АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Номер справи: 661/2850/17
Номер провадження: 22-ц/791/438/18
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 вересня 2018 року м. Херсон

Апеляційний суд Херсонської області в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючий Бездрабко В.О. (суддя-доповідач)

Судді: Кузнєцова О.А.

Приходько Л.А.,

Секретар: Кутузова А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2, який діє в інтересах ОСОБА_3, на рішення Новокаховського міського суду Херсонської області від 04 грудня 2017 року, ухваленого під головуванням судді Бойко М.Є., у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа - служба у справах дітей виконавчого комітету Новокаховської міської ради Херсонської області про відібрання та повернення малолітніх дітей,

в с т а н о в и в:

У вересні 2017 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4, третя особа - служба у справах дітей виконавчого комітету Новокаховської міської ради Херсонської області про відібрання та повернення малолітніх дітей.

В обґрунтування позовних вимог вказав, що з 12 червня 2009 року він перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4 Сторони мають двох малолітніх дітей ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1.

У червні 2016 року подружжям було прийнято рішення про оздоровлення дітей протягом літа та їх поїздку у супроводі матері до батьків ОСОБА_4, які мешкають у Республіці Молдова в місті Чадир-Лунга.

Для організації поїздки, 29 червня 2016 року позивач видав відповідачці нотаріально посвідчену заяву про його згоду на поїздку дітей за кордон до Республіки Молдова у супроводі матері, строком до 01 липня 2017 року.

Незважаючи на домовленості подружжя та сплив строку дії заяви від 29 червня 2016 року щодо перебування дітей за кордоном, відповідач добровільно не повернула дітей до місця їх постійного проживання, причини не повідомила, повністю ігноруючи спілкування з позивачем.

Посилаючись на п.1 ст.32 Конвенції СНД про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах, 1993 року, у редакції Протоколу 1997 року, згідно якого права та обов'язки батьків та дітей визначаються законодавством Договірної Сторони, на території якої вони мають постійне спільне місце проживання, а за відсутності постійного місця проживання батьків та дітей їх взаємні права та обов'язки визначаються законодавством Договірної Сторони, громадянином якої є дитини; положення ст.154, 160, 161, 162 СК України, ОСОБА_3 просив суд постановити рішення про відібрання дітей ОСОБА_5 та ОСОБА_6 та повернення їх батьку; вирішити питання розподілу судових витрат; допустити негайне виконання рішення суду.

Рішенням Новокаховського міського суду Херсонської області від 04 грудня 2017 року у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_2, який діє в інтересах ОСОБА_3, посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення суду, яке ухвалено з порушенням, на його думку, норм матеріального та процесуального права, просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове про задоволення позову.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що судом неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи. Зокрема вказав, що суд дійшов неправильного висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Письмовий відзив на апеляційну скаргу не подавався.

Статтею 351 ЦПК України, в редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року, визначено, що судом апеляційної інстанції у цивільних справах є апеляційний суд, у межах апеляційного округу якого (території, на яку поширюються повноваження відповідного апеляційного суду) знаходиться місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Відповідно до п. 8 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується, а тому Апеляційний суд Херсонської області діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Херсонського апеляційного суду в апеляційному окрузі.

Справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу (п.9 ст.1 Перехідних положень вказаного Кодексу).

В судовому засіданні представник позивача - адвокат ОСОБА_2 апеляційну скаргу підтримав в повному обсязі за обставинами викладеними у скарзі та просив скаргу задовольнити.

З метою організації належного повідомлення ОСОБА_4 про місце, день та час розгляду справи, 16 березня 2018 року судом апеляційної інстанції на адресу Міністерства юстиції України було направлено судове доручення про вручення ОСОБА_4, за адресою вказаною позивачем, як місцезнаходження відповідача в Республіці Молдова, документів, у тому числі, виклику (повідомлення) про день судового розгляду апеляційної скарги. Проте, у призначенні судові засідання ОСОБА_4 не з'явилася, причини неявки не повідомила.

Згідно листа Міністерства юстиції України від 10 серпня 2018року №5623-22-18/12-642-18, з Міністерства юстиції Республіки Молдова не надходила інформація щодо виконання судового доручення про вручення документів відповідачу.

Заслухавши суддю-доповідача, представника ОСОБА_3. - адвоката ОСОБА_2, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судом встановлено, що 12 червня 2009 року ОСОБА_3 та ОСОБА_4 уклали шлюб.

ІНФОРМАЦІЯ_2 та ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народилися діти: донька ОСОБА_5 та син ОСОБА_6, які з дня народження постійно проживали за адресою: АДРЕСА_1

29 червня 2016 року ОСОБА_3 за нотаріально посвідченою заявою надав згоду на поїздку до Республіки Молдова своїм малолітнім дітям у супроводі їх матері ОСОБА_4. Строк дії заяви становив один рік.

При цьому слід зауважити, що матеріали справи не містять даних щодо перетину малолітніми ОСОБА_5 та ОСОБА_6 кордону України та їх фактичного місцезнаходження.

З листа Міністерства закордонних справ України від 21 липня 2017 року №71/ВЗПД/19-091-659 встановлено, що позивач звертався зі зверненням до Міністерства щодо повернення дітей в України та якому було роз'яснено про застосування до виниклих між сторонами правовідносин Конвенції про цивільно-правові аспекти міжнародного викрадання дітей від 25 жовтня 1980 року, яка підлягає застосуванню між Україною та Республікою Молдова.

Позивачу був роз'яснений порядок звернення до компетентних органів, які мають вжити заходів, направлених на надання сприяння заявнику у розгляді та прийнятті рішень про повернення дітей в Україну.

