АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа № 757/4542/18 (категорія: інші)

Провадження № 22ц/790/2630/18

14 вересня 2018 року Апеляційний суд Харківської області у складі колегії суддів:

головуючого судді - Кіся П.В.,

суддів: - ОСОБА_1,

- ОСОБА_2

за участю секретаря - Пузікової Ю.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові справу за апеляційними скаргамипредставника товариства з обмеженою відповідальністю «Українська металургійна компанія» - ОСОБА_3 та відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України

на ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 07 березня 2018 року (суддя Шишкін О.В.)

у справі (№ 757/4542/18) за поданням головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_4 про обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_5, заінтересована особа: публічне акціонерне товариства «УкрСиббанк», -

ВСТАНОВИВ:

29.01.2018 року головний державний виконавець відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (далі по тексту - ГДВ ВПВР ДДВС МУЮ України, державний виконавець) ОСОБА_4 звернулася до Печерського районного суду м.Києва з поданням в якому просила встановити тимчасове обмеження у праві виїзду ОСОБА_5 шляхом заборони перетинати державний кордон України до виконання своїх зобовязань, покладених на нього рішеннями суду.

Обґрунтовуючи подання головний ДВ ВПВР ДДВС МУЮ України ОСОБА_4 посилалася на те, що на виконанні у ВПВР ДДВС МУЮ України перебуває виконавче провадження № 55393614 з примусового виконання виконавчого листа № 638/4258/13-ц виданого Дзержинським районним судом м. Харкова про стягнення зі ОСОБА_5 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованості по договору № ЕІVХР 000477 про відкриття карткового рахунку та видачу платіжної картки від 18.10.2005 року та додаткової угоди до нього про встановленню ліміту овердрафту № 4 від 12.03.2008 року в розмірі 467 512,59 доларів США, що еквіваленті на гривню України становить 3 736 828,13 грн., та заборгованості по договору-анкеті № 5006712 про відкриття банківського карткового рахунку та обслуговування платіжної картки від 07.04.2008 року в розмірі 450 297,93 Євро, що в еквіваленті на гривню України становить 4 740 547,48 грн., та про стягнення зі ОСОБА_5 судових витрат зі сплати судового збору у розмірі 1700 грн. і витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у розмірі 120 грн.

Зазначене рішення суду набрало законної сили 27.04.2016 року, після апеляційного оскарження судового рішення за апеляційною скаргою представника відповідача.

Таким чином, про вказане рішення суду ОСОБА_5 обізнаний, однак всупереч вимогам Конституції України, щодо обовязкового виконання рішень суду боржником, його не виконує та ухиляється від його виконання.

У звязку з невиконанням рішення суду боржником, стягувачем подано зазначений вище виконавчий лист до примусового виконання.

Державним виконавцем 14.12.2017 року прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження № 55393614.

Зазначеною постановою зобовязано боржника подати декларацію про доходи та майно за встановленою формою Інструкцією з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України 02.04.2012 року № 512/5 у редакції наказу Міністерства юстиції України від 29.09.2016 року № 2832/5, та попереджено останнього про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

Однак, боржником витребувані документи подані не були.

Також 11.01.2018 року направлено вимогу на адресу ОСОБА_5 (61153, м. Харків, пр-т. Ювілейний, 56, 3-й поверх, оф. 302) про надання письмових пояснень відносно причин не виконання рішення суду, надання до відділу протягом пяти робочих днів з дня отримання вимоги декларації про доходи та майно за встановленою формою, повідомлено боржнику депозитний рахунок відділу для перерахування на нього коштів у рахунок погашення боргу.

11.01.2018 року направлено вимогу на адресу місця роботи боржника до Управління справами Верховної ОСОБА_6 України про вручення відповідальною особою Управління справами Верховної ОСОБА_6 України ОСОБА_5 вимоги державного виконавця від 11.01.2018 року.

