м., 82 - 34,3 кв.м., 83 - 2,3 кв.м.; визнано незаконними та скасовано частково рішення виконавчого комітету Львівської міської ради № 216 від 21.02.2011 року «Про оформлення права комунальної власності на нежитлові приміщення на вул. Т. Шевченка, 374» в частині оформлення права комунальної власності на нежитлові приміщення першого поверху під індексами 78 - 83, площею 120, 2 кв.м.; скасовано свідоцтво від 21.02.2011 року про право власності на нежитлові приміщення частково, в частині посвідчення належності приміщень, позначених під індексами 78 - 83, котрі знаходяться за адресою м. Львів, вул. Т. Шевченка, 374 до комунальної власності (приналежності територіальній громаді м. Львова); скасовано реєстрацію права комунальної власності за територіальною громадою м. Львова від 20.04.2011 року (витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно №29738363 від 20.04.2011 року; реєстраційний номер 33475864) нежитлових приміщень площею 120, 2 кв.м. за адресою: м. Львів, вул. Т. Шевченка, 374.

17.09.2014 року державний реєстратор департаменту державної реєстрації Міністерства юстиції України ОСОБА_7 на підставі рішення Господарського суду Львівської області від 26.08.2014 року зареєстрував в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (далі Державний реєстр) право приватної власності на вказані приміщення за ПВКП «Львів-струм».

Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 10.11.2015 року рішення Господарського суду Львівської області від 26.08.2014 року у справі №914/2356/14 скасовано і прийнято нове рішення, згідно з яким у задоволенні зустрічного позову відмовлено повністю.

На підставі цієї постанови 03.08.2016 року державний реєстратор управління державної реєстрації Львівської міської ради ОСОБА_8 вніс в Державний реєстр запис про скасування державної реєстрації права власності за ПВКП «Львів-струм» на нежитлові приміщення під інд. 78 - 83, загальною площею 120,2 кв.м., по вул. Шевченка, 374 у м. Львові.

25.08.2016 року приватний нотаріус ОСОБА_9, незважаючи на скасування в Державному реєстрі запису про реєстрацію права власності за ПВКП «Львів-струм», внесла в Державний реєстр запис про реєстрацію змін, а саме зміну площі обєкта з 120,2 кв.м на 131, 8 кв.м.

24.10.2016 року постановою Львівського окружного адміністративного суду скасовано рішення державного реєстратора управління державної реєстрації Львівської міської ради ОСОБА_8 про скасування державної реєстрації права власності за ПВКП «Львів-струм» на вказані приміщення. Зазначена постанова скасована згідно з постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 19.12.2017 року.

Згідно з ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відтак, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про те, що не підлягає доказуванню факт незаконності набуття ПВКП «Львів-струм» права власності на нежитлові приміщення під інд. від 78 по 83 по вул. Шевченка, 374, оскільки така обставина встановлена в постанові Львівського апеляційного господарського суду від 10.11.2015 року. Також не підлягає доказуванню та обставина, що скасування в Державному реєстрі державної реєстрації права власності за ПВКП «Львів-струм» на вказані приміщення відбулося ще 03.08.2016 року і було правомірним, оскільки такі обставини встановлені в постанові Львівського апеляційного адміністративного суду від 19.12.2017 року.

Як вбачається з інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 05.01.2017 р. закрито обєкт нерухомого майна нежитлові приміщення першого поверху під інд. 78 - 83 по вул. Шевченка, 374, внаслідок поділу обєкта нерухомого майна.

В результаті поділу в Державному реєстрі 04.01.2017 року державний реєстратор Львівської дирекції УДППЗ «Укрпошта» ОСОБА_10 зареєструвала право власності за ПВКП «Львів-струм» на нежитлові приміщення під інд. 6 ,8, 9 загальною площею 52, 2 кв.м по вул. Шевченка, 374 (реєстраційний номер обєкта нерухомого майна 101); 04.01.2017 року державний реєстратор Львівської дирекції УДППЗ «Укрпошта» ОСОБА_10 зареєструвала право власності за ПВКП «Львів-струм» на нежитлові приміщення під інд. 12, 5, 1, 2, 11 загальною площею 53 кв.м. по вул. Шевченка, 374 (реєстраційний номер обєкта нерухомого майна 101); 04.01.2017 року державний реєстратор Львівської дирекції УДППЗ «Укрпошта» ОСОБА_10 зареєструвала право власності за ПВКП «Львів-струм» на нежитлові приміщення під інд. 4, 3 загальною площею 7, 6 кв.м по вул. Шевченка, 374 (реєстраційний номер обєкта нерухомого майна 101); 05.01.2017 року державний реєстратор Львівської дирекції УДППЗ «Укрпошта» ОСОБА_10 зареєструвала право власності за ПВКП «Львів-струм» на нежитлові приміщення під інд. 7 загальною площею 3, 6 кв.м по вул. Шевченка, 374 (реєстраційний номер обєкта нерухомого майна 101).

