Справа № 729/879/17 Провадження № 22-ц/795/280/2018 Головуючий у I інстанції ОСОБА_1 Доповідач - Скрипка А. А.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 вересня 2018 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого - судді Скрипки А.А.

суддів: Лакізи Г.П., Харечко Л.К.

секретар: Поклад Д.В., Позняк О.М.

за участі: позивача ОСОБА_2, представника позивача адвоката

ОСОБА_3, представника відповідача адвоката

ОСОБА_4

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Бобровицького районного суду Чернігівської області у складі судді Кузюри В.О. від 30 жовтня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_5 про встановлення факту постійного проживання однією сімєю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, визнання спадкоємцем четвертої черги за законом, визнання права на спадкування за законом, як спадкоємець першої черги, - третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу ОСОБА_6,

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2017 року ОСОБА_2 звернулась до суду з даним позовом, в якому просила встановити факт проживання однією сімєю, як дружини та чоловіка ОСОБА_2 та ОСОБА_7, без реєстрації шлюбу понад пять років, а саме з грудня 1992 року по 28.09.2016 року, на протязі 24 років, по день смерті ОСОБА_7 Визнати ОСОБА_2 спадкоємцем четвертої черги за законом, після смерті ОСОБА_7, який помер 28.09.2016 року. Визнати за ОСОБА_2 право на спадкування, як спадкоємцем першої черги за законом разом із спадкоємцями першої черги за законом, після смерті ОСОБА_7, який помер 28.09.2016 року. Вимоги заявленого позову ОСОБА_2 обґрунтовувала тим, що протягом 24 років, з грудня 1992 року по 28.09.2016 року вона проживала із ОСОБА_7 без реєстрації шлюбу однією сімєю, як дружина та чоловік, при цьому вони були повязані спільним побутом, вели спільне господарство, мали взаємні права та обовязки, ОСОБА_2 опікувалась та доглядала за ОСОБА_7 до його смерті 28.09.2016 року. Позивач вказувала, що після смерті 28.09.2016 року ОСОБА_7 відкрилась спадщина, за життя ОСОБА_7 заповіту не складав. У позові ОСОБА_2 зазначала, що за час спільного проживання вони із ОСОБА_7Б, не звертались до державного органу реєстрації актів цивільного стану з приводу реєстрації шлюбу, тому встановлення факту проживання позивача однією сімєю із ОСОБА_7 впливає на спадкові права ОСОБА_2 У позові ОСОБА_2 вказувала, що на підтвердження вимог заявленого позову вона надає суду відповідні письмові докази, а саме, акти із житлово-експлуатаційних контор за місцем проживання позивача та ОСОБА_7, квитанції про оплату комунальних платежів, договори на встановлення телефона, лічильника гарячого водопостачання, квитанції щодо придбання побутової техніки, рахунки-фактури, листи від родичів. У позові ОСОБА_2 вказувала, що протягом спільного їх спільного проживання із ОСОБА_7 він хворів, з 1993 року мав проблеми з серцем, у ОСОБА_7 було захворювання на цукровий діабет у важкій формі, у 2005 році у нього виявили хронічний панкреатит, ознаки пієлонефриту. У 2006 році ОСОБА_7 під час обстеження було встановлено діагнози, повязані з інсулінозалежним діабетом, який дав ускладнення на ноги та інші органи. У позові ОСОБА_2 зазначала, що починаючи з 2011 року і до дня смерті ОСОБА_7 часто перебував на стаціонарному лікуванні, при цьому мав потребу у постійному догляді, який здійснювала позивач, а саме, викликала лікарів, постійно супроводжувала його до лікувальних закладів, готувала їжу, займалась придбанням ліків, проводила оплату необхідних лікувальних процедур, здійснювала допомогу ОСОБА_7, коли він був лежачим хворим. У позові ОСОБА_2 вказувала, що лише вона займалась питаннями, повязаними із доглядом та лікуванням ОСОБА_7 Відповідні дані щодо стану здоровя ОСОБА_7, його перебування у лікувальних закладах позивач підтверджує наданими медичними довідками, виписками із історій хвороб лікувальних закладів, у яких проходив курси лікування ОСОБА_7, записами медичних карт. У позові ОСОБА_2 зазначала, що помер ОСОБА_7 28.09.2016 року в Олександрівській клінічній лікарні, його тіло для поховання було видано ОСОБА_2, з оплатою нею відповідних немедичних послуг. Поховання ОСОБА_7, поминальний обід було проведено позивачем. У позові ОСОБА_2 вказувала, що спадкоємцем після смерті ОСОБА_7 також є його мати ОСОБА_5 При цьому у позові ОСОБА_2 зазначала, що факт її проживання однією сімєю із ОСОБА_7 протягом 24 років підтверджується наданими нею доказами, та вважала, що наявні підстави змінити черговість спадкування та визнати за нею право на спадкування за законом, як спадкоємцем першої черги, враховуючи тривалий час її проживання однією сімєю із ОСОБА_7 та приймаючи до уваги його хворобливий стан, а також ті обставини, що лише позивач дбала та піклувалась про ОСОБА_7, доставляла до медичних установ, доглядала його.

