АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 609/451/18Головуючий у 1-й інстанції Ковтунович О.В.
Провадження № 22-ц/789/945/18 Доповідач - Парандюк Т.С.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 вересня 2018 року м. Тернопіль

Апеляційний суд Тернопільської області в складі:

головуючого - Парандюк Т.С.

суддів - Дикун С. І., Сташків Б. І.,

з участю секретаря - Коваль О.І.

розглянувши у порядку письмового провадження, без повідомлення сторін, цивільну справу №609/451/18 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шумського районного суду Тернопільської області від 1 серпня 2018 року, ухваленого суддею Ковтунович О.В., повний текст якого виготовлено 01.08.2018 р., у справі за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства "Кременецьке лісове господарство", Шумської міської ради - об'єднана Територіальна громада про визнання права власності на майно за набувальною давністю, -

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2018 року ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом до Державного підприємства "Кременецьке лісове господарство", Шумської міської ради - об'єднана Територіальна громада про визнання права власності на майно за набувальною давністю.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначив, що з квітня 1995 року по кінець вересня 2010 року працював у ДП «Кременецький лісгосп". У 1995 році йому, як працівнику ДП «Кременецький лісгосп», був наданий для проживання будинок, що перебував (і на даний час перебуває) на балансі відповідача за адресою: АДРЕСА_1, проте жодних документів, які б підтверджували його право на користування зазначеним будинком, йому не було видано.

Враховуючи те, що з 1996 року, тобто більше 22 років, позивач та члени його сім'ї добросовісно та відкрито володіють спірним будинковолодінням, зареєструвалися та проживають у ньому, проводили та проводять поточні ремонтні роботи в даному будинку, оплачують комунальні платежі, просив визнати за ним право власності на житловий будинок з господарськими будівлями.

Рішенням Шумського районного суду Тернопільської області від 1 серпня 2018 року відмовлено ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, паспорт серії НОМЕР_2, реєстраційний номер облікової картки НОМЕР_1, жителю АДРЕСА_2, у позові до Державного підприємства "Кременецьке лісове господарство", Код , юридична адреса: 47002 вул. Акімова, 26 м. Кременець Кременецького району Тернопільської області, Шумської міської ради - об'єднаної Територіальної громади, місцезнаходження: вул. Українська, 59 м. Шумськ Шумського району Тернопільської області, про визнання права власності на житловий будинок з господарськими будівлями, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 за набувальною давністю за безпідставністю позовних вимог.

Судові витрати по справі компенсовано за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення Шумського районного суду Тернопільської області від 1 серпня 2018 року по справі №609/451/18 скасувати та постановити нове, яким задовольнити позовні вимоги, посилаючись на те, що рішення суду не ґрунтується на засадах верховенства права, є не законним та не обґрунтованим, висновки судді не відповідають дійсним обставинам справи, невірно застосовано процесуальні норми права.

В обґрунтування апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначив, що у 1995 році йому, як працівнику ДП "Кременецький лісгосп" відповідачем був наданий для проживання будинок за адресою: АДРЕСА_1, що перебував (і на даний час перебуває) на балансі ДП "Кременецький лісгосп". Проте жодних правовстановлюючих документів на цей будинок відповідачем йому не надавалося, і, відповідно, ніколи і не могло бути ним надано, оскільки це майно ніколи не було власністю ДП "Кременецький лісгосп". На спірний будинок відсутня державна реєстрація права власності за будь-ким, що підтверджується Інформаційною довідкою з державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Перебування майна на балансі підприємства не дає підприємству права власності на це майно, підприємство є лише балансоутримувачем цього майна.

Відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 в апеляційний суд не надіслано.

Відмовляючи у задоволені позовних вимог за безпідставністю, суд першої інстанції виходив з того, що позов про визнання права власності за набувальною давністю не може заявляти особа, яка володіє майном за волею власника і завжди знала, хто є власником.

Суд апеляційної інстанції погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки він відповідає вимогам закону та ґрунтується на матеріалах справи.

Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

У пункті 9 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 лютого 2014 року № 5 "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" роз'яснено, при вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке:

- володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності;

- володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна;

володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред'явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК України). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК України).

Тобто, набуття права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх вказаних умов у сукупності.

Як вбачається із матеріалів справи, що ОСОБА_1 з 28 квітня 1995 року по 21 вересня 2010 року працював у ДП "Кременецький лісгосп" на підставі Наказу № 189-к від 21.09.2010р.), що підтверджується довідкою, виданою ДП "Кременецький лісгосп" № 10-330 від 16 березня 2018 року. (а.с. 8)

У 1995 році ОСОБА_1, як працівнику ДП "Кременецький лісгосп" був наданий для проживання будинок за адресою АДРЕСА_1. При цьому, будь-яких документів, які б підтверджували його право на користування зазначеним будинком позивачу видано не було.

З 1996 року позивач та члени його сім'ї добросовісно та відкрито володіють спірним будинком, зареєструвалися та проживають у ньому на законних підставах, що підтверджується довідкою виданою Шумською міською радою №214 від 12.03.2018 року. (а.с.11)

Відповідно до довідки виданої ДП "Кременецький лісгосп" № 03-329 від 16.03.2018 року вбачається, що будинок, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 перебуває на балансі ДП "Кременецький лісгосп". (а.с.9)

Давність володіння є добросовісною, якщо особа при заволодінні майном не знала і не повинна була знати по відсутність у неї підстав для набуття права власності.

Позов про право власності за давністю володіння не може заявляти особа, яка володіє майном за волею власника і завжди знала, хто є власником.

За набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено.

Оскільки, як вбачається із матеріалів справи, ОСОБА_1 отримав право на користування спірним будинком і знає, що будинок знаходиться на балансі відповідача, а тому на даний випадок дія норми 344 ЦК України не поширюється.

Крім того, доводи апелянта про те, що він більше 22 років безперервно проживає у спірному будинку, до уваги прийняти не можна, оскільки ці дії ОСОБА_1 не свідчать про набуття ним права власності на будинок та не є підставою для набуття такого права.

Доводи та обставини, на які посилається заявник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції правого аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд не вбачає підстав для скасування рішення з мотивів, викладених в апеляційній скарзі.

Судові витрати компенсувати за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, оскільки ОСОБА_1 є учасник бойових дій, що стверджується посвідченням.(а.с.18).

Керуючись ст. т. 35, 259, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Шумського районного суду Тернопільської області від 1 серпня 2018 року - залишити без змін.

Судові витрати компенсувати за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Постанова апеляційного суду є остаточна та оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови складено 18 вересня 2018 року.

Головуюча Т.С. Парандюк

Судді: С.І. Дикун

Б.І. Сташків