Підставою виникнення права приватної власності ПВКП «Львів-струм» на вказані обєкти нерухомого майна в Державному реєстрі зазначено рішення Господарського суду Львівської області від 26.08.2014 року у справі №914/2356/14.

Як вбачається з вищенаведеного, на момент реєстрації права власності за ПВКП «Львів-струм» на вказані приміщення, що відбувалося 04.01.2017 року та 05.01.2017 року, рішення Господарського суду Львівської області від 26.08.2014 року у справі №914/2356/14, яке було підставою для такої реєстрації, було скасоване постановою Львівського апеляційного господарського суду від 10.11.2015 року.

В подальшому, 01.04.2017 року право власності на вищевказані нежитлові приміщення набув ОСОБА_3, згідно договорів купівлі-продажу від 01.04.2017 року, посвідчених приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_5

Крім того, як вбачається з інвентаризаційної справу на будинок по вул. Шевченка, 374 у м. Львові в поверховому плані першого поверху будинку по вул. Шевченка, 374 у м. Львові нанесено нежитлові приміщень під інд. 78 - 83, загальною площею 120, 2 кв.м. На цьому ж плані нанесено виправлення шляхом закреслення старих контурів та нанесенням нових, а також виправлено цифрові дані та написи на плані, шляхом закреслення їх червоною тушшю та написанням нових червоною тушшю, а саме нанесено приміщення під інд. 1 - 14. Внесення поточних змін до інвентаризаційних документів шляхом закреслення старих контурів і нанесенням нових та виправленням написів червоною тушшю передбачено розділом 11 Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації обєктів нерухомого майна, затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 24.05.2001 №127.

З поверхового плану простежуються такі зміни в технічних характеристиках приміщень під інд. 78 - 83, що належать Львівській міській раді. Так, стіна між приміщеннями під інд. 78 (площа 51,6 кв.м) та 79 (площа 12,4 кв.м) демонтована, в приміщенні під інд. 78 споруджено дві стіни. В результаті цього утворено приміщення під інд. 1 (площа 24,6 кв.м), інд. 9 (площа 24,4 кв.м), інд. 10 (площа 12,9 кв.м), інд. 13 (площа 1,5 кв.м), інд. 14 (площа 1,0 кв.м). Стіна між приміщеннями 81 (площа 18,6 кв.м) та 82 (площа 34,3 кв.м) демонтована і споруджена нова стіна, в результаті чого утворено приміщення під інд. 5 (площа 21,9 кв.м), під інд. 8 (площа 26,4 кв.м), інд. 6 (1,4 кв.м), інд. 7 (площа 3,6 кв.м), інд.12 (площа 1,4 кв.м). В зовнішній ніші утворено приміщення під інд. 3 (площа 1,4 кв.м) та під інд. 4 (площа 6,2 кв.м). Приміщення під інд. 11 площею 4,2 кв.м є вхідним заскленим тамбуром, площа якого не враховувалася до загальної площі приміщень під інд. 78 83, оскільки відповідно до п.6.2 Інструкції №127 від 24.05.2001р. загальну площу приміщень визначають як суму площ усіх приміщень (за винятком вхідних тамбурів).

Відповідно до п. 30 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», виключно на пленарних засіданнях сесії вирішуються питання відчуження обєктів комунальної власності. Обєкти права комунальної власності не можуть бути вилучені у територіальних громад і передані іншим субєктам права власності без згоди безпосередньо територіальної громади або відповідного рішення ради чи уповноваженого нею органу, за винятком випадків, передбачених законом (ст. 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»).

Відповідно до ч. 2 ст. 327 ЦК України управління майном, що є в комунальній власності, здійснюють безпосередньо територіальна громада та утворені нею органи місцевого самоврядування.