Рішенням Бобровицького районного суду Чернігівської області від 30.10.2017 року встановлено факт проживання ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, який помер 28.09.2016 року протягом 24 років, а саме з грудня 1992 року по 28.09.2016 року однією сімєю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу. Судом визнано за ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, право на спадкування разом із спадкоємцями першої черги за законом, після смерті ОСОБА_7, який помер 28.09.2016 року.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5 просить скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 Доводи апеляційної скарги зазначають, що оскаржуване рішення суду першої інстанції є необґрунтованим, його ухвалено з неповним зясуванням фактичних обставин справи, порушенням норм матеріального та процесуального права. ОСОБА_5 у доводах апеляційної скарги вказує, що судом першої інстанції при вирішенні даного спору по суті не прийняті до уваги розяснення постанови Пленуму Верховного Суду України Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя. Доводи апеляційної скарги зазначають, що ОСОБА_7 з 1986 року перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_8, від якого у 1989 році народилась дочка ОСОБА_9 Також на підтвердження необґрунтованості вимог заявленого позову ОСОБА_5 стверджує, що за адресою: АДРЕСА_1 ОСОБА_7 був зареєстрований з 01.06.1993 року, тому позивач не могла проживати із ОСОБА_7 з грудня 1992 року у вказаній квартирі. ОСОБА_5 у доводах апеляційної скарги вказує, що між позивачем та її померлим сином існували періодичні стосунки та відносини, які не свідчать про наявність сімї. Доводи апеляційної скарги зазначають, що ОСОБА_7Б, за життя працював, мав дохід, і вказані обставини ставлять під сумнів твердження позивача про перебування ОСОБА_7 на її утриманні. На думку ОСОБА_5, позивач не довела належними та допустимими доказами факту проживання із ОСОБА_7 однією сімю не менш як пять років до часу відкриття спадщини, як цього вимагають положення статті 1264 ЦК України. Також у доводах апеляційної скарги ОСОБА_5 вказує на відсутність підстав для визнання за позивачем права на спадкування разом із спадкоємцями першої черги за законом, після смерті ОСОБА_7 При цьому у доводах апеляційної скарги ОСОБА_5 стверджує, що ОСОБА_7, який помер у віці 61 рік, не був особою похилого віку, за життя працював, не був інвалідом, а лише хворів на загальні захворювання, не потребував стороннього догляду, допомоги та піклування, тому застосування судом першої інстанції до спірних правовідносин ч.2 статті 1259 ЦК України є необґрунтованим. Доводи апеляційної скарги зазначають, що при ухваленні оскаржуваного рішення про зміну черговості судом першої інстанції не було враховано тих обставин, що у ОСОБА_7 є дочка ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_3, яка не була залучена до участі у справі.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просить відхилити апеляційну скаргу у звязку з її безпідставністю та залишити без змін обґрунтоване і законне рішення суду першої інстанції від 30.10.2017 року.