Однак ОСОБА_5 рішення суду не виконав, декларацію про доходи та майно до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України не надав, вимоги державного виконавця не виконав, хоча з декларацій ОСОБА_5, як особи уповноваженої на виконання функцій держави за 2016 рік вбачається, що він мав таку змогу, витрачав значні кошти, переважно на придбання одягу та проживання у готелях за кордоном. Так, з декларації за 2016 рік вбачається, що він витратив у поїздках за кордоном 798421 грн., а на виконання рішення не здійснив жодного платежу.

Не зважаючи на наявність відповідних активів, рухомого/нерухомого майна, корпоративних прав, грошових коштів, ОСОБА_5 ухиляється від виконання рішення суду.

06 лютого 2018 року Печерським районним судом м.Києва постановлено ухвалу про передачу справи за поданням ГДВ ВПВР ДДВС МУЮ України (державного виконавця) ОСОБА_4 про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_5 за встановленою законом територіальною підсудністю даної категорії справ, згідно вимог частини ч.1 ст.31 та частини 1 ст.441 ЦПК України, до Дзержинського районного суду м.Харкова.

Після закінчення передбаченого законом строку на апеляційне оскарження вказаної ухвали матеріали справи були направлені до Дзержинського районного суду м.Харкова.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 07 березня 2018 року в задоволенні подання відмовлено.

26.03.2018 року з апеляційною скаргою на ухвалу суду від 07.03.2018 року звернулася представник ТОВ «Українська металургійна компанія» - ОСОБА_3, а 10.04.2018 року - ГДВ ВПВР ДДВС МУЮ України (державного виконавця) ОСОБА_4, які просили скасувати ухвалу, вважаючи її незаконною та необґрунтованою, і постановити нове судове рішення, яким задовольнити подання державного виконавця.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, представник ТОВ «Українська металургійна компанія» і державний виконавець просили посилалися на невідповідність матеріалам справи висновку суду про відсутність доказів направлення боржнику копії постанови про відкриття виконачого провадження, на невідповідність висновку суду про відсутність доказів ухилення ОСОБА_5 від виконання рішення суду, на хибність оцінки здійснених боржником незначних за своїм розміром платежів як виконання рішення суду, на безпідставність висновку суду щодо неможливості обмеження ОСОБА_5 у праві виїзду за межі України у звязку з необхідністю виконання ним, як народного депутата України, члена депутатської групи ОСОБА_6 України з міжпарламентських звязків, оскільки це членство є добровільним і він не позбавлений можливості здійснювати вказані повноваження народного депутата України і в межах держави України, без виїзду за кордон.

Також апелянти посилалися на ту обставину, що судом не надано належної оцінки тим обставинам, що ОСОБА_5 мав і має реальну можливість виконання рішення суду, а його посилання в листі від 23.01.2018 року про неможливість виконання рішення суду єдиним платежем є маніпулюванням та доказом його ухилення від виконання рішення, оскільки в поданій боржником ОСОБА_7 міститься інформація про при наявності невиконаного рішення він добровільно передав фізичній особі 28 млн грн., а з інформації, що міститься в єдиному державному реєстрі декларацій осіб, уповноважених на виконання функції держави або місцевого самоврядування, вбачається, що 20.02.208 року боржником ОСОБА_5 внесено повідомлення про суттєві зміни в майновому стані з огляду на отримання від ОСОБА_8 5 079 000 грн. (т.1 а.с.212-218, т.2 а.с.4-10).

Обґрунтовуючи право на звернення з апеляційною скарго., представник ТОВ «УМК» посилалася на ухвалу Дзержинського районного суду м.Харкова від 06 лютого 2018 року у справі №2-1879/10 про заміну у виконавчому провадженні стягувача ПАТ «УкрСиббанк» на ТОВ «Українська металургійна компанія» на підставі укладеного ними 20.11.2017 року Договору факторингу, за умовами якого до ТОВ «УМК» перейшло право вимоги до боржника ОСОБА_5, а також просила звернути увагу на те, що постановою державного виконавця про відкриття виконавчого провадження і постановою від 06.02.2018 року з боржника ОСОБА_5 стягнуто виконавчий збір у розмірі 46751,26 доларів США, 45029,79 Євро, 182 грн., 1198,39 грн., однак ОСОБА_5 в листі від 23.01.2018 року повідомляв про неможливість погашення боргу єдиним платежем.

