Номер провадження: 22-ц/785/3460/18
Номер справи місцевого суду: 511/2188/17
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Погорєлова С. О.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.10.2018 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Одеської області у складі:

головуючого судді: Погорєлової С.О.

суддів: Заїкіна А.П., Таварткіладзе О.М.

за участю секретаря Томашевської К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 в частині оскарження рішення Роздільнянського районного суду Одеської області від 21 грудня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Садівничого товариства «Банківець», мас. «Мале-1» про захист прав власника та припинення протиправних дій, -

встановила:

20 жовтня 2017 року ОСОБА_2 звернулася до суду із позовом до Садівничого товариства «Банківець», мас. «Мале-1» про захист прав власника та припинення протиправних дій, та просила:

1) на підставі ч.ч. 2, 3 ст.13 ЦК зобов'язати Садівниче товариство «Банківець», мас. «Мале-1» у спосіб, визначений п.3 ч.2 ст. 16 ЦК припинити дії щодо порушення прав на споживання електроенергії шляхом перешкоджанню подачі останньої на земельну ділянку, належну на праві власності ОСОБА_2 у с. Мале Роздільнянського району та/або відключення від електроживлення садового будинку ОСОБА_2, що розташований на цій землі та утримуватись від цього у подальшому;

2) на підставі заключної частини (№5) ст. 13 ЦК визнати затверджений 24 лютого 2007 р. та зареєстрований Єгорівською сільрадою 27 вересня 2007 р. статут Садівничого товариства «Банківець», мас. «Мале-1» таким, що не відповідає чинному наразі законодавству;

3) у спосіб, визначений п.1 ч.2 ст. 16 ЦК та на підставі ст.19 ЦК визнати за ОСОБА_2 право на самозахист зокрема, але не виключно, шляхом тотожних, співрозмірних та віддзеркалюючих дій, що вчинені Садівничим товариством «Банківець», мас. «Мале-1»;

4) тобто, визнати за ОСОБА_2 право перешкоджати Садівничому товариству «Банківець», мас. «Мале-1» у користуванні електроенергією у разі вчинення такого відносно ділянки та будинку ОСОБА_2 у спосіб, застосований для таких перешкод самим Садівничим товариством «Банківець», мас. «Мале-1» (т.1, а.с. 1-3, 71).

В обґрунтування свого позову посилалась на те, щоправління Садівничого товариства «Банківець», мас. «Мале-1» чинить самоуправне несанкціоноване відключення її садового будинку від електромережі, до якої взагалі та окремих її частин відповідач не має жодного відношення. Такі дії відповідача, який зловживає правами, на думку ОСОБА_2, порушують ч. 2 ст. 13 ЦК та мають намір перешкоджати правам позивачки на користування електроенергією та, у такій спосіб, примусити її до сплати на користь відповідача «членських внесків». Зазначала, що рішенням Роздільнянського районного суду від 03 березня 2016 року частково був задоволений позов ОСОБА_2 до Садівничого товариства «Банківець», мас. «Мале-1» про захист прав власника, припинення протиправної діяльності та стягнення моральної шкоди, після якого протиправна діяльність відповідача була призупинена, але з вересня 2017 року відповідачем знову розпочато тотожні вимоги/примуси вступу до Садівничого товариства «Банківець», мас. «Мале-1» та сплати так звані «членських внесків». На думку позивача, відповідач зловживає своїми правами, що підлягає припиненню.

Ухвалою Роздільнянського районного суду Одеської області від 06 грудня 2017 року провадження по справі в частині визнання на підставі заключної частини (№ 5) ст. 13 ЦК затвердженого 24 лютого 2007 року та зареєстрованого Єгорівською сільрадою 27 вересня 2007 року Статуту Садівничого товариства «Банківець», мас. «Мале-1» таким, що не відповідає чинному наразі законодавству, було закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 205 ЦПК України (в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин) (т.1, а. с. 112).

Рішенням Роздільнянського районного суду Одеської області від 21 грудня 2017 року в задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено (т.1, а. с. 147-149).

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити, посилаючись на його необґрунтованість, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, а саме, на думку апелянта, судом не було враховано, що Садівниче товариство «Банківець», мас. «Мале-1», не маючи будь-якої власності взагалі, порушуючи всі вимоги законодавства, не маючи прав на постачання електроенергії та на її відключення, вже неодноразово здійснювало дії по відключенню будинку позивача від електропостачання та може зробити вказане в майбутньому, а також може вчинити і інші дії щодо порушення прав позивача (т.1, а.с. 161-172).

