Постанова

Іменем України

14 листопада 2018 року

м. Київ

справа № 300/451/17-ц

провадження № 61-40607 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Гулька Б. І. (суддя-доповідач), Синельникова Є. В., Хопти С. Ф., Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4;

представник позивача - ОСОБА_5;

відповідач - публічне акціонерне товариство комерційного банку «Хрещатик» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства комерційного банку «Хрещатик»;

третя особа - ОСОБА_6;

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційного банку «Хрещатик» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства комерційного банку «Хрещатик» на постанову апеляційного суду Закарпатської області у складі колегії суддів: Собослоя Г. Г., Готри Т. Ю., Бисаги Т. Ю., від 24 травня 2018 року,

В С Т А Н О В И В :

У червні 2017 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до публічного акціонерного товариства комерційного банку «Хрещатик» (далі - ПАТ КБ «Хрещатик) в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ КБ «Хрещатик» про визнання неправомірними та скасування постанов банку про включення до переліку пов'язаних з банком осіб.

Позовна заява мотивована тим, що наказом голови правління ПАТ КБ «Хрещатик» від 23 грудня 2013 року № 1158-к її брата - ОСОБА_6 було призначено з 24 грудня 2013 року на посаду директора Закарпатського регіонального відділення ПАТ КБ «Хрещатик».

Постановами правління ПАТ КБ «Хрещатик» від 28 травня 2015 року № 1087, від 09 травня 2015 року № 1170, від 09 липня 2015 року № 1468, від 28 липня 2015 року № 1639, від 07 серпня 2015 року № 1776, від 09 вересня 2015 року № 1980, від 07 жовтня 2015 року № 2231, від 06 листопада 2015 року № 2457, від 11 січня 2016 року № 7, від 08 лютого 2016 року № 156, від 09 березня 2016 року № 374, від 04 квітня 2016 року № 565, прийнятих на виконання Постанови Національного банку України від 12 травня 2015 року № 315 «Про затвердження Положення про визначення пов'язаних із банком осіб», було затверджено перелік осіб, пов'язаних з ПАТ КБ «Хрещатик».

До вказаного переліку пов'язаних з ПАТ КБ «Хрещатик» осіб під № 1085 з кодом 523 - типу пов'язаної з банком особи, який визначений за класифікацією наведеної вище Постанови Національного банку України, було включено її брата - ОСОБА_6 та його рідних, зокрема, її, ОСОБА_4, про що вона дізналася у липні 2016 року, так як перелік до її відома не доводився і на адресу Закарпатського регіонального відділення ПАТ КБ «Хрещатик» не надсилався.

Вважала, що включання брата та її до переліку пов'язаних із банком осіб є безпідставним та таким, що суперечить вимогам закону, оскільки її брат - ОСОБА_6, як директор Закарпатського регіонального відділення ПАТ КБ «Хрещатик», не відповідає жодним ознакам, які відносять його посаду до категорії пов'язаних із банком осіб, так як він не є керівником банку, а є керівником відділення банку, яке не є юридичною особою, а входить до складу банку на правах структурної одиниці. Відділення не приймає самостійних рішень, а лише обслуговує всі банківські операції на базових умовах, що встановлюються керівництвом банку, зокрема, головою правління банку.

Зазначала, що включення її до переліку пов'язаних з банком осіб суттєво вплинуло на обсяг її прав у зв'язку з наявністю певних обмежень, а саме неможливістю отримання відшкодування власних заощаджень згідно з положеннями Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» на загальних умовах.

Після звернення до уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ КБ «Хрещатик» з проханням виключити її з переліку пов'язаних із банком осіб їй було відмовлено.

Посилаючись на вказані обставини, ОСОБА_4 просила суд визнати неправомірними та скасувати вищезазначені постанови ПАТ КБ «Хрещатик» про включення директора Закарпатського регіонального відділення ПАТ КБ «Хрещатик» ОСОБА_6 та асоційовану із ним фізичну особу - ОСОБА_4 до переліку осіб, пов'язаних з ПАТ КБ «Хрещатик».

Рішенням Воловецького районного суду Закарпатської області у складі судді Вотьканича В. А. від 30 жовтня 2017 року у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

Рішення районного суду мотивовано тим, що керівник відділення банку (відокремленого підрозділу банку) та його асоційовані особи згідно з положеннями чинного законодавства України відносяться до категорії пов'язаних з банком осіб, а тому директор Закарпатського регіонального відділення ПАТ КБ «Хрещатик» ОСОБА_6 та асоційована із ним фізична особа - ОСОБА_4, позивач у справі, були правомірно включенні до переліку осіб, пов'язаних із банком.

Постановою апеляційного суду Закарпатської області від 24 травня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 задоволено, рішення Воловецького районного суду Закарпатської області від 30 жовтня 2017 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов ОСОБА_4 задоволено.

