У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 жовтня 2018 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі:

головуючого судді Данко В.Й.,

при секретарі Павлюх Л.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в місті Ужгороді, позовну заяву ОСОБА_1 до Баранинської сільської ради Ужгородського району про визнання права власності на майно (недобудову) в порядку спадкування за законом, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до Ужгородського міськрайонного суду із позовною заявою до Баранинської сільської ради Ужгородського району про визнання права власності на майно (недобудову) в порядку спадкування за законом.

Позивач та його представник у судове засідання, призначене на 10.08.2018 року, будучи повідомленими про час та місце розгляду справи, не прибули без поважних причин. Від представника позивача надійшло клопотання про перенесення розгляду справи у звязку із перебуванням у відрядженні за межами області.

У наступне судове засідання 18.10.2018 року позивач та його представник не з'явилися повторно, про дату та час розгляду справи повідомлялися належним чином. Від представника позивача повторно надійшло клопотання про перенесення розгляду справи у звязку із перебуванням у відрядженні у місті Києві.

Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, клопотань не подавав.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Згідно з ч. 1 ст. 44 ЦПК України, учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи до суду повторно не з'явився, про причини неявки суд не повідомляв, заяви про розгляд справи без його участі не подавав.

Представник позивача повторно не з'явився на розгляд справи. При цьому, повторно надав суду заяву про відкладення розгляду справи

Разом з тим, жодних доказів перебування у відрядженні не надано.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Ратифікуючи зазначену Конвенцію Україна взяла на себе зобов'язання гарантувати кожній особі права та свободи, закріплені в Конвенції, включаючи право на справедливий судовий розгляд протягом розумного строку. У своєму рішенні у справі «Калашников проти Росії» Європейський суд зазначив, що розумність тривалості провадження визначається залежно від конкретних обставин справи, враховуючи критерії, визначені у прецедентній практиці Суду, зокрема, складність справи, поведінка заявника та поведінка компетентних органів влади.

З аналізу зазначених норм Конвенції та практики Європейського суду вбачається, що питання про порушення ст. 17 Конвенції, яка закріплює один із основоположних принципів Конвенції - принцип неприпустимості зловживання правами, може поставати лише у сукупності з іншою статтею Конвенції, положення якої у конкретному випадку дають підстави для висновку про зловживання особою наданим їй правом. У рішенні Європейського Суду від 3 квітня 2008 року у справі «Пономарьова проти України» зазначено, що сторони мають вживати заходи, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження.

Водночас, неявки позивача та представника позивача в судові засідання спричиняє затягування строків розгляду справи, що є порушенням як положень Кодексу адміністративного судочинства України, так і пункту першого статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до якого кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку.

Судом було вжито достатніх заходів з метою сприяння позивачеві у ефективній реалізації ним права на справедливий суд, в тому числі шляхом забезпечення доступу до правосуддя.

З огляду на системний характер неприбуття позивача та представника позивача до суду без існування для цього поважних причин, залишення позовної заяви без розгляду є пропорційним обмеженням, яке переслідує законну мету, не звужує та не зменшує доступ до правосуддя.

Крім того, суд зазначає, що будучи ініціатором судового розгляду справи, позивач в першу чергу має активно, не зловживаючи, використовувати власні процесуальні права, тобто здійснювати їх з метою, з якою такі права були надані. При цьому, визначальними процесуальними обов'язками позивача є забезпечення представництва власних інтересів при розгляді адміністративної справи, дотримання процесуальних строків.

Сторона позивача, будучи обізнаною про можливість розгляду справи без участі позивача, ні він, ні його представник відповідну заяву про розгляд справи за його відсутності не подає, чим умисно затягує розгляд справи та позбавляє суд можливості постановити рішення по суті заявлених вимог.

У відповідності до висновку Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у справі (№6-24063 ск 15), залишаючи позовну заяву без розгляду, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й суд апеляційної інстанції, застосувавши норми ч. 3 ст. 169, п. 3 ч. 1 ст. 207 ЦПК України, дійшов висновку про те, що позивачка, будучи належним чином повідомленою про дату судового засідання, повторно не зявилась до суду. При цьому ВССУ вказав на те, що причини повторної неявки позивача до суду процесуального правового значення не мають, оскільки положення закону (ч. 3 ст. 169 ЦПК України) направлене на дотримання розумних строків розгляду справи і на недопущення зловживання своїми процесуальними правами та правами інших осіб, які зявляються до суду, а позивачка, при цьому, і не зявляється в судове засідання, і не використовує передбачене законом право на процесуальне представництво в суді.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 257 ЦПК України, суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо належним чином повідомлений позивач повторно не зявився в судове засідання або не повідомив про причини неявки, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його незявлення не перешкоджає розгляду справи.

Враховуючи викладене, суд вважає, що є всі підстави для залишення позовної заяви ОСОБА_1 до Баранинської сільської ради Ужгородського району про визнання права власності на майно (недобудову) в порядку спадкування за законом без розгляду.

Керуючись ст.ст. 257, 353 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Баранинської сільської ради Ужгородського району про визнання права власності на майно (недобудову) в порядку спадкування за законом - залишити без розгляду.

Роз'яснити позивачу, що залишення позовної заяви без розгляду не позбавляє такого позивача повторно звернутися до суду з тотожним позовом, якщо він дійде висновку про необхідність судового захисту своїх порушених, оспорюваних чи невизнаних прав.

Апеляційна скарга на ухвалу Ужгородського міськрайонного суду подається протягом п'ятнадцяти днів з дня її отримання безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду ОСОБА_2