Провадження № 2/520/2953/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.10.2018 року

Київський районний суд м. Одеси

в складі: головуючого судді Калашнікової О.І.

при секретарі Шеховцевій О.В.

За участю представників ОСОБА_1, ОСОБА_2

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за правилами загального позовного провадження за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про зобовязання припинити протиправні дії, що порушують права та законні інтереси позивача,

Встановив:

ОСОБА_3 в жовтні 2017 року звернулась до суду з вимогами ухвалити рішення, яким зобовязати ОСОБА_4 припинити використовувати спадкове майно у вигляді домоволодіння №79 по вул.Дача Ковалевського в м.Одесі шляхом передання домоволодіння в оренду до ухвалення рішення у цивільній справі №520/4274/16-ц, набрання рішенням законної сили, а також до оформлення і видачі нотаріусом відповідних правовстановлюючих документів на вказане домоволодіння.

В судовому засіданні представник позивача вимоги підтримав у повному обсязі і стверджував, що відповідач не має правовстановлюючих документів на домоволодіння №79 по вул..Дача Ковалевського в м.Одесі і тому не вправі володіти, користуватися і розпоряджатися (здавати в оренду) це домоволодіння.

Представник відповідача позов не визнала і доводила, що позов є безпідставним.

Суд вислухав учасників процесу, свідка ОСОБА_5, вивчив матеріали справи і встановив наступне:

18.10.2015 року помер ОСОБА_6 - актовий запис про смерть №10782, вчинений 19.10.2015 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті ОСОБА_7 міського управління юстиції. ОСОБА_6 за життя розпорядився належним йому майном шляхом укладання заповіту. Після смерті ОСОБА_6 відкрилась спадщина в тому числі і на домоволодіння №79 по вул.Дача Ковалевського в м.Одесі. Це майно ОСОБА_6 заповідав дочці ОСОБА_4, яка у встановленому законом порядку прийняла спадщину, але до сьогодні свідоцтво про право на спадщину не отримала з тих підстав, що ОСОБА_3 доводить своє право на домоволодіння №79 по вул.Дача Ковалевського в м.Одесі.

Так, в 2016 році ОСОБА_3 надала до Київського райсуду м.Одеси позов до ОСОБА_4 та ОСОБА_8 про визнання права власності на частину домоволодіння та зустрічним позовом ОСОБА_9 до ОСОБА_3 та ОСОБА_5, третя особа ОСОБА_8, про визнання права власності на домоволодіння (справа за №520/4274/16-ц).

ОСОБА_3 стверджувала, що оскільки вона перебувала у шлюбі з ОСОБА_6 з 28.10.2006р. по 13.04.2013р., а право власності на спірний будинок №79 по вул.Дача Ковалевського ОСОБА_6 зареєстрував 18.07.2008р., то на підставі ст.60,68 та 70 СК України вона ОСОБА_3 - має право на ? частину будинку.

Рішенням Київського райсуду м.Одеси від 22.06.2018 року , ухваленим по справі за №520/4274/16-ц вимоги як ОСОБА_3 так і ОСОБА_4 залишені без задоволення.

В сьогоднішньому судовому засіданні представник позивача знову доводить, що спірне домоволодіння №79 по вул.Дача Ковалевського було набуте у власність спадкодавцем ОСОБА_6 в період перебування у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3, тому ОСОБА_3 є власником 1/2 частини цього будинку. Оскільки ОСОБА_4 не отримала свідоцтва про право на спадщину щодо домоволодіння №79 по вул..Дача Ковалевського в м.Одесі, відповідач не має правових підстав володіти і користуватися спадковим майном. ОСОБА_4 здає в оренду спірне домоволодіння, отримує від цього дохід, чим порушує право ОСОБА_3, на думку позивачевої сторони, на частину спірного домоволодіння.

Представник відповідача, не визнаючи позов, пояснила наступне:

Рішенням Київського районного суду м.Одеси, ухваленим 14.03.2003р. у справі №2-927/03 встановлені такі обставини: право власності ОСОБА_6 на 18/300 частин будинку №77-79 по вул..Амундсена (нині ОСОБА_10) виникло на підставі договору дарування, укладеному з ОСОБА_11 від 25.05.1995р. і посвідченого Третьою одеською державною нотаріальною конторою за р.№4-3664, а зазначеним рішенням суду від 14.03.2003р., згідно проекту розподілу домоволодіння на самостійні домоволодіння, за ОСОБА_6 було визнано право власності на будинок №79 як окреме домоволодіння. Рішення суду від 14.03.2003 року набрало законної сили і встановлені цим судовим рішенням обставини, доказуванню не підлягають. Окрім того, представник відповідача, звернув увагу суду, що ОСОБА_3 про наявність заповіту на користь відповідача була обізнана з дня смерті колишнього чоловіка, але ніколи не оспорювала заповіт, укладений ОСОБА_6 на користь дочки ОСОБА_4

Суд дослідив надані сторонами докази і наведені доводи і дійшов висновку, що позов ОСОБА_3 не підлягає задоволенню з наступних підстав:

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси.

Верховний Суд України в постанові №6-951/цс16 від 24.05.2017 року вказав, що «суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні».

Ні в позові ні в поясненнях в судовому засіданні представник позивача не зазначив, за захистом якого порушеного права ОСОБА_3 звернулась до суду. У позові ОСОБА_3 зазначила, що «вона також претендує на отримання права власності на 1/2 частину домоволодіння, неправомірне використання домоволодіння ОСОБА_4 порушує її ОСОБА_3 права та інтереси».

Судом встановлено, що ОСОБА_3 не є власником домоволодіння №79 по вул.Дача Ковалевського в м.Одесі, що власник домоволодіння у встановленому Законом порядку уклав заповіт щодо цього домоволодіння на користь відповідача, що відповідач у встановленому законом порядку прийняв спадщину, що ОСОБА_3 заповіт ОСОБА_6 не оспорює.

Окрім того, відповідно до частини першої статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Разом з тим, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п'ята статті 1268 ЦК України). Суд звертає увагу на те, що відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина третя статті 1296 ЦК України).

З урахуванням викладеного позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про зобовязання припинити протиправні дії, що порушують права та законні інтереси позивача не підлягають задоволенню.

Керуючись ст..ст.259,263-265,268 ЦПК України, суд

Вирішив:

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про зобовязання припинити протиправні дії, що порушують права та законні інтереси позивача залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Одеської області через Київський райсуд м.Одеси протягом 30 днів з дня його проголошення.

Дата складання повного тексту судового рішення 29.10.2018 року.

Суддя Калашнікова О. І.