Крім доводів, аналогічних доводам представника ТОВ «УМК» та в поданні, державний виконавець також просила в апеляційній скарзі звернути увагу на ту обставину, що в декларації за 2016 рік ОСОБА_5 міститься інформація про те, що йому належить квартира загальною площею 107,7 м.кв в Латвії, інше рухоме цінне майно у виді годинників марки Breguet, Panerai, F.P. Journe, легкового автомобіля Smart, грошові активи на банківських рахунках у значних розмірах, доходи у виді заробітної плати у ОСОБА_9 України та від відчуження цінних паперів, а також корпоративні права в ПП «Еккаунт-С», ТОВ «Край», однак за цей період часу боржник не здійснив жодного платежу на виконання рішення суду.

Вказані апеляційній скарги ухвалами судді-доповідача, постановленими у відповідності до вимог частини 2 статті 357 ЦПК України, залишалися без руху у звязку з їх оформлення без дотримання вимог закону, а після усунення апелянтами допущених недоліків, відкрито апеляційне провадження, вчинено передбачені статтями 361, 365 ЦПК України підготовчі дії і призначено їх розгляд.

В поданому апеляційному суду відзиві представник боржника ОСОБА_10 адвокат ОСОБА_11 просив апеляційні скарги залишити без задоволення, а ухвалу суду без змін, вказуючи, що дійсно ОСОБА_5 не виконував добровільно рішення суду, оскільки вів переговори з ПАТ «УкрСиббанк» щодо реструктуризації заборгованості, доказом чого є та обставина, що стягувач, отримавши виконавчий лист ще 27.04.2016 року, предявив його до виконання лише у грудні 2017р.

Копію виконавчого листа боржник не отримував, а про відкриття виконавчого провадження не був обізнаний до 19.01.2017 року (пятниці), тобто до моменту отримання ним постанови про накладення арешту на майно, а 23.01.2018 року (вівторок) через свого представника подав державному виконавцю заяву про намір добровільного погашення заборгованості за рахунок заробітної плати, повідомивши своє місце роботи та адресу, однак вже 24.01.2018 року державний виконавець звернулася до суду з поданням про тимчасове обмеження у прави виїзду боржника за межі України.

Стверджує, що боржником не вчинялися дії направлені на ухилення від виконання зобовязань, покладених на нього судовим рішенням, а застосування до боржника обмеження у праві виїзду за межі України є передчасним.

До початку апеляційного перегляду справи боржник ОСОБА_10 подав заяву про відвід судді-доповідача ОСОБА_12, посилаючись на вирішення ним питання про прийняття апеляційної скарги та відкриття апеляційного провадження представника ТОВ «Українська металургійна компанія» на підставі ухвал Дзержинського районного суду м.Харкова від 06.02.2018 року та від 15.02.2018 року у справі №2-1879/10 про заміну сторони виконавчого провадження, тобто стягувча ПАТ «УкрСиббанк» на ТОВ «Українська металургійна компанія», які на той час не набрали законної сили у звязку з їх апеляційним оскарженням.

Ухвалою судової колегія заява про відвід визнана необґрунтованою, а ухвалою колегії суддів у іншому складі 23 червня 2018 року у задоволенні заяви ОСОБА_5 про відвід судді Кіся П.В. відмовлено.

Крім того, колегією судді відмовлено також і в задоволенні заяви представника боржника ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_11 про зупинення провадження у даній справі до вирішення апеляційним судом справи за скаргою ОСОБА_5 на дії Головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Депратаменту державної виконачої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_4, в якій він просив визнати неправомірними її дії під час відкриття виконачого провадження та скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження від 14.12.2017 року.

Представник ТОВ «УМК» ОСОБА_13 свою апеляційну скаргу підтримала, повністю поголилася з апеляційною скаргою ГДВ ВПВР ДДВС МЮ України ОСОБА_4 і просила їх задовольнити, посилаючись на викладені в них доводи.