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, протоколом загальних зборів садово-городничого кооперативу «Банківець» від 24 лютого 2007 р., який діяв на підставі Статуту від 31 січня 1998 р., на якому ОСОБА_2 не була присутня, вирішено створити Садівниче товариство «Банківець», мас. «Мале-1», у складі 38 членів.

В Статуті створеного Садівничого товариства «Банківець», мас. «Мале-1» відсутні відомості про те, що Товариство є правонаступником СГК «Банківець».

Садівниче товариство «Банківець», мас. «Мале-1» зареєстроване 16 квітня 2007 року, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію юридичної особи.

Загальними зборами від 24 лютого 2007 року було затверджено Статут Садівничого товариства «Банківець», мас. «Мале-1» зі змінами від 27 травня 2007 р., зареєстроване в Єгорівській сільській раді.

В подальшому, вказаний Статут було змінено та загальними зборами від 16 жовтня 2016 р. затверджено нову редакцію Статуту Садівничого товариства «Банківець», мас. «Мале-1» (т.1, а.с. 44-55).

Відповідно до п.п.1.1., 1.2 Статуту, Товариство є добровільною, незалежною, недержавною, неприбутковою громадською організацією та створене з метою задоволення та захисту законних суспільних, економічних та інших спільних інтересів його членів, сприяє належному утриманню та цільовому і раціональному використанню земельних ділянок членів Товариства та майна загального користування.

Заяви ОСОБА_2 на прийняття її в члени Садівничого товариства «Банківець», мас. «Мале-1» та рішення загальних зборів з цього приводу судам першої та апеляційної інстанції не надано.

Таким чином, позивачка ОСОБА_2 не є членом Садівничого товариства «Банківець», мас. «Мале-1»

Крім того, представник ОСОБА_2 в судовому засіданні суду першої інстанції категорично заперечував членство позивачці у створеному у 2007 році Садівничому товаристві «Банківець», мас. «Мале-1».

Згідно Листа від 09 листопада 2015 р. № 12096/15/61-15 Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг роз'яснено, що Садівниче товариство в розумінні Правил користування електричною енергією, затверджених постановою НКРЕ від 31 липня 1996 р. №28 (далі - Правила), є «населеним пунктом», а його члени є «споживачами населеного пункту». Таким чином, питання щодо користування електричною енергією, зокрема, щодо відключення електроустановки споживачів населеного пункту - членів Садівничого товариства та не членів Садівничого товариства від електропостачання регулюються установчими документами Садівничого товариства та /або укладеними договорами між споживачами населеного пункту та населеним пунктом щодо обслуговування технологічних електричних мереж населеного пункту. Також, Листом роз'яснено право споживача у разі виходу із складу населеного пункту або прийняття відповідного рішення органом управління населеного пункту для користування електричною енергією змінити у встановленому порядку схему електропостачання та приєднати належну йому електроустановку до електричних мереж електропередавальної організації, укласти тристоронній договір про користування електричною енергією на території населеного пункту з постачальником електричної енергії та населеним пунктом на основі Типового договору та Договору про користування електричною енергією відповідно до Правил користування електричною енергією для населення, затверджених постановою КМУ від 26 липня 1999 р. № 1357.

Постачання електричної енергії Садівничому товариству «Банківець», мас. «Мале-1» здійснюється на підставі договору про постачання електричної енергії №231 від 28 грудня 2009 р., укладеного між ВАТ ЕК «Одесаобленерго» (Постачальник) та Садівничим товариством «Банківець», мас. «Мале-1» (Споживач) (т.1, а.с. 30-43).

Садівниче товариство (населений пункт) є споживачем електроенергії - юридичною особою, що закуповує електричну енергію для забезпечення потреб електроустановок всього товариства (населеного пункту), зокрема для забезпечення електричною енергією членів садового товариства (споживачів населеного пункту).

Вказане у повному обсязі спростовує довід апеляційної скарги ОСОБА_2, що Садівниче товариство «Банківець», мас. «Мале-1» не має законних прав на постачання електроенергії та на її відключення.

Рішенням Роздільнянського районного суду від 03 березня 2016 р. у справі №511/2633/15-ц позовні вимоги ОСОБА_2 до Садівничого товариства «Банківець», мас. «Мале-1» було задоволено частково: визнано незаконним та скасовано рішення загальних зборів Садівничого товариства «Банківець», мас. «Мале-1» від 23 серпня 2015 року в частині припинення подачі води та електроенергії на земельну ділянку, належну ОСОБА_2 за систематичну несплату членських внесків та небажання їх сплачувати.