Визнано неправомірними та скасовано включення директора Закарпатського відділення ПАТ КБ «Хрещатик» ОСОБА_6 та асоційовану із ним фізичну особу ОСОБА_4 до будь-яких складених ПАТ КБ «Хрещатик» переліків пов'язаних з банком осіб, починаючи з 01 квітня 2015 року, затверджених постановами Правління ПАТ КБ «Хрещатик» від 28 травня 2015 року № 1087, від 09 травня 2015 року № 1170, від 09 липня 2015 року № 1468, від 28 липня 2015 року № 1639, від 07 серпня 2015 року № 1776, від 09 вересня 2015 року № 1980, від 07 жовтня 2015 року № 2231, від 06 листопада 2015 року № 2457, від 11 січня 2016 року № 7, від 08 лютого 2016 року № 156, від 09 березня 2016 року № 374, від 04 квітня 2016 року № 565.

Скасовуючи рішення районного суду та задовольняючи позов ОСОБА_4, апеляційний суд виходив із того, що в Єдиному держаному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань відсутні відомості про наявність у ПАТ КБ «Хрещатик» відокремлених підрозділів. Отже, Закарпатське регіональне відділення ПАТ КБ «Хрещатик», керівником якого є брат позивачки, не є відокремленим підрозділом банку, як зазначив суд першої інстанції, а входить до складу банку на правах структурної одиниці, знаходиться у його безпосередньому підпорядкуванні та не є юридичною особою. Таким чином, керівник цього відділення, тобто брат позивачки, й відповідно сама позивачка не можуть відноситися до категорії осіб, які пов'язані з банком, згідно положень Закону України «Про банки і банківську діяльність».

У касаційній скарзі ПАТ КБ «Хрещатик в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ КБ «Хрещатик», посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржувану постанову апеляційного суду скасувати, рішення районного суду залишити без змін.

Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційний суд дійшов помилкового висновку про задоволення позову, оскільки належним чином не дослідив, що Закарпатське регіональне відділення ПАТ КБ «Хрещатик» у розумінні положень Закону України «Про банки і банківську діяльність» є відокремленим підрозділом банку, а тому керівник цього відділення ОСОБА_6 та асоційована із ним особа позивач - ОСОБА_4 згідно з положеннями статті 52 цього Закону є пов'язаними з банком особами. Крім того, апеляційний суд не звернув уваги на те, що права позивачки не порушено, оскільки згідно зі статтею 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», який є спеціальним законом у спірних правовідносинах, вимоги кредиторів банку, які є пов'язаними особами, задовольняються у дев'яту чергу. Отже, права пов'язаних із банком осіб, у тому числі й позивачки, не порушуються і не включення ОСОБА_4 та інших асоційованих осіб до переліку осіб на гарантоване відшкодування вкладів за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб є правомірним. Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб затверджує перелік вимог кредиторів банку, після чого задоволення вимог здійснюється у порядку черговості, встановленої статтею 52 наведеного Закону. Зазначений порядок є єдиним способом задоволення вимог кредиторів банку, в якому розпочата процедура ліквідації.

У жовтні 2018 року ОСОБА_4 подала відзив на касаційну скаргу, в якому зазначала, що апеляційним судом було надано належну правову оцінку обставинам справи та винесено вмотивоване та обґрунтоване судове рішення. Відповідно до положень статті 52 Закону України «Про банки і банківську діяльність» пов'язаними з банком особами є: керівники банку, керівники служби внутрішнього аудиту, керівники та члени комітетів банку; асоційовані особи фізичних осіб. Згідно з частиною першою статті 42 наведеного Закону керівниками банку є голова, його заступники та члени ради банку, голова, його заступники та члени правління банку, головний бухгалтер, його заступники, керівники відокремлених підрозділів банку. Закарпатське регіональне відділення ПАТ КБ «Хрещатик» не є юридичною особою, воно входить до складу банку на правах структурної одиниці, а загальне керівництво цього відділення здійснюється головою правління банку. Враховуючи те, що в Єдиному держаному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань відсутні відомості про наявність у ПАТ КБ «Хрещатик» відокремлених підрозділів, то апеляційний суд дійшов правильного висновку про те, що Закарпатське регіональне відділення ПАТ КБ «Хрещатик» не є відокремленим підрозділом банку. Отже, керівник такого відділення не є згідно положень Закону України «Про банки і банківську діяльність» пов'язаним з банком особою й відповідно не є пов'язаним з банком особою позивач у справі.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу. У разі необхідності учасники справи можуть бути викликані для надання пояснень у справі.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у пункті 24 рішення від 20 липня 2006 року у справі «Сокуренко і Стригун проти України» зазначив, що фраза «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Термін «судом, встановленим законом» у пункті 1 статті 6 Конвенції передбачає всю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.

