Провадження №22-ц/4812/52/18
П О С Т А Н О В А

Іменем України

25 жовтня 2018 року м. Миколаїв

колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду у складі:

головуючого: Ба зовкіної Т.М.,

суддів: Кушнірової Т.Б. та Яворської Ж.М.,

із секретарем судового засідання: Богуславською О.М.,

без участі осіб, які є учасниками справи і належним чином повідомлені про час та місце судового засідання,

розглянувши у спрощеному провадженні у відкритому судовому засіданні цивільну справу №484/1549/18-ц за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма Корнацьких» на рішення, яке постановив Первомайський міськрайонний суд Миколаївської області під головуванням судді Шикері Ірини Анатоліївни у приміщенні цього суду 29 травня 2018 року, повний текст якого складений в той же день, за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма Корнацьких» про розірвання договору оренди землі та стягнення пені за прострочення виплати орендної плати,

в с т а н о в и л а :

У квітні 2018 р. ОСОБА_1 звернувся з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма Корнацьких» (далі - ТОВ «Агрофірма Корнацьких») про розірвання договору оренди землі та стягнення пені за прострочення виплати орендної плати.

Позов мотивовано тим, що ОСОБА_1 на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку, виданого 07 жовтня 2004 р., є власником земельних ділянок: площею 3,0767 га з кадастровим номером НОМЕР_1, площею 1,4248 га з кадастровим номером НОМЕР_2, площею 0,2774 з кадастровим номером НОМЕР_3, площею 0,017 га з кадастровим номером НОМЕР_4 (тобто загальною площею 4,8 га), що розташовані в межах території Кам'янобалківської сільської ради Первомайського району Миколаївської області, з цільовим призначенням - ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

На підставі договору оренди землі від 10 червня 2009 р., зареєстрованого у Книзі записів державної реєстрації договорів оренди землі по Кам'янобалківській сільській раді Первомайського району Миколаївської області 28 березня 2012 р. за № 01223, вказані земельні ділянки перебувають в оренді ТОВ «Агрофірма Корнацьких» строком на 50 років.

Посилаючись на те, що всупереч умовам договору оренди землі відповідач, починаючи з 2013 р. не виконує обов'язок щодо виплати орендної плати, що свідчить про систематичне невиконання суттєвих умов договору, позивач просив суд припинити договір оренди земельної ділянки від 10 червня 2009 р., укладений між ним та відповідачем.

Представник позивача ОСОБА_2 в суді підтримала позов, просила його задовольнити, про що надала суду письмову заяву, в якій також зазначила, що вимоги відповідача про застосування строків позовної давності не підлягають задоволенню, так як порушення відповідачем зобов'язання по виплаті орендної плати є триваючим - 2013-2017 роки.

Представник відповідача ОСОБА_3, заперечуючи проти позову, надав суду відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити у позові за безпідставністю вимог, та заяву про застосування строків позовної давності, в якій вважав, що позов не підлягає задоволенню у зв'язку із пропущенням позивачем строку позовної давності. Також надав суду клопотання про розгляд справи без участі відповідача та просив в задоволенні позовних вимог відмовити.

Рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 29 травня 2018 р. позов задоволено.

Постановлено розірвати договір оренди земельної ділянки, укладений 10 червня 2009 р. між ОСОБА_1 та ТОВ «Агрофірма Корнацьких», зареєстрований у Книзі записів державної реєстрації договорів оренди землі по Кам'янобалківській сільській раді від 28 березня 2012 р. за № 01223.

Стягнуто з ТОВ «Агрофірма Корнацьких» на користь ОСОБА_1 704 грн. 80 коп. судового збору.

Рішення суду мотивовано тим, що позивачем доведено, що до звернення до суду з даним позовом відповідач не виплачував орендну плату за договором оренди за 2013 - 2017 роки. Заперечень проти цього відповідачем не надано, що свідчить про систематичне невиконання обов'язку орендарем щодо сплати орендодавцеві орендної плати за землю, тобто про порушення вимог, визначених пунктом 9 договору оренди.

При цьому суд вважав таким, що не заслуговує на увагу твердження відповідача у відзиві про те, що умови договору оренди землі виконуються відповідачем належним чином та відсутні підстави для розірвання договору, оскільки позивачем не доведено систематичної несплати орендної плати відповідачем. Такі доводи суд розцінив як надумані, такі, що не відповідають умовам договору, оскільки відповідач не надав жодного доказу на підтвердження факту сплати орендної плати та факту ухилення позивача від отримання такої плати.