Крім того, вказаним рішенням суду в задоволенні інших позовних вимог ОСОБА_2 було відмовлено, а саме: відмовлено захистити права позивача від забороненої агресивної практики відповідача шляхом визнання вимог відповідача щодо сплати членських внесків незаконними діями, які порушують права споживача; 2) визначити Статут відповідача таким, що не відповідає вимогам законів України; 3) визнати діяльність Садівничого товариства «Банківець», мас. «Мале-1» щодо надання комунальних послуг та господарську діяльність Товариства недійсною, яка не відповідає законам України, зокрема - ч.4 ст.19 Закону України «Про захист прав споживачів», стягнення моральної шкоди (т.1, а.с.127-129).

Зазначене рішення суду першої інстанції було залишено без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 14 червня 2016 року (т.1, а.с. 131-137).

При цьому, вказаними судовими рішеннями суду, крім іншого, було встановлено наступне.

Позивачка ОСОБА_2 користувалась електричною енергією, яку отримувало Садівниче товариство «Банківець», мас. «Мале-1» від Постачальника, без укладання письмового Договору.

Згідно ст.55 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорення.

Таким чином, у розумінні закону, суб'єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

При цьому, звертаючись до суду з позовом про:

1) на підставі ч.2-3 ст.13 ЦК зобов'язати Садівниче товариство «Банківець», мас. «Мале-1» у спосіб, визначений п.3 ч.2 ст. 16 ЦК припинити дії щодо порушення прав на споживання електроенергії шляхом перешкоджанню подачі останньої на земельну ділянку, належну на праві власності ОСОБА_2 у с. Мале Роздільнянського району та/або відключення від електроживлення садового будинку ОСОБА_2, що розташований на цій землі та утримуватись від цього у подальшому;

2) у спосіб, визначений п.1 ч.2 ст. 16 ЦК та на підставі ст.19 ЦК визнати за ОСОБА_2 право на самозахист зокрема, але не виключно шляхом тотожних, співрозмірних та віддзеркалюючих дій, що вчинені Садівничого товариства «Банківець», мас. «Мале-1»;

4) тобто, визнати за ОСОБА_2 право перешкоджати Садівничому товариству «Банківець», мас. «Мале-1» у користуванні електроенергією у разі вчинення такого відносно ділянки та будинку ОСОБА_2 у спосіб, застосований для таких перешкод самим Садівничим товариством «Банківець», мас. «Мале-1», - позивач не зазначив та не довів, які її права порушені, невизнані або оспорені і підлягають захисту в обраний позивачкою спосіб в порядку цивільного судочинства, та саме які заходи правового характеру суд повинен застосувати.

Частина 1 статті 2 ЦПК України передбачає, що завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Отже, діючим законодавством визначено три окремі підстави для захисту цивільного права особи: порушення, невизнання, оспорювання цивільного права.

Невизнання цивільного права полягає у пасивному запереченні наявності в особи суб'єктивного цивільного права, яке безпосередньо не завдає шкоди суб'єктивному праву, але створює невпевненість у правовому статусі носія суб'єктивного права.

Право на звернення до суду (право на захист у процесуальному розумінні) гарантується Конституцією України та законами України, у тому числі статтями 15, 16 ЦК України та статтями 2, 4, 5, 19 ЦПК України, і може бути реалізоване, зокрема, коли особа вважає, що її право не визнається. У разі доведення в установленому законодавством порядку обставин, якими обґрунтовувалися вимоги, у тому числі й про усунення перешкод у здійсненні невизнаного права шляхом зобов'язання вчинити певні дії, особа має суб'єктивне матеріальне право на їх задоволення.

Згідно ч.1 ст. 19 ЦПК України, суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких проводиться за правилами іншого судочинства.

Згідно ч.1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Положення цієї статті ґрунтуються на нормах Конституції України, які закріплюють обов'язок держави забезпечувати захист прав і свобод людини і громадянина судом (стаття 55).

