Справа № 502/1393/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 вересня 2018 року м. Кілія

Кілійський районний суд Одеської області

у складі:

головуючого - судді Масленикова О.А.

за участю:

секретаря судового засідання Скрипкіної А.Ю.

розглянувши цивільну справу за позовом

ОСОБА_1 та ОСОБА_2

до

ОСОБА_3 та ОСОБА_4

про визнання договору купівлі продажу житлового будинку дійсним

В С Т А Н О В И В:

Позивачі звернулися до Кілійського районного суду Одеської області з позовом до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про визнання договору купівлі - продажу дійсним та визнання права власності на нерухоме майно. На обґрунтування позовних вимог в позовній заяві зазначили, що 25 липня 1997 року позивачі, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 та відповідачі, ОСОБА_3 таОСОБА_4 уклали між собою у представництві Одеської товарної біржі договір купівлі-продажу квартири реєстр. №2097 квартири № 43, розташованої за адресою: Одеська область, Кілійський район, місто Кілія, вулиця Торгова (колишня Пролетарська), номер будинку 95 «А». Договір купівлі - продажу, укладений у представництві Одеської товарної біржі був зареєстрований 7 серпня 1997 року в Кілійському «Районному бюро технічної інвентаризації». Квартира№ 43 в м. Кілія Кілійського району, Одеської області, вул. Торгова (колишня Пролетарська), 95а,належала відповідачам на підставі свідоцтва про право власності, виданого Кілійською міською радою Кілійського району Одеської області 14 листопада 1997 року. Правочин обома сторонами повністю виконаний: відповідачами було звільнено квартиру ще за два місяці до укладання договору на товарній біржі, передані ключі. Ні заперечень, ні зауважень ніхто із сторін по правочину не заявляв. Позивачі використовують вказану квартиру для постійного проживання, проживають разом, регулярно оплачують комунальні платежі та утримують квартиру в належному санітарно- технічному стані. Договір купівлі-продажу квартири позивачі уклали у представництві Одеської товарної біржі та зареєстрували в «Кілійському районному бюро технічної інвентаризації» у рівних частках, перебуваючи у шлюбі, за спільні кошти. Відповідно до технічного паспорту, двокімнатна номер 43, розташована за вказаною адресою має загальну площу 55,3 кв.м. На час укладення договору в липні місяці 1997 року, ні позивачі, ні відповідачі не знали, що правочин, у відповідності до ст. 47 ЦК України (1963 року) підлягає нотаріальному посвідченню, оскільки на той час також був чинним Закон України «Про товарну біржу», відповідно до ст.15 якого, правочини зареєстровані на біржі, подальшому нотаріальному посвідченню не підлягають. Із-за протиріч правових норм, діючих на час укладення правочину в 1997 році, і в відмові компетентними органами і нотаріусами визнавати на даний час правочин дійсним, законним і виконаним, позивачі змушені звернутись з позовною заявою до суду, про захист своїх прав, в звязку з чим просили суд:

- визнати правочин, а саме договір купівлі-продажу квартири №43, житловою площею 28,4 кв.м, загальною площею 51,5 кв.м., розташованої за адресою: м.Кілія, Кілійського району, Одеської області, вул.Торгова (колишня Пролетарська), 95а, укладеного 25 липня 1997 року за реєстровим номером 2097 між ОСОБА_1, ОСОБА_2, та ОСОБА_3, таОСОБА_4 у представництві Одеської товарної біржі та який зареєстрований Кілійським «Районним бюро технічної інвентаризації» в реєстр. кн.35 стор.183 реєстр. №8383. виконаним та дійсним;

- визнати за позивачем, ОСОБА_1 право власності на ? частину квартири №43, житловою площею 28,4 кв.м, загальною площею 51,5 кв.м., розташованої за адресою: м.Кілія, Кілійського району, Одеської області, вул.Торгова (колишня Пролетарська), 95а;

- визнати за позивачем, ОСОБА_2 право власності на ? частину квартири №43, житловою площею 28,4 кв.м, загальною площею 51,5 кв.м., розташованої за адресою: м.Кілія, Кілійського району, Одеської області, вул.Торгова (колишня Пролетарська), 95а.

Представником позивача було надано заяву про розгляд справи без його присутності, в якій він повністю підтримав позовні вимоги.

Відповідачі, ОСОБА_3 та ОСОБА_4, надали заяви про розгляд справи без їх присутності, в якій вони повністю підтримують позовні вимоги.

На підставі письмових заяв усіх сторін по справі, суд ухвалює рішення за відсутності сторін, на підставі наявних в матеріалах справи письмових доказів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, в порядку, передбаченому ст.ст. 223, 247 ЦПК України.

Дослідивши позовну заяву, в процесі встановлення обставин справи та перевірки їх доказами, судом встановлено наступні юридичні факти та відповідні їм правовідносини.

Шлюб між ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 був укладений 29.11.1986 року в м. Кілія рай.відділ ЗАГС Одеської області, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу, серії ІІ-ЖД № 438562 від 29.11.1986 року, актовий запис № 227. Після реєстрації шлюбу дружині було присвоєне прізвище «Свиридова».

Відповідно договору купівлі - продажу № 2097 від 25.07.1997 року, зареєстрованого представництвом Одеської товарної біржі в м. Ізмаїл, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 які є членами біржі зі статусом «Продавці» продали, а ОСОБА_1 та ОСОБА_2, які є членами біржі зі статусом «Покупці», придбали за ціною 17 114 гривень, які отримані продавцями до підписання договоруАДРЕСА_1 будинок № 95а загальною площею 55,3 кв.м., розташованої за адресою: Одеська область м. Кілія, вул. Пролетарська.