Незважаючи на ці роз'яснення, ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом про відібрання та повернення дітей, пославшись, як на підставу для задоволення заявлених вимог, на положенняКонвенції СНД про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах, 1993 року.

Відмовляючи у позові, суд першої інстанції обґрунтовано вказав на застосування до спірних правовідносин саме положень Конвенції про цивільно-правові аспекти міжнародного викрадання дітей (Гаазька конвенція) від 25 жовтня 1980 року, яка ратифікована Україною 11 січня 2006 року та підписана та ратифікована Республікою Молдова 10 квітня та 01 липня 1998 року, відповідно.

Конвенція захищає дітей від шкідливих наслідків їхнього незаконного переміщення або утримування та спрямована на забезпечення невідкладного повернення дітей до держави їхнього постійного проживання.

Відповідно до цілей Гаазької Конвенції її суть полягає в тому, що один із батьків (або будь-яка інша особа, якій належать права піклування про дитину) не має права одноосібно приймати рішення про зміну місця проживання дитини або переміщення дитини на необмежений час у інше місце, зокрема, вивозити її в іншу державу або не повертати дитину до держави її постійного проживання.

Підставою звернення до суду у справах зазначеної категорії є наявність відповідно до Гаазької Конвенції факту протиправного переміщення та/або утримування дитини та необхідність її повернення до місця постійного проживання з метою подолання негативних наслідків, які виникли у зв'язку з одноосібним рішенням особи (як правило одного з батьків) змінити місце проживання дитини (ст. 12 Конвенції).

Стаття 4 Конвенції визначає, що вона застосовується до будь-якої дитини, яка постійно проживала в Договірній державі безпосередньо перед вчиненням акта

порушення прав піклування або доступу.

За приписами ст. 6, 7 Гаазької Конвенції Договірна держава визначає Центральний орган для виконання функцій, покладених Конвенцією на такі органи. Центральні органи співпрацюють один з одним і сприяють співробітництву між компетентними органами своїх держав з метою забезпечення негайного повернення дітей та досягнення інших цілей цієї Конвенції. Зокрема, безпосередньо або через посередника, вони вживають усіх належних заходів для того, щоб:

a) виявити місцезнаходження дитини, що була незаконно переміщена або утримується;

b) запобігти нанесенню подальшої шкоди дитині або збитку зацікавленим сторонам шляхом вжиття або спричинення вжиття тимчасових заходів;

c) забезпечити добровільне повернення дитини або досягнення дружнього вирішення питань;

d) обмінюватися там, де це бажано, інформацією про соціальне походження дитини;

e) надавати інформацію загального характеру про законодавство їхніх держав, пов'язане із застосуванням Конвенції;

f) ініціювати судові або адміністративні процедури або сприяти таким процедурам з метою домогтися повернення дитини та, якщо це доречно, організовувати або забезпечити ефективне здійснення права доступу;

g) якщо потребують обставини, надавати або сприяти наданню юридичної допомоги і консультацій, включаючи участь адвокатів і юридичних радників;

h) надавати таку організаційну допомогу, яка може бути необхідна і доречна для забезпечення безпечного повернення дитини;

i) обмінюватися інформацією про хід реалізації цієї Конвенції й у міру можливості усувати будь-які перешкоди до її застосування.

Статтею 8 Конвенції передбачено, щоб будь-яка особа, установа або інший орган, які стверджують, що дитина була переміщена або утримується з порушенням прав піклування, може звернутися з заявою до Центрального органу за місцем постійного проживання дитини або до Центрального органу будь-якої іншої Договірної держави за допомогою у забезпеченні повернення дитини.

В Україні Центральним органом з виконання передбачених Гаазькою Конвенцією функцій, а також співробітництва з компетентними органами за кордоном визначено Міністерство юстиції України, яке діє безпосередньо або через територіальні управління юстиції. Функції Міністерства юстиції України щодо виконання Гаазької Конвенції регламентовано постановою Кабінету Міністрів України від 10.07.2006 N952 «Про виконання на території України Конвенції про цивільно-правові аспекти міжнародного викрадення дітей» (зі змінами) та Порядком виконання на території України Конвенції про цивільно-правові аспекти міжнародного викрадення дітей, затвердженим зазначеною постановою (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 02.09.2010 N 795) (Порядок КМУ).

Отже, за положеннями Конвенції, позивачу для вирішення питання щодо повернення дітей до постійного місця проживання в Україну слід звернутися з відповідною заявою до Міністерства юстиції України або його територіальних органів, або до Центрального органу з виконання передбачених Гаазькою Конвенцією функцій Республіки Молдови з метою отримання сприяння та юридичної допомоги.

Питання щодо повернення дітей, яких незаконно вивезли або утримують на території іноземної держави вирішує судовий або адміністративний орган тієї Договірної держави, де знаходиться дитина (ст.9-12), а не судовий орган за місцем постійного проживання дітей, а отже, посилання апелянта щодо вирішення виниклого спору на підставі положень ст.28, 32 Конвенції СНД про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах (1993 року), позбавленні правового обґрунтування.

Доводи апеляційної скарги та зміст оскарженого судового рішення не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Враховуючи наведене, встановивши відсутність підстав для скасування ухваленого по справі судового рішення, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 382-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, який діє в інтересах ОСОБА_3, залишити без задоволення, а рішення Новокаховського міського суду Херсонської області від 04 грудня 2017 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складений 12 вересня 2018 року.

Головуючий: В.О. Бездрабко

Судді: О.А. Кузнєцова

Л.А. Приходько