З урахуванням положень статей 1, 2, 13, 21, 32 Закону України «Про оренду землі», ст. 141 ЗК України, ст. 651 ЦК України та правових позицій, висловлених Верховним Судом України у справах № 6-1449цс17 (постанова від 11 жовтня 2017 р.), № 6-977цс16 (постанова від 28 вересня 2016 р.), № 6-146цс12 (постанова від 12 грудня 2012 р.), суд дійшов висновку, що оскільки судом встановлений факт систематичної несплати відповідачем орендної плати, що на думку суду є істотним порушенням ТОВ «Агрофірма Корнацьких» договору, суд вважає, що наявні передбачені законом підстави для розірвання договору оренди та задоволення позову.

В апеляційній скарзі ТОВ «Агрофірма Корнацьких» вказує, що рішення суду незаконне та необґрунтоване, постановлене з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд помилково дійшов висновку про доведеність факту систематичної невиплати відповідачем орендної плати позивачу, оскільки судом не було враховано, що позивач з дня укладання договору оренди жодних претензій з цього приводу відповідачу не пред'являв, не скористався своїм правом вимагати від орендаря своєчасного внесення орендної плати, позивач не виконав вимоги п. 9 договору оренди, оскільки жодного разу не погоджував письмово з орендодавцем форми розрахунку виплати орендної плати за договором, а також не повідомляв своїх банківських реквізитів. В порушення вимог процесуального закону суд не звернув уваги на такі обставини та не врахував відсутність вини відповідача у порушенні зобов'язань щодо сплати позивачу орендної плати. Також судом помилково не застосовано позовну давність, яка пропущена позивачем.

Від позивача надійшли відзиви на апеляційну скаргу, в яких він просить апеляційну скаргу відхилити, посилаючись на безпідставність її доводів щодо недоведеності факту порушення умов договору, а саме - систематичної невиплати орендної плати через відсутність у відповідача можливості, оскільки судом вірно встановлені обставини щодо систематичного невиконання відповідачем умов договору.

Заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню із таких підстав.

Відповідно до ст.ст. 12, 13 ЦК України, особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства.

Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини, що визначено п.1 ч. 1 ст.11 ЦК України.

За змістом ст. 792 ЦК України майнові відносини, що виникають з договору найму (оренди) земельної ділянки, є цивільно-правовими, ґрунтуються на засадах рівності, вільного волевиявлення, майнової самостійності сторін договору та, крім загальних норм цивільного законодавства, щодо договору, договору найму, регулюються актами земельного законодавства - ЗК України, Законом України «Про оренду землі».

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про оренду землі» від 06.10.1998 року № 161- ХІV (далі Закон № 161- ХІV) відносини, пов'язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.

Орендарі набувають право оренди земельної ділянки на підставах і в поряду, передбачених ЗК України, цим та іншими законами України і договором оренди землі (ч.1 ст. 6 Закону № 161- ХІV).

Статтею 93 ЗК України та ст. 1 Закону № 161- ХІV визначено, що право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності.

Згідно зі ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до статті 13 Закону № 161- ХІV договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Згідно зі ст. 21 Закону № 161- ХІV орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою. Розмір, форма і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди. Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди. Отже, розмір та умови оплати, указані в договорі, не можуть суперечити чинному на час укладення законодавству.

У статті 15 Закону № 161- ХІV визначено ті умови, які є істотними для договору оренди землі і серед інших це - орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату.

З матеріалів справи вбачається та судом встановлено, що ОСОБА_1 на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку, виданого 07 жовтня 2004 р., є власником земельних ділянок: площею 3,0767 га з кадастровим номером НОМЕР_1, площею 1,4248 га з кадастровим номером НОМЕР_2, площею 0,2774 з кадастровим номером НОМЕР_3, площею 0,017 га з кадастровим номером НОМЕР_4 (тобто загальною площею 4,8 га), що розташовані в межах території Кам'янобалківської сільської ради Первомайського району Миколаївської області, з цільовим призначенням - ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

На підставі договору оренди землі від 10 червня 2009 р., зареєстрованого у Книзі записів державної реєстрації договорів оренди землі по Кам'янобалківській сільській раді Первомайського району Миколаївської області 28 березня 2012 р. за № 01223, вказані земельні ділянки перебувають в оренді ТОВ «Агрофірма Корнацьких» строком на 50 років.