Представник боржника ОСОБА_5 адвокат ОСОБА_11 апеляційні скарги не визнав і просив їх залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Боржник ОСОБА_5 в судове засідання не зявився, причину неявки не повідомив.

Головний державний виконавець ВПВР ДДВС МЮ України ОСОБА_4 в судове засідання не зявилась, в раніше поданих клопотаннях просила справу розглядати без її участі, апеляційну скаргу просила задовольнити.

Зважуючи на викладене та положення ст.ст.371, 372 ЦПК України колегія суддів вважає, що неявка вказаних осіб не є обставиною, що перешкоджає розгляду справи.

Перевіривши законність та обґрунтованість оскарженого державним виконавцем Рубель І.В. і представником стягувача ТОВ «УМК» судового рішення в межах доводів та вимог апеляційних скарг, обговоривши доводи учасників справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги підлягають залишенню без задоволення, а ухвала суду першої інстанції від 07.03.2018 року підлягає залишенню без змін за таких підстав.

Судом встановлено, а учасниками справи не заперечується, що 27.04.2016 року, після апеляційного перегляду справи за апеляційною скаргою представника відповідача, набрало законної сили рішення Дзержинського районного суду м.Харкова у цивільній справі № 638/4258/13-ц про стягнення зі ОСОБА_5 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованості по договору № ЕІVХР 000477 про відкриття карткового рахунку та видачу платіжної картки в розмірі 467 512,59 доларів США, що еквіваленті на гривню України становить 3 736 828,13 грн., заборгованості по договору-анкеті № 5006712 про відкриття банківського карткового рахунку та обслуговування платіжної картки від 07.04.2008 року в розмірі 450 297,93 Євро, що в еквіваленті на гривню України становить 4 740 547,48 грн., та про стягнення зі ОСОБА_5 судових витрат.

06.06.2016 року за заявою представника позивача Дзержинським районним судом м.Харкова видано виконавчий лист про стягнення зі ОСОБА_5 на користь ПАТ «УкрСиббанк» вказаних в рішенні грошових коштів із зазначенням строку предявлення виконавчого листа до виконання 1 рік.

Виконавчий лист із відповідною заявою про відкриття виконавчого провадження представником ПАТ «УкрСиббанк» подано до відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (ВПВР ДДВС МЮ України) 14 грудня 2017 року.

14 грудня 2017 року головним державним виконавцем ВПВР ДДВС МЮ України ОСОБА_4 прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №55393614 з виконання виконавчого листа № 638/4258/13-ц, виданого Дзержинським районним судом м.Харкова 06.06.2016 року, про зобовязання боржника ОСОБА_5 надати виптиденний строк декларацію та про стягнення з боржника виконавчого збору у розмірі: 46751,26 дол. США, 45029,79 Євро і 182 грн. (т.1 а.с.17).

В межах вказаного виконавчого провадження державним виконавцем вжито певні дії, в тому числі направлені запити на адресу банків та інших установ з метою виявлення грошових коштів та майна боржника, прийнято постави про арешт майна боржника, здійснено моніторинг декларацій божника в загальнодоступній базі даних НАЗК про Е-декларації осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

25.01.2018 року головний державний виконавець ВПВР ДДВС МЮ України ОСОБА_4 звернулася до Печерського районного суду м.Києва з подання про тимчасове обмеження боржника ОСОБА_5 у праві виїзду за межі України, вказуючи, що ОСОБА_5, будучи обізнаним про рішення Дзержинського районного суду м.Харкова про стягнення з нього заборгованості та набрання ним законної сили 27.04.2016 року ухилявся від його виконання, доказом чого вважає отримані з Е-декларацій інформацію про значні витрати грошових коштів ОСОБА_5 у 2016 році, в тому числі за межами України, за наявності невиконаного рішення суду.

Постановляючи 07.2018 року ухвалу про відмову у задоволенні подання, Дзержинський районний суд м.Харкова виходив з того, що надані головним державним виконавцем ВПВР ДДВС МЮ України ОСОБА_4 матеріали подання не містять доказів вчинення боржником дій направлених на ухилення від виконання рішення суду, що сам по собі факт невиконання у добровільному порядку рішення суду не є тотожним ухиленню від його виконання.

