ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/0430/336/18 Справа № 195/252/17-ц Суддя у 1-й інстанції - Кондус Л.А. Доповідач - Макаров М. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 жовтня 2018 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого судді Макарова М.О.

суддів Демченко Е.Л., Куценко Т.Р.

при секретарі Надтоці А.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства комерційний банк ПриватБанк на рішення Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 24 квітня 2017 року по справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк ПриватБанк до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості,-

В С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2017 року ПАТ КБ ПриватБанк звернулись до суду із позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення з останньої заборгованості за кредитним договором б/н від 28.05.2011 року в сумі 25470,24 грн. мотивуючи тим, що згідно вказаного договору відповідач отримав кредит в розмірі 600,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 20.40% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Проте свої зобов'язання не виконує, у зв'язку з чим і просили стягнути з відповідача вказану вище заборгованість.

Рішення Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 24 квітня 2017 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом про захист свого порушеного права лише 13.02.2017 року з пропуском строку позовної давності.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ ПриватБанк просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити їх позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що вирішуючи питання про застосування стоку позовної давності, суд не визначився з початком її перебігу, оскільки без установлення обставин щодо обов'язку відповідачем погашення заборгованості частинами або погашення кредиту в повному розмірі, не пізніше останнього місяця, указаного на платіжній картці, неможливо визначити початок перебігу позовної давності, передбачений ст. 253 ЦПК України, та його переривання, а від вирішення питання про сплив позовної давності до основної вимоги залежить і вирішення питання про сплив такої і до додаткових вимог.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, з наступних підстав.

Так, судом встановлено, що 28 травня 2011 року між сторонами було укладено кредитний договір № б/н, що складається із Заяви позичальника, «Умов та правил надання банківських послуг», «Правил користування платіжною картою», копії яких додано позивачем до матеріалів справи.

Згідно умов вищевказаного договору відповідач отримав кредит в розмірі 600,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 20.40% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

У зв'язку з невиконанням відповідачем своїх зобов'язань у відповідача утворилася заборгованість у розмірі 25470,24 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості станом на 31.12.2016 року, яка складається з наступного: - 1018,79 грн. заборгованість за кредитом; - 19000,65 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; - 3761,74 грн. заборгованість за пенею та комісією; а також штрафи відповідно до пункту 8.6 Умов та правил надання банківських послуг: - 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); - 1189,06 грн. штраф (процентна складова).

Згідно зі статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірах та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Разом з цим, відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність установлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Статтею 258 ЦК України передбачена спеціальна позовна давність для окремих видів вимог, а згідно із частиною першою статті 259 ЦК України позовна давність, установлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

За змістом статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до частини четвертої статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.

Як передбачено умовами надання споживчого кредиту № б/н від 28 травня 2011 року, укладено між позивачем та відповідачкою визначено обов'язок позичальника здійснювати погашення кредиту у порядку та строки, які визначені в заяві. У разі непогашення суми кредиту в строки зазначені в заяві, заборгованість в частині непогашеної суми кредиту вважається такою, що прострочена.

А як вбачається з матеріалів справи та розрахунку заборгованості останній платіж зазначено 13 червня 2014 року в сумі 134,00 грн., проте, відповідно до детального розрахунку, який наданий банком до апеляційного суду, вбачається, що дане погашення заборгованості є автоматичним списанням з картки на картку, тобто даних про те, що саме відповідач свідомо вчинила дію, а саме сплатила цей платіж у відповідності до ст.ст. 77, 81 ЦПК України немає, тоді як інші платежі були вчинені відповідачем до 05 липня 2012 року.

У зв'язку з чим колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку про неналежність доказів сплати відповідачем заборгованості за кредитом саме 13 червня 2014 року в сумі 134,00 грн.

Крім того, у разі неналежного виконання відповідачем зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу тобто відповідно до наданих позивачем доказів з 06 липня 2012 року, що підтверджується таблицею розрахунку заборгованості, а з даним позовом позивач звернувся до суду лише 13 лютого 2017 року. Тоді як, в судовому засіданні представником відповідача заявлено клопотання про застосування строків позовної давності.

Згідно з правовою позицією, висловленою Верховним Судом України у постанові від 19 березня 2014 року у справі №6-14 цс 14, відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (ст..257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст..261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору.

Саме з такого розуміння зазначених норм матеріального права виходив і суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» у справі, що між сторонами укладено договір про надання банківських послуг у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту, зі строком дії, що відповідає строку дії картки.

За таких обставин судом першої інстанції у досить повному обсязі з'ясовані права та обов'язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені і їм дана належна оцінка, порушень норм матеріального та процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування чи зміни рішення - не встановлено, доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду, справа розглянута в межах позовних вимог і на підставі наданих сторонами доказів, а тому апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду є законним і обґрунтованим, і його слід залишити без змін.

Що стосується доводів апеляційної скарги Банку про незаконність рішення суду то колегія суддів вважає їх необґрунтованими, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів на та не погодження з рішенням суду, а тому ці доводи не можуть бути підставою для скасування правильного по суті рішення, у зв'язку з чим апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк ПриватБанк залишити без задоволення.

Рішення Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 24 квітня 2017 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя М.О. Макаров

Судді Е.Л. Демченко

ОСОБА_2