Відповідно до п. 9 укладеного сторонами договору оренди землі орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі шляхом видачі орендодавцю (або його уповноваженому представнику) готівкою відповідної грошової суми із каси Орендаря або перерахуванням її на банківський рахунок орендодавця. Щорічний розмір орендної плати складає фіксовану грошову суму у розмірі 1395 грн. 96 коп. З метою захисту майнових інтересів Орендодавця за згодою сторін на умовах, визначених цим договором, розрахунок по орендній платі може бути проведений визначеною кількістю сільськогосподарської продукції. Форма розрахунку за договором (грошова або у натуральній формі) окремо щорічно погоджується Сторонами в межах розміру плати, визначеного додатком №1 до договору, шляхом подання Орендодавцем на ім'я Орендаря письмової заяви. Така заява подається Орендодавцем Орендарю до 01 вересня року, за який проводиться розрахунок по орендній платі. Якщо протягом року Сторони не погодили форму виплати орендної плати, вважається, що розрахунок по орендній платі буде здійснюватися у грошовій формі на суму, зазначену в абзаці 1 п.9 цього Договору. У випадку настання форсмажорних обставин, які призвели до неможливості виконання зобов'язань в певній частині, коли між Сторонами є домовленість про сплату орендної плати в натуральній формі, Орендар виплачує Орендодавцю грошову компенсацію за частину недоданої сільськогосподарської продукції або заміняє іншою сільськогосподарською продукцією.

Пунктом 10 Договору передбачено, що обчислення орендної плати за землю здійснюється без урахування індексів інфляції.

Згідно із пунктом 11 орендна плата вноситься щорічно до 20 грудня того року, за який здійснюється розрахунок по орендній платі.

Пунктом 12 договору визначено, що передача продукції та надання послуг в рахунок орендної плати оформлюється відповідними актами, накладними або підписаними сторонами відомостями на отримання відповідної продукції або послуг.

Як встановив суд, позивач після укладання договору оренди не подавав орендареві заяву про сплату орендної плати у натуральній формі, тому на підставі абз. 4 п. 9 договору оренди землі розрахунок за період з 2013 по 2017 роки мав проводитися у грошовій формі у сумі, зазначеній в абз.1 п. 9 Договору до 20 грудня відповідного року.

Судом встановлено, що до звернення позивача до суду з наданим позовом відповідач не виплачував орендну плату за 2013 - 2017 роки а ні в грошовій, а ні в натуральній формі.

В силу ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідач в суді першої інстанції доказів на спростовування твердження позивача про невиконання умов договору щодо виплати орендної плати не надавав, зокрема докази на підтвердження своєчасної виплати орендної плати (розрахункові відомості, накладні відомості тощо) не представлені.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що позивач не звертався раніше з претензіями з приводу невиплати орендної плати та з вимогами про її виплату та не подавав передбачену п. 9 договору оренди заяву про погодження форми розрахунку, не заслуговують на увагу, оскільки таке не свідчить про належне виконання відповідачем умов договору, зокрема щодо виплати орендної плати і суперечить змісту договору про те, що в такому випадку орендна плата має бути виплачена у грошовій формі.

Крім того, як вбачається з копії листа ОСОБА_1, надісланого відповідачу у грудні 2017 р. (а.а. 17-19), позивач повідомляв про систематичну невиплату йому орендної плати вимагав від відповідача провести розрахунок з орендної плати та розірвати договір, а згідно наданих позивачем відомостей з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків ДФС України про суми виплачених доходів в період з 01 січня 2012 р. по 31 грудня 2014 р. відсутні дані про нарахування та виплату ОСОБА_1 ТОВ «Агрофірма Корнацьких» орендної плати.

На підставі наведених доказів судом правильно встановлено, що відповідач дійсно більше двох років поспіль не сплачував позивачеві орендну плату за землю, тобто систематично порушував свої зобов'язання, визначені пунктом 9 Договору.

Згідно із статтею 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Судом встановлено, що орендна плата за 2013-2017 роки позивачу не була виплачена.

Згідно зі ст. 32 Закону № 161- ХІV на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов'язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об'єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених Земельним кодексом України та іншими законами України.

Статтею 24 Закону № 161- ХІV передбачено, що орендодавець має право вимагати від орендаря: використання земельної ділянки за цільовим призначенням згідно з договором оренди; дотримання екологічної безпеки землекористування та збереження родючості ґрунтів, додержання державних стандартів, норм і правил, у тому числі місцевих правил забудови населених пунктів; дотримання режиму водоохоронних зон, прибережних захисних смуг, зон санітарної охорони, санітарно-захисних зон, зон особливого режиму використання земель та територій, які особливо охороняються; своєчасного внесення орендної плати.

Разом з тим ЦК України містить окрему норму, яка регламентує саме договір найму земельної ділянки - це ст.792 ЦК України, яка регламентує спірні правовідносини та відсилає до спеціального законодавства в даній галузі права.