Право сумісної власності на зазначене нерухоме майно, придбане позивачами на підставі відповідного договору купівлі-продажу, зареєстроване 7 серпня 1997 року в Кілійському районному бюро технічної інвентаризації, про що міститься відповідний штамп на біржовому договорі купівлі-продажу.

Відповідно до технічного паспорту, складеного Кілійським районним бюро технічної інвентаризаціїАДРЕСА_2, розташована по вулиці Пролетарська, 95а в м. Кілія Кілійського району Одеської області має житлову площу 28,4 кв.м, загальну площу 55,3 кв.м.

Розпорядженням Кілійського міського голови від 03.02.2016 р. № 30/А-2016 вулицю Пролетарська перейменовано на вулицю Торгова.

При вирішенні справи судом враховано наступні положення законодавства:

У відповідності зі ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Згідно статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту права, встановлених цивільним законодавством, є, зокрема, його визнання.

У відповідності до п. 4 прикінцевих та перехідних положень Цивільного Кодексу України від 16 січня 2003 року N 435-IV, який набрав чинності з 1 січня 2004 року, даний Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

Оскільки договір купівлі-продажу сторонами було укладено у 1997 році, суд застосовує відповідні положення Цивільного кодексу УРСР, що діяли на момент укладення договору.

Положеннями ст. 47 ЦК УРСР передбачено, що нотаріальне посвідчення угод обов'язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими ч. 2 ст. 48 цього Кодексу.

Якщо одна із сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконувала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається.

Статтею 48 ЦК УРСР передбачено, що недійсною є та угода, що не відповідає вимогам закону, в тому числі ущемлює особисті або майнові права неповнолітніх дітей.

По недійсній угоді кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні все одержане за угодою, а при неможливості повернути одержане в натурі - відшкодувати його вартість у грошах. Якщо інші наслідки недійсності угоди не передбачені законом.

У відповідності до вимог ст. 224 ЦК УРСР за договором купівлі-продажу продавець зобов'язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов'язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 227 ЦК УРСР передбачено, що договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 27 цього Кодексу).

Відповідно до ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» від 10.12.1991 року біржовою операцією визнається угода, що відповідає сукупності зазначених умов: а) якщо вона являє собою купівлю-продаж, обмін товарів, допущених до обігу на товарній біржі; б) якщо її учасниками є члени біржі; в) якщо вона подана до реєстрації та зареєстрована на біржі не пізніше наступного за здійсненням угоди дня. Угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню.

Угода вважається укладеною з моменту її реєстрації на біржі.

На дату укладання договору купівлі-продажу, товарні біржі в Україні реєстрували подібні договори, посилаючись на ст. ст. 3, 15, 17 Закону України «Про товарні біржі».

Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав.

Як зазначено в п. 1.5 Розділу 1 Інструкції про порядок державної реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна, що перебувають у власності юридичних та фізичних осіб, затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлового політики України від 09.06.98 № 121, яка була чинною на час укладення сторонами відповідного договору купівлі-продажу та яка визначала порядок здійснення державної реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна в Україні, - державну реєстрацію права власності на об'єкти нерухомого майна здійснюють комунальні підприємства бюро технічної інвентаризації.

Відповідно до п. 9 Додатку 1 до вказаної Інструкції, - договори купівлі-продажу, міни, зареєстровані біржею, віднесено до переліку правовстановлювальних документів, на підставі яких провадиться державна реєстрація права власності на об'єкти нерухомого майна.

Оскільки на момент укладення договору сторони керувались положеннями спеціального законодавства щодо укладення договорів на товарній біржі, під час оформлення договору купівлі-продажу сторони були ознайомлені з його умовами, ніяких претензій з питання оформлення договору не виникало; договір було укладено з дотриманням вимог діючого на той час законодавства, за спільною згодою сторін та на прийнятних для сторін умовах, умови договору сторонами повністю виконано, право власності позивачів на придбане нерухоме майно зареєстроване відповідно до законодавства, що діяло на момент його виникнення, зокрема з дотриманням вимог Інструкції про порядок державної реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна, що перебувають у власності юридичних та фізичних осіб, затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлового політики України від 09.06.98 № 121, суд приходить до висновку, що позивачі на законних підставах набули право власності на придбане майно і не взмозі розпоряджатися ним на власний розсуд з причин, що не залежать від них, в звязку з чим вважає, що право власності позивачів підлягає захисту відповідно до ст. 16 ЦК України, а тому задовольняє позов.

Керуючись 12, 81, 259, 263-265 ЦПК України, ст. ст. 47, 227 ЦК УРСР, Законом України «Про товарну біржу», ст. ст. 16, 328 ЦК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Визнати дійсним договір купівлі - продажу нерухомого майна, укладений між ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_1 та ОСОБА_2, зареєстрований 25.07.1997 року представництвом Одеської товарної біржі в м. Ізмаїл за реєстраційним № 2097.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, ІПН НОМЕР_1 право власності на 1/2 частину квартири № 43, житловою площею 28,4 кв.м, загальною площею 55,3 кв.м., розташованої за адресою: м. Кілія Кілійського району Одеської області, вул. Торгова (колишня Пролетарська), 95а.

Визнати за ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, ІПН НОМЕР_2 право власності на 1/2 частину квартири № 43, житловою площею 28,4 кв.м, загальною площею 55,2 кв.м., розташованої за адресою: м. Кілія Кілійського району Одеської області, вул. Торгова (колишня Пролетарська), 95а.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня проголошення рішення.

Суддя Кілійського районного суду ОСОБА_6