Колегія суддів погоджується з ухвалою суду, оскільки вона постановлена у відповідності із законом.

Згідно ч. 3 ст. 3 ЦПК України ( в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VІІІ) провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Суд та учасники судового процесу зобовязані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Основними засадами (принципами) цивільного судочинства є: 1) верховенство права; 2) повага до честі і гідності, рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом; 3) гласність і відкритість судового процесу та його повне фіксування технічними засобами; 4) змагальність сторін; 5) диспозитивність; 6) пропорційність; 7) обовязковість судового рішення; 8) забезпечення права на апеляційний перегляд справи; 9) забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, встановлених законом; 10) розумність строків розгляду справи судом; 11) неприпустимість зловживання процесуальними правами; 12) відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Вирішення процесуальних питань, повязаних з виконанням судових рішень у цивільних справах та рішень інших органів (посадових) осіб, передбачене розділом V1 ЦПК України.

Статтею 441 ЦПК України (в редакції цього Кодексу, яка діяла на час постановлення ухвали) було передбачено, що тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення.

Тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України застосовується в порядку, визначеному цим Кодексом для забезпечення позову, із особливостями, визначеними цією статтею.

Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням, на строк до повного виконання такого судового рішення.

Ухвала про тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути постановлена за поданням державного або приватного виконавця, яким відкрито відповідне виконавче провадження. Суд негайно розглядає таке подання без повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного (приватного) виконавця.

Частина 1 статті 153 ЦПК України, до якої відсилає частина 2 статті 441 ЦПК України, регламентуючи порядок вирішення подання державного виконавця про застосування тимчасового обмеження фізичної особи боржника у праві виїзду за межі України, передбачає, що заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

Законом передбачено стислий строк (негайно, згідно ч.4 ст.441 ЦПК) для вирішення поставленого у поданні державного (приватного) виконавця питання про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України, а відтак саме на державного (приватного) виконавця законом покладено обовязок надати суду для ухвалення відповідного судового рішення про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України достатній обсяг належних та допустимих доказів для постановлення.

Згідно п.1 розділу Х11 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом МЮ України №512/05 від 02.04.2012 року, у разі ухилення боржника від виконання зобовязань, покладених на нього рішенням, що відповідно до Закону підлягає примусовому виконанню, питання про тимчасове обмеження боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи у праві виїзду за межі України вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця або за місцезнаходженням виконавчого округу за поданням приватного виконавця.

В прийнятих ОСОБА_9 Судом України узагальненнях судової практики щодо тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України зазначено, що ухилення від виконання зобовязань, покладених судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи), позначає з обєктивної сторони такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні нею зазначених обовязків, у звязку з чим і здійснюється примусове виконання.

Це також є підставою для звернення з поданням до суду щодо вирішення питання про застосування до такої особи тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.

На момент звернення до суду з поданням факт ухилення боржника від виконання зобовязань повинен вже відбутися і бути обєктивно наявним та вбачатися з матеріалів виконавчого провадження.

Обовязок щодо підтвердження цих обставин належними доказами покладається на державного виконавця, який ініціює встановлення тимчасового обмеження у виїзді особи за межі України.

Отже, лише у разі наявності доказів ухилення боржника від виконання зобовязань, покладених на нього рішенням, що підлягає примусовому виконанню, державний виконавець звертається до суду з поданням про тимчасове обмеження боржника у виїзді за межі України до виконання рішення.

Як правильно зазначив суд першої інстанції надані державним виконавцем Рубель І.В. матеріали подання містять фактичні дані щодо перебігу вчинених нею дій, спрямованих на примусове виконання виконавчого документу, докладний звіт про отриману з реєстру Е-декларацій інформацію про доходи, витрати та фінансові зобовязання боржника, копії запитів та вимог, однак не містять доказів про отримання боржником зазначеної кореспонденції, про вчинення ним умисних дій, спрямованих на приховання грошових коштів, рухомого та нерухомого майна, інших цінностей, а також про ухилення від виконання зобовязань, покладених на нього державним виконавцем у звязку з примусовим виконання рішення суду.