Частиною 1 ст.319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Згідно зі ст. 388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно:

1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння;

2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння;

3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

З огляду на те, що обєкти нерухомого майна - нежитлові приміщення під інд. 14, 13, 10 загальною площею 15, 4 кв.м по вул. Шевченка, 374 (реєстраційний номер обєкта нерухомого майна 101); нежитлові приміщення під інд. 7 загальною площею 3, 6 кв.м по вул. Шевченка, 374 (реєстраційний номер обєкта нерухомого майна 101); нежитлові приміщення під інд. 4, 3 загальною площею 7, 6 кв.м по вул. Шевченка, 374 (реєстраційний номер обєкта нерухомого майна 101); нежитлові приміщення під інд. 12, 5, 1, 2, 11 загальною площею 53 кв.м по вул. Шевченка, 374 (реєстраційний номер обєкта нерухомого майна 101); нежитлові приміщення під інд. 6, 8, 9 загальною площею 52, 2 кв.м по вул. Шевченка, 374 (реєстраційний номер обєкта нерухомого майна 101), вибули з володіння Львівської міської ради на підставі рішення Господарського суду Львівської області від 26.08.2014 року у справі №914/2356/14, яке було скасоване постановою Львівського апеляційного господарського суду від 10.11.2015 року, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що спірні нежитлові приміщення вибули з володіння територіальної громади м. Львова поза волею останньої. А тому права власника нежитлових приміщень - територіальної громади міста Львова в особі Львівської міської ради можуть бути захищені шляхом витребування таких з чужого незаконного володіння.

Відповідно до закріпленого в ст. 387 ЦК України загального правила власник має необмежене право витребувати майно із чужого незаконного володіння.

Витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору.

У цьому разі майно може бути витребуване від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача, з підстав, передбачених ч. 1 ст. 388 ЦК України.

Право власника на витребування майна від добросовісного набувача на підставі ч. 1 ст. 388 ЦК України пов'язується з тим, у який спосіб майно вибуло з його володіння. Ця норма передбачає вичерпне коло підстав, коли за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача (постанова ВСУ від 02.11.2016 року № 522/10652/15-ц).

Враховуючи наведене, обраний позивачем - Львівською міською радою спосіб захисту порушеного права є належним.

Слід зазначити, до судом апеляційної інстанції не приймаються доводи апеляційної скарги про те, що судом безпідставно встановлено, що витребувані приміщення та приміщення, що належали відповідачу є одним і тим самим обєктом, а також те, що в рішенні суду не зазначається яким чином площа 120,2 кв.м. перетворилась в 131,8 кв.м. є безпідставними, оскільки з поверхневого плану інвентаризаційної справи чітко вбачається, що приміщення під інд. 1-14 утворилось внаслідок перепланування приміщень під інд. 78 - 83. Крім того, підтвердженням тотожності обєктів є й те, що в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за ПВКП «Львів-струм» було зареєстровано право власності на приміщення 78 - 83 площею 120, 2 кв.м. (на підставі рішення Господарського суду Львівської області від 26.08.2014 року у справі №914/2356/14, яке було скасоване постановою Львівського апеляційного господарського суду від 10.11.2015 року), а згодом було змінено площу цих приміщень на 131,8 кв.м.

Щодо покликання апелянта на те, що судом безпідставно відхилено висновок експерта №01/02-18я по результатах проведення будівельно-технічної експертизи за заявою ОСОБА_3 від 13.02.2018 року, то колегія суддів вважає, що судом в рішенні вірно враховано, що доказування не може грунтуватися на припущеннях, а тому висновок експерта ОСОБА_11 є недостовірним доказом в розумінні ст. 79 ЦПК України, на підставі якого не можна встановити дійсні обставини справи, оскільки даний висновок експерта фактично побудований на припущеннях, що вбачається з його дослідницької та заключної частин в яких наявні неузгодженості і розбіжності.

Колегія суддів не вбачає за необхідне і призначення експертизи з цього приводу у даній справі в суді апеляційної інстанції, про що клопотав представник апелянта, оскільки з матеріалів інвентаризаційно справи вбачається, що зовнішні межі спірних приміщень не змінювались, а площа таких змінилась внаслідок внутрішніх перепланувань. Для визначення цих обставин спеціальні знання не є необхідними.

З огляду на вищевикладене, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та не дають підстав для висновку про порушення судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, зводяться виключно до переоцінки доказів, яким судом першої інстанції було надано обґрунтовану оцінку.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Судом правильно встановлені фактичні обставини справи, вірно застосовано матеріальний закон та дотримана процедура розгляду, передбачена ЦПК України, а тому колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції дотримавшись норм матеріального та процесуального права, повно і всебічно з'ясувавши всі дійсні обставини спору сторін, вирішив дану справу згідно із законом і підстав для скасування ухваленого у справі судового рішення та задоволення поданої апеляційної скарги, виходячи з меж її доводів, немає.

Керуючись ст. ст. 258, 259, 268, 367-369, 372, 374 ч.1 п.1, 375, 381-384, 390 ЦПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_4 - залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 26 лютого 2018 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст постанови складено 21 вересня 2018 року.

Головуюча Копняк С.М.

Судді: Бойко С.М.

ОСОБА_12