Частиною 2 ст. 16 ЦК встановлено способи захисту цивільних прав та інтересів судом. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб'єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Особа, законний інтерес або право якої порушено, може скористатися способом захисту, який прямо передбачений нормою матеріального права або може скористатися можливістю вибору між декількома способами захисту, якщо це не заборонено законом. Якщо ж спеціальні норми не встановлюють конкретних заходів, то особа має право обрати спосіб із числа передбачених ст. 16 ЦК з урахуванням специфіки порушеного права й характеру правопорушення.

Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника.

Власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права, який прямо визначається спеціальним законом, що регламентує конкретні цивільні правовідносини.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що вимоги позивача про визнання за ОСОБА_2 право перешкоджати Садівничому товариству «Банківець», мас. «Мале-1» у користуванні електроенергією у разі вчинення такого відносно ділянки та будинку ОСОБА_2 у спосіб, застосований для таких перешкод самим Садівничим товариством «Банківець», мас. «Мале-1», є способом захисту права, не передбаченим законом. Крім того, вимога про надання дозволу позивачу на вчинення певних дії в майбутньому не може бути задоволена, оскільки захисту підлягає тільки порушене право, а в цьому випадку порушення не відбулось.

Аналогічні правові позиції викладені у постановах Верховного Суду України від 13 квітня 2016 року у справі № 6-298153цс15, та від 24 травня 2017 року у справі № 6-951цс16.

Розглядаючи заявлені позивачкою позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що не знайшли свого підтвердження факти порушення особистих прав та інтересів позивачки, які підлягають захисту в порядку цивільного судочинства в обраний нею спосіб, що стало підставою для відмови в задоволенні позову у повному обсязі.

Колегія суддів погоджується із висновком суду, що вимоги позивача про надання їй дозволу в майбутньому на самозахист (у разі порушення її прав) на здійснення таких-самих дій (тотожних, відзеркалюючих, співрозмірних); визнання за позивачем права перешкоджати товариству в користуванні електроенергією тощо; припинення дії щодо порушення прав на споживання електроенергії та/або відключення від електроживлення садового будинку та утримуватись від цього у подальшому, не ґрунтуються на законі, та не передбачені ні спеціальним законом, ні ст. 16 ЦК України.

Колегія суддів вважає необґрунтованим довід апеляційної скарги ОСОБА_2 щодо порушення її прав наявністю акту від 20 вересня 2015 р. про відключення позивачки від електропостачання, та можливого здійснення відповідачем відповідних дій в майбутньому, які підлягають захисту шляхом визнання за ОСОБА_4 права на самозахист зокрема, але не виключно шляхом тотожних, співрозмірних та віддзеркалюючих дій, що вчинені Садівничого товариства «Банківець», мас. «Мале-1», тобто також на відключення товариства від електропостачання тощо, з огляду на наступне.

Так, згідно вказаного Акту на відключення від лінії електропостачання АДРЕСА_1 від 20 вересня 2015 р., складеного о 18.00 год. комісією, рішенням правління від 20 вересня 2015 р. садовода ділянки НОМЕР_1 ОСОБА_2, за порушення Статуту Садівничого товариства «Банківець», мас. «Мале-1», на підставі рішення загальних зборів постановлено відключити від загальної мережі енергопостачання.

На момент розгляду справи судами першої та апеляційної інстанції електропостачання у будинку було повністю відновлено, однак, у зв'язку з можливістю в майбутньому знову відключити будинок від електропостачання, апелянт просив захистити його права шляхом надання права на здійснення тотожних та відзеркалюючих дій, та на заборону в майбутньому здійснювати аналогічне відносно позивача, при цьому будь-яких належних, обґрунтованих та допустимих доказів порушення прав та законних інтересів ОСОБА_2, апеляційному суду не надано.

Інших доводів, окрім викладених вище, які б спростовували законні та обґрунтовані висновки суду першої інстанції, апеляційна скарга ОСОБА_2 не містить.

Крім того, необхідно зауважити, що доводи апеляційної скарги носять описовий характер і не впливають на правильність судового рішення.

При зазначених обставинах, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно й всебічно дослідив та надав оцінку обставинам по справі, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, що їх регулює.

Рішення Роздільнянського районного суду Одеської області від 21 грудня 2017року ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування немає.

Керуючись ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. ст. 375, 381-384, 390 ЦПК України, колегія суддів, -

постановила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Роздільнянського районного суду Одеської області від 21 грудня 2017року - залишити без зміни.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення до суду касаційної інстанції.

Повний текст судового рішення складений 26 жовтня 2018 року.

Головуючий С.О. Погорєлова

Судді О.М. Таварткіладзе

А.П. Заїкін