Дійсно, матеріали дають обґрунтовані підстави представнику ТОВ «Українська металургійна компанія» стверджувати, що ОСОБА_5 не є сумлінним учасником відносин, які склалися між ним і кредитором ПАТ «УкрСиббанк».

Разом з тим, ТОВ «Українська металургійна компанія», набуваючи за договором факторингу права вимоги до ОСОБА_5, а головний державний виконавець ВПВР ДДВС МЮ України ОСОБА_4 , відкриваючи виконавче провадження та стягуючи виконавчий збір у такому значному обсязі, не могли не усвідомлювати проблемність такої заборгованості ( надання значного обсягу кредитних коштів без забезпечення виконання зобовязань) та необхідності вжиття усіх передбачених статтею 18 та розділами V11 і 1X Законом України «Про виконавче провадження» заходів з метою примусового виконання рішення з дотримання встановлених законодавством прав учасника виконавчого провадження, не обмежуючись прийняттям постанов про відкриття виконавчого провадження, арешту майна боржника, направленням відповідних запитів та вимог, але й здійснювати належну організацію та контроль виконання таких постанов, розшуку майна боржника та зверненні на нього стягнення.

Статус органу, який здійснює примусове виконання такої категорії, зважуючи на розмір заборгованості та посаду народного депутата України, яку обіймає боржник ОСОБА_5, покладає на державного виконавця ВПВР ДДВС МЮ України обовязок виважено і з підвищеною відповідальністю здійснювати такі виконавче провадження, ставити питання перед судом про обмеження боржника у праві на свободу пересування.

Поспіх та недостатнє обґрунтування подання від 25.01.2018р. без наданням належних доказів на їх підтвердження, з яким державний виконавець звернувся до суду, свідчать про ознаки тиску на боржника без дотриманням усіх вимог закону, яким регулюється вирішення цього питання, що створює загрозу у майбутньому прийняття судового рішення компетентним органом не на користь держави України.

(Рішення ЄСПЛ у справі «Хлюстов проти Росії» від 11 липня 2013 р. (скарга № 28975/05), яке набуло статусу остаточного 11 жовтня 2013 р.).

Ухвалюючи судове рішення про залишення в силі ухвали Дзержинського районного суду м.Харкова від 07.2018 року колегія суддів також приймає до уваги у ту обставину, що питання про тимчасове обмеження боржника ОСОБА_5 у праві виїзду за межі України вирішено 12 і 18 квітня 20018 року на користь стягувача та державного виконавця Рубель І.В. у іншій справі №657/7568/18-ц під головуванням судді Дзержинського районного суду м.Харкова Омельченко К.О., рішення якої залишено без змін постановою колегії судді Апеляційного суду Харківської області від 23.05.2018 року.

Оскільки у вказаній справі №657/7568/18-ц міститься інформація про звернення Головного державного виконавця ВПВР ДДВС МЮ України ОСОБА_4 про тимчасове обмеження ОСОБА_5 у праві виїзду за межі України з таких же підстав, але за поданням у інший, більш пізніший час, колегія суддів не вбачає підстав для скасування ухвали суду і закриття провадження з підстав, передбачених ст. 377 ЦПК України.

При цьому колегія суддів враховує і ту обставину, що за змістом ст. 441 ЦПК України відмова у задоволенні подання державного виконавця про застосування тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України не перешкоджає у подальшому повторному зверненню з такою самою заявою у разі виникнення нових обставин, що обґрунтовують необхідність застосування тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України.

Керуючись ст. ст.371, 372, 367, 368, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги представника товариства з обмеженою відповідальністю «Українська металургійна компанія» - ОСОБА_3 та відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України залишити без задоволення.

Ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 07 березня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 17 вересня 2018 року.

Головуючий П.В. Кісь

Судді: О.М ОСОБА_1

ОСОБА_2