В судовому засіданні апеляційного суду представник відповідача ОСОБА_5 адвокат ОСОБА_4 підтримала доводи та вимоги поданої апеляційної скарги.

В судовому засіданні апеляційного суду позивач ОСОБА_2 та її представник адвокат ОСОБА_3 просили залишити без задоволення апеляційну скаргу у звязку із її безпідставністю та залишити без змін обґрунтоване рішення суду першої інстанції від 30.10.2017 року.

В судове засідання апеляційного суду відповідач, третя особа, належним чином повідомлені про час і місце судового розгляду даної справи, не зявились. Відповідно до приписів ч.2 статті 372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду даної справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд на підставі приписів п.4 ч.1, ч.2 статті 376 ЦПК України приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а оскаржуване рішення суду першої інстанції від 30.10.2017 року необхідно змінити, виклавши перший абзац його резолютивної частини у наступній редакції : Встановити факт проживання однією сімєю жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_5, який помер 28 вересня 2016 року, у період з 01 січня 2004 року по 28 вересня 2016 року.

В іншій частині рішення Бобровицького районного суду Чернігівської області від 30.10.2017 року необхідно залишити без змін.

Відповідно до п.6 ч.1 статті 3 Цивільного кодексу України загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність.

В ході судового розгляду даної справи встановлено, і вказані обставини підтверджуються її матеріалами, що ОСОБА_7, 02.01.1955року народження, помер 28.09.2016 року (а.с.113, том 2).

Як вбачається із матеріалів спадкової справи №9/2016 року до майна померлого 28.09.2016 року ОСОБА_7 (індекс справи 02-14, почато: 18.11.2016 року), із заявами про прийняття спадщини за законом до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_6 звернулись ОСОБА_2 та ОСОБА_5 (а.с.98-122, том 2).

Згідно інформаційної довідки комунального підприємства Київської міської ради Київське міське бюро технічної інвентарізації КВ-2017 №5770 від 17.03.2017 року (а.с.119, том 2), згідно з даними реєстрових книг Бюро, квартира АДРЕСА_2, на праві власності зареєстрована за ОСОБА_7 на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Святошинською районною у м.Києві радою 23.03.2006 року, розпорядження №432.

22.05.2017 року (а.с.122, том 2) ОСОБА_10 звернулась до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_6 із заявою про зупинення дій нотаріуса в частині видачі свідоцтва про право на спадщину до вирішення справи судом.

Як вбачається із оскаржуваного рішення суду першої інстанції від 30.10.2017 року, задовольняючи вимоги заявленого позову, суд першої інстанції виходив із приписів норм матеріального права, які регламентують спірні правовідносини, фактичних обставин справи, підтверджених наданими суду письмовими доказами, показань в судовому засіданні свідків ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13

Як зазначив суд першої інстанції у оскаржуваному рішенні, в ході судового розгляду даної справи судом було досліджено відповідні письмові докази, згідно яких встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_7 проживали разом з грудня 1992 року по 28.09.2016 року, при цьому мали спільний бюджет та вели спільне господарство.

Відповідно до актів обстеження житлово-побутових умов від 03.02.2017 року, від 02.03.2017 року, ОСОБА_2 та ОСОБА_7 з грудня 1992 року по травень 2000 року проживали в ІНФОРМАЦІЯ_6, а з червня 2000 року по 28.09.2016 року вони проживали у ІНФОРМАЦІЯ_7 (а.с.22,23, том 1).