Відповідно до частини другої статті 4 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

Спором адміністративної юрисдикції в розумінні пункту 1 частини першої статті 3 КАС України є переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

За правилами пункту 1 частини другої статті 17 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Позивачка оскаржує дії щодо включення її та інших асоційованих осіб до переліку осіб, пов'язаних із банком й відповідно не внесення інформації про неї, як вкладника, який має право на відшкодування коштів за вкладами у ПАТ КБ «Хрещатик» за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Відповідно до пункту 7 частини першої статті 4 КАС України суб'єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Згідно з частиною першою статті 3 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фонд є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків у випадках, встановлених цим Законом.

Частиною першою статті 4 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» основним завданням Фонду є забезпечення функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку.

Оскільки Фонд гарантування вкладів фізичних осіб є державною спеціалізованою установою, яка виконує функції державного управління у сфері гарантування вкладів фізичних осіб, то спори, які виникають у цих правовідносинах, є публічно-правовими та підлягають розгляду за правилами КАС України.

Частиною другою статті 6 Конституції України визначено, що органи судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених Конституцією межах і відповідно до законів України.

Закон України «Про банки і банківську діяльність», а також Закон України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є основними правовими актами в регулюванні відносин щодо визнання банку неплатоспроможним.

Згідно з положеннями частини четвертої статті 52 Закону України «Про банки і банківську діяльність» особа, визначена рішенням Національного банку України пов'язаною з банком особою, чи такий банк можуть оскаржити в установленому законом порядку рішення Національного банку України про визначення особи пов'язаною з банком особою, а в разі притягнення такої особи до передбаченої законом відповідальності - оспорити підстави рішення Національного банку України про її визначення пов'язаною з банком особою.

У справі, що розглядається, суди не звернули уваги на те, що спір у цій справі є публічно-правовим та підлягає розгляду у порядку адміністративного судочинства, оскільки позивачка оскаржує дії щодо включення її та інших асоційованих осіб до переліку осіб, пов'язаних із банком й відповідно не внесення інформації про неї, як вкладника, який має право на відшкодування коштів за вкладами у ПАТ КБ «Хрещатик» за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Прохання касаційної скарги про залишення без змін рішення суду першої інстанції є безпідставним, оскільки районний суд розглянув за правилами цивільного судочинства справу, яка законом віднесена до компетенції адміністративного суду. У зв'язку з цим, відповідно до положень частини третьої статті 400 ЦПК України, колегія суддів виходить за межі доводів і вимог касаційної скарги, оскільки під час розгляду справи виявлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення суду (частина друга стаття 414 ЦПК України), тому скасовується і рішення районного суду.

Згідно з пунктом 5 частини першої статті 409 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати рішення суду першої та апеляційної інстанції у відповідній частині і закрити провадження у справі чи залишити позов без розгляду у відповідній частині.

Відповідно до частини першої статті 414 ЦПК України судове рішення, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в касаційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 27 цього Кодексу.

Згідно з частиною другою статті 414 ЦПК України порушення правил юрисдикції загальних судів, визначених статтями 19-22 цього Кодексу, є обов'язковою підставою для скасування рішення незалежно від доводів касаційної скарги.

Суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства (пункт 1 частини першої статті 255 ЦПК України).

Згідно з частиною першою статті 256 ЦПК України якщо провадження у справі закривається з підстав, визначених пунктом 1 частини першої статті 255 цього Кодексу, суд повинен повідомити заявникові, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд таких справ.

Ураховуючи викладене, не обговорюючи питання правильності застосування судами норм матеріального права, Верховний Суд дійшов висновку про те, що касаційна скарга ПАТ КБ «Хрещатик» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ КБ «Хрещатик» підлягає частковому задоволенню, а оскаржуване судове рішення - скасуванню із закриттям провадження у справі.

Керуючись статтями 255, 256, 389, 402, 409, 414 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційного банку «Хрещатик» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства комерційного банку «Хрещатик» задовольнити частково.

Рішенням Воловецького районного суду Закарпатської області від 30 жовтня 2017 року та постанову апеляційного суду Закарпатської області від 24 травня 2018 року скасувати, провадження у справі за позовом ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства комерційного банку «Хрещатик» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства комерційного банку «Хрещатик», третя особа - ОСОБА_6, про визнання неправомірними та скасування постанов банку про включення до переліку пов'язаних з банком осіб закрити.

Повідомити публічне акціонерне товариство комерційного банку «Хрещатик» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства комерційного банку «Хрещатик», що розгляд цієї справи віднесено до юрисдикції адміністративного суду.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: Б. І. Гулько

Є.В. Синельников

С. Ф. Хопта

Ю. В. Черняк