Провадження № 4-с/761/17/2018
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 серпня 2018 року Шевченківський районний суд м. Києва в складі:

головуючого - судді: Осаулова А.А.

за участю секретаря: Вольда М.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві скаргу Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» на постанову державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві Руденко Ю.О. про повернення виконавчого документа стягувачеві від 28 грудня 2016 року,-

в с т а н о в и в :

В лютому 2017 року заявник ПАТ «Родовід Банк» звернувся до Шевченківського районного суду м.Києва із зазначеною скаргою, де просив суд визнати незаконними дії державного виконавця з винесення постанови про повернення виконавчого документа стягувачеві від 30.06.2016 року у виконавчому провадженні №41940970 та її скасувати.

Свої вимоги скаржник обґрунтовував тим, що по теперішній час залишається не виконаним рішення Шевченківського районного суду м.Києва від 21.10.2015 року, на підставі якого було видано виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_2, ОСОБА_3 на користь банку заборгованості по кредиту, а державним виконавцем було винесено оскаржувану постанову про повернення виконавчого листа стягувану від 28.12.2016 року з порушенням вимог законодавства у відсутність проведення усього комплексі виконавчих дій по встановленню боржника та дійсного його розшуку та арешту, а тому скаржник вимушений був звернутися до суду за захистом свого порушеного права.

В судове засідання представник заявника не з»явився, а але надав суду заяву про необхідність задоволення заяви та розгляду справи у його відсутність.

Суб'єкт оскарження, Відділ державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві та боржник в судове засідання не з»явились, хоча про дату і час розгляду справи повідомлялось належним чином, про причини неявки суд не повідомив, копію виконавчого провадження до суду не направив.

Боржник ОСОБА_3 в особі представника направив до суду письмові заперечення на скаргу, де зазначив, що 15.08.2018 року судом було винесено ухвалу про скасування заочного рішення Шевченківського районного суду м.Києва від 21.10.2015 року, у відповідності до виконавчого листа по якому було відкрито оскаржуване у цій справі виконавче провадження. При цьому, зазначив, що виконавче провадження було завершене ще раніше і розпочато бути не може.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що подана скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

У відповідності з ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень державною виконавчою службою здійснюється на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом.

Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, що 21.10.2015 року Шевченківським районним судом м. Києва було видано виконавчий лист за №761/23991/13-ц про стягнення із ОСОБА_4, ОСОБА_5 на користь ПАТ «Родовід Банк» заборгованості по кредиту та процентам в сумі - 8626,99 доларів США, 3% річних в розмірі - 6240,89 грн., пені та процентам в сумі - 189 698,25 грн., а також судовий збір.

Статтею 124 Конституції України передбачено, що судове рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Стаття 14 ЦПК України передбачає, що судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до ст. 2 Закону України "Про виконавче провадження" (далі Закону) примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України. Примусове виконання рішень здійснюють державні виконавці, визначені Законом України "Про державну виконавчу службу".

За зверненням стягувача до ДВС, державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві було відкрито виконавче провадження за №50445489 та направлено для виконання сторонам виконавчого провадження.

Разом з тим, у вказаному виконавчому провадженні державний виконавець постановою від 28.12.2016 року виконавчий лист повернув стягувачеві на підставі п.2 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження». Постанова мотивована тим, що вимогами ст..ст.37, 39 нового Закону України «Про виконавче провадження» не передбачено закінчення виконавчого провадження у зв»язку з направленням виконавчого документу за належністю до іншого відділу ДВС, а тому виконавчий документ підлягає поверненню стягувачеві згідно п.2 ст.37 Закону.

Відповідно до вимог п.2 ст.37 вказаного Закону виконавчий документ повертається стягувачеві якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Зокрема, за умовами п.п.1-22 ч.3 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено права виконавця під час здійснення виконавчого провадження.

При цьому, як вбачається з оскаржуваної постанови, то державним виконавцем вживались певні дії по встановлення та розшуку майна боржника, але майна, на яке б можливо було накласти арешт в рахунок погашення заборгованості перед банком встановлено не було.

Між тим, перевірити вказані обставини щодо дійсного вчинення державним виконавцем зазначених у постанові дій на примусове виконання вказаного судового рішення не представляється можливим, оскільки на виклик суду в судове засідання державний виконавець із матеріалами виконавчого провадження не з»явився та не довів того, що органами поліції здійснювались протягом року заходи щодо розшуку майна боржника та які саме дії для розшуку майна боржника безпосередньо вживались та їх наслідки.

У постанові відсутні дані про виявлення зареєстрованих за боржником земельних ділянок, рахунків в банках та іншого майна.

Згідно ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.1 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Таким чином, з матеріалів справи не вбачається, що державний виконавець здійснив всі можливі дії щодо розшуку майна боржника та коштів як на рахунках в банках, так і на отримувані ним пенсійні виплати, що вказує на не бажання державного виконавця вчиняти примусові дії щодо виконання судового рішення та на передчасність винесення оскаржуваної постанови про повернення виконавчого документа стягувану від 30.06.2016 року.

Відповідно до ст. 447ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідач ВДВС Шевченківського РУЮ в м.Києві, будучи повідомленим про час та місце розгляду даної справи належним чином, в судове засідання не з'явився, матеріали виконавчого провадження не надав у зв'язку із чим суд вважає за необхідне розглядати дану справу, шляхом повного, всебічного та об'єктивного дослідження доказів, наданих відповідно до вимог ЦПК України, які містяться в матеріалах справи, надавши кожному наявному доказу належну правову оцінку.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про те, що станом на час винесення оскаржуваної постанови від 28.12.2016 року державним виконавцем допущена протиправна дія у вигляді прийняття рішення про передчасне повернення виконавчого листа стягувачеві, а відтак скарга підлягає задоволенню, постанова про повернення виконавчого документу стягувачу є незаконною та підлягає скасуванню.

При цьому, суд не приймає до уваги наведенні боржником обставини скасування судового рішення у відповідності до якого було заведене виконавче провадження, оскільки такі обставини не підтверджені документально та вказані обставини не виправдовують встановлену судом бездіяльність та не повне проведення виконавчих дій виконавцем у цьому провадженні.

Враховуючи наведене вище, на підставі ст. 129-1 Конституції України, ст. ст. 4, 5 Закону України "Про виконавче провадження", керуючись ст.ст. 4, 76, 77, 81, 258 - 260, 268, 273, 447-453 ЦПК України, суд -

у х в а л и в:

Скаргу задовольнити.

Визнати незаконними дії державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві Руденко Н.В. з винесення постанови про повернення виконавчого документа стягувачеві від 28.12.2016 року та скасувати вказану постанову про повернення виконавчого документа стягувану за виконавчим провадженням №50445489.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду м.Києва шляхом подання апеляційної скарги до або через Шевченківський районний суд м.Києва протягом 15-днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без повідомлення учасників справи або без участі учасників зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту вказаного судового рішення.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: А.А.Осаулов