Згідно рахунків на оплату за житлово-комунальні та інші послуги (а.с.72-125, том 1) за адресою АДРЕСА_3 (квартира ОСОБА_7Б.), оплата проводилась як ОСОБА_7, так і ОСОБА_2

У товарних чеках, рахунках-фактурах та інших документах, що підтверджують придбання товарів ОСОБА_7, він зазначає свою адресу АДРЕСА_4 (квартира позивача) (а.с.126-130, том 1).

Позивачем суду першої інстанції було надано копії санаторно-курортних книжок, відповідно до яких позивач ОСОБА_2 та ОСОБА_7 спільно перебували у санаторному комплексі Дюльбер у вересні 2003 року (а.с. 35-47, том 1).

Як вбачається із копій листів (а.с.63-67, том 1) родичі позивача у привітанні перераховували членів сімї позивача, в тому числі, і чоловіка ОСОБА_7.

Судом першої інстанції у оскаржуваному рішенні зазначено, що встановлені по справі обставини, підтверджені належними та допустимими доказами є підставами для встановлення судом факту проживання ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, який помер 28.09.2016 року протягом 24 років, а саме з грудня 1992 року по 28.09.2016 року однією сімєю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу.

Виходячи із приписів ч.2 статті 1259 ЦК України, яка регламентує зміну черговості одержання права на спадкування, суд першої інстанції також вважав за необхідне задовольнити позовні вимоги ОСОБА_2 та визнати за нею право на спадкування разом із спадкоємцями першої черги за законом, після смерті ОСОБА_7, який помер 28.09.2016 року.

Задовольняючи вимоги заявленого позову у вказаній частині, суд першої інстанції послався на відповідні докази, які були досліджені в ході судового розгляду даної справи, а саме, на показання свідків, довідки, виписки із історій хвороб, іншу медичну документацію (а.с.47-62, том 1). Судом встановлено, що ОСОБА_7 хворів протягом тривалого часу, при цьому мав хворобу цукровий діабет, ІІ типу, інсулінозалежний, протягом 7 років, із тяжким перебігом (згідно виписки №7099 із медичної карти стаціонарного хворого за 2015 рік (а.с.60, том 1), ряд інших супутніх хвороб, ускладнених цукровим діабетом. Суд першої інстанції на підставі досліджених письмових доказів у справі також зазначив у оскаржуваному рішенні, що ОСОБА_7 переніс інфаркт міокарда, при цьому хвороби дали ускладнення на ноги, ОСОБА_7 мав проблеми з нирками, підшлунковою залозою та інші. В силу свого хворобливого стану ОСОБА_7 потребував стороннього догляду, який йому надавала позивач. Судом першої інстанції також зазначено у оскаржуваному рішенні, що даних про те, що інші особи надавали відповідну допомогу ОСОБА_7, суду не надано. Належних та допустимих доказів на спростування тверджень позовної заяви ОСОБА_2 суду першої інстанції також надано не було.

За даних обставин суд першої інстанції прийшов до висновку про наявність підстав для зміни черговості одержання права на спадкування позивачем та вважав за необхідне визнати за позивачем право на спадкування разом із спадкоємцями першої черги за законом, після смерті ОСОБА_7, який помер 28.09.2016 року.

Доводи апеляційної скарги щодо відносно того, що висновок суду першої інстанції про задоволення вимог заявленого позову на підставі фактичних обставин справи та приписів ч.2 статті 1259, статті 1264 ЦК України не узгоджується із нормами матеріального і процесуального права, не може бути підставою для відмови у задоволенні вимог заявленого позову, оскільки вказані доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду даної справи.

Доводи апеляційної скарги зазначають, що при розгляді даної справи по суті судом першої інстанції належним чином не зясовані та не прийняті до уваги ті обставини, що ОСОБА_7 з 1986 року перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_8, від якого у 1989 році народилась дочка ОСОБА_9 На думку апеляційного суду, вказані доводи апеляційної скарги не можуть бути підставою для відмови у задоволенні вимог заявленого позову, виходