Постанова

іменем України

16 січня 2018 року

м. Київ

справа № 390/1001/16-ц

провадження № 61-705 св 17

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Стрільчука В. А.

суддів: Карпенко С. О. (суддя-доповідач), Кузнєцова В.О., Ступак О. В., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - ОСОБА_5,

представник відповідача - ОСОБА_6,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_5, подану представником ОСОБА_6, на рішення Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 22 липня 2016 року, ухвалене у складі судді Пасічника Д. І., та ухвалу апеляційного суду Кіровоградської області від 28 вересня 2016 року, постановлену у складі суддів: Карпенка О. Л., Дуковського О. Л., Дьомич Л. М.,

ВСТАНОВИВ:

13 червня 2016 року ОСОБА_4 звернулась з позовом до ОСОБА_5 про стягнення аліментів на дитину до досягнення нею повноліття. В обґрунтування позову зазначала, що дочка перебуває на її утриманні, відповідач, який працює та має сталий заробіток, обов'язку з утримання дитини не виконує, що є підставою для стягнення з нього аліментів на утримання дочки ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/4 частки заробітку, але не менше, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, до повноліття доньки.

Представник відповідача у суді першої інстанції заперечувала позов у частині визначення розміру аліментів у частці від заробітку і просила стягнути аліменти у твердій грошовій сумі - 500 грн щомісячно, оскільки відповідач офіційно не працює і має нерегулярний, мінливий дохід.

Рішенням Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 22 липня 2016 року стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 аліменти на дочку ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/4 частки від заробітку (доходів), але не менше, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи від дня пред'явлення позову і до досягнення нею повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3 року.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що відповідач не виконує обов'язку з утримання дитини. Визначивши розмір аліментів у частці від заробітку, суд виходив з матеріального становища боржника і відсутність у нього інших аліментних зобов'язань.

Ухвалою апеляційного суду Кіровоградської області від 28 вересня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилено, рішення Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 22 липня 2016 року залишено без змін.

Апеляційний суд погодився із висновками суду першої інстанції і встановив, що відповідач є засновником та керівником фермерського господарства «ЮАГРО», є власником земельної ділянки для ведення фермерського господарства і має можливість здійснювати господарську діяльність та отримувати дохід.

У жовтні 2016 року представник ОСОБА_5 - ОСОБА_6 звернулася із касаційною скаргою, у якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду і ухвалити нове рішення, яким стягнути з відповідача на утримання дочки аліменти у твердій грошовій сумі - щомісячно по 500 грн, починаючи від дня пред'явлення позову і до повноліття дитини, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3 року, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що відповідач з 01 серпня 2015 року не працює, на його утриманні перебуває ще одна дитина, а саме малолітня ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_2, та згідно відомостей з центральної бази даних Державного реєстру фізичних осіб ДПА України за період з 01 січня 2015 року по 30 червня 2016 року відомості про оподатковувані доходи у нього як у засновника та керівника юридичної особи -фермерського господарства «ЮАГРО» - відсутні, коштів на рахунках господарство немає.

Заявник посилається на частину третю статті 181 СК України, якою встановлено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі, і зазначає, що згідно з частиною першою статті 184 СК України суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення.

На підставі вказаного заявник робить висновок, що з відповідача необхідно стягувати аліменти у твердій грошовій сумі, тому суди в порушення норм матеріального права не врахували його заперечення на позовну заяву та помилково стягнули аліменти у частці від доходу.

Вивчивши матеріли цивільної справи та перевіривши доводи касаційної скарги, суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а судових рішень без змін.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Задовольняючи позовні вимоги, суди першої та апеляційної інстанцій виходили з того, що відповідач є фізично здоровою особою працездатного віку, є керівником юридичної особи -фермерського господарства «ЮАГРО», є власником земельної ділянки для ведення фермерського господарства площею 6,1235 га та має на утриманні ще одну дитину.

Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Статтею 180 СК України передбачений обов'язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно із частиною третьою статті 181 СК України аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (стаття 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (стаття 184 цього Кодексу) і виплачуються щомісячно.

При визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення (стаття 182 СК України).

За частиною першою статті 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Судами встановлено, що сторони у справі перебували у зареєстрованому шлюбі з 07 жовтня 2006 року, у якому ІНФОРМАЦІЯ_1 року народилась дочка ОСОБА_8.

Рішенням Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 19 грудня 2014 року шлюб, укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_4, розірвано.

З довідки від 21 липня 2016 року, виданої Аджамською сільською радою Кіровоградського району Кіровоградської області, судами встановлено, що дитина проживає з матір'ю і перебуває на її утриманні.

ОСОБА_5 є фізично здоровою особою працездатного віку, з 01 серпня 2015 року ОСОБА_5 припинив роботу за трудовим договором за власним бажанням і згідно з випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців (Серія ААВ № 3961105 ) є засновником та керівником юридичної особи - фермерського господарства «ЮАГРО».

Відповідно до Свідоцтва про право власності на нерухоме майно (Серія НОМЕР_1) ОСОБА_5 є власником земельної ділянки для ведення фермерського господарства площею 6,1235 га, яка розташована за адресою: Кіровоградська область, Кіровоградський район, сільська рада Аджамська, кадастровий номер НОМЕР_2.

Частина перша статті 60 ЦПК України у редакції, чинній на час постановлення судами попередніх інстанцій судових рішень поклала на кожну особу обов'язок з доведення обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Оцінивши надані відповідачем та його представником докази, апеляційний суд дійшов висновку про недоведеність належними і допустимим доказами нерегулярності та мінливості доходу відповідача чи одержання його в натурі.

Такі обставини дали судам підстави для висновку про можливість стягнення з ОСОБА_5 В аліментів у частці від заробітку.

Відповідно до статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Дослідивши зібранні у справі докази, суди встановили обставини, що мають суттєве значення, і ухвалили судові рішення з додержанням норм матеріального права.

Посилання заявника на відомості з центральної бази даних Державного реєстру фізичних осіб ДПА України за період з 01 січня 2015 року по 30 червня 2016 року та на роздруківки з розрахункового рахунку фермерського господарства «ЮАГРО» фактично зводяться до їх переоцінки, проте таких процесуальних повноважень касаційний суд не має.

Суд не погоджується з доводами представника відповідача про необґрунтованість і не законність судових рішень. Правильне по суті і законне рішення не може бути скасоване з одних лише формальних міркувань (ч. 2 стаття 410 ЦПК України).

Судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій ґрунтуються на засадах верховенства права, їх зміст відповідає завданням цивільного судочинства та ефективному захисту порушених прав позивача як меті вирішення цивільних справ (ч. 1 стаття 2 ЦПК України).

Оскільки у задоволенні касаційної скарги відмовлено, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв'язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанцій, а також розподіл судових витрат, понесених у зв'язку з переглядом справи суді касаційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416, 419 ЦПК України Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_5, подану представником ОСОБА_6,залишити без задоволення, а рішення Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 22 липня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Кіровоградської області від 28 вересня 2016 року без змін.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. А. Стрільчук

Судді: С. О. Карпенко

В. О. Кузнєцов

О. В. Ступак

Г. І. Усик