Згідно із пунктом «д» частини першої статті 141 ЗК України підставою для припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата орендної плати.

Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що вказані положення закону, які регулюють спірні відносини, вимагають саме систематичної (два та більше випадків) несплати орендної плати, передбаченої договором, як підстави для розірвання як договору оренди, так і договору суборенди земельної ділянки, тоді як разове порушення умов договору оренди у цій частині не вважається систематичним і не може бути підставою для його розірвання.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 12 грудня 2012 року у справі № 6-146цс12.

Суд, проаналізувавши наведені обставини справи, положення закону та правові висновки Верховного Суду України, правильно встановив фактичні обставини справи та зробив обґрунтовані висновки, а саме, що внаслідок порушення умов договору орендарем, а саме - систематичної невиплати орендної плати, орендодавець - ОСОБА_4 не отримує орендну плату, на яку розраховував та має право згідно з умовами договору, що є істотним порушенням договору, а тому є підставою для розірвання договору оренди.

Колегія суддів з урахуванням встановлених по справі обставин відхиляє аргументи апеляційної скарги про відсутність вини відповідача у систематичному порушенні зобов'язань з виплати орендної плати.

В силу ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Судом встановлено і таке не спростовано відповідачем, що останній не виплачував позивачеві орендну плату протягом 2013-2017 років, а тому вважається таким, що прострочив.

Кредитор вважається таким, що прострочив, якщо він відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником, або не вчинив дій, що встановлені договором, актами цивільного законодавства чи випливають із суті зобов'язання або звичаїв ділового обороту, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обов'язку.

Якщо кредитор не вчинив дії, до вчинення яких боржник не міг виконати свій обов'язок, виконання зобов'язання може бути відстрочене на час прострочення кредитора (частини 1, 2 ст. 613 ЦК України).

Відповідачем не надано доказів того, що орендодавець ОСОБА_1 відмовлявся від прийняття орендної плати або іншим чином перешкоджав орендарю провести її оплату. Також відсутні докази щодо намагання відповідача провести таку оплату, зокрема внесенням боргу в депозит нотаріуса (ст. 537 ЦК України).

Відповідно до вимог частин 1-3 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Рішення суду першої інстанції в повній мірі не відповідає наведеним вимогам закону.

Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову (ч. 1 ст. 264 ЦПК України).

В силу положень ч. 4 ст. 265 ЦПК України мотивувальній частині рішення зазначаються, зокрема, фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини; докази, відхилені судом, та мотиви їх відхилення; мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику; чи були і ким порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси, за захистом яких мало місце звернення до суду; норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування; норми права, на які посилалися сторони, які суд не застосував, та мотиви їх незастосування.

Відповідно до статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення (ч. 3 ст. 267 ЦК України).

05 травня 2018 р. представником відповідача подано заяву про застосування строків позовної давності (а.с. 36-37). Так, в заяві вказано, що позивач, звернувшись з позовом у 2018 р., пропустив строк позовної давності, доказів того, що він як власник земельної ділянки не мав можливості дізнатися про порушення свого права в межах строку позовної давності, останнім не наведено.

В порушення вимог ст.ст. 263-265 ЦПК України суд, ухвалюючи рішення по справі, не зробив висновок щодо вказаної заяви, а саме - щодо пропуску позивачем строку позовної давності.

Відповідно до частин першої та п'ятої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

ОСОБА_1, звернувшись з позовом 12 квітня 2018 р. не заявляв позовні вимоги про стягнення орендної плати, але просив суд про розірвання договору оренди як наслідок систематичного, тобто триваючого порушення своїх прав щодо отримання орендної плати за період з 2012 по 2017 роки, а тому не пропустив строк позовної давності, через що відсутні підстави для відмови в позові з цих підстав. За такого доводи апеляційної скарги про пропуск позивачем строку позовної давності не заслуговують на увагу.

Хоча суд в порушення вимог процесуального закону не навів аргументи щодо пропуску позивачем строку позовної давності, таке не призвело до неправильного вирішення спору, а тому відсутні підстави для скасування рішення суду, за такого колегія суддів в силу ст. 375 ЦПК України не вбачає підстав для скасування рішення суду.

Інших доводів щодо неправильності висновків суду апеляційна скарга не містить.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма Корнацьких» залишити без задоволення, рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 29 травня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду за наявності передбачених статтею 389 ЦПК України підстав протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий Т.М. Базовкіна

Судді: Т.Б. Кушнірова

Ж.М. Яворська

___________________________________________________

Повний текст постанови виготовлений 25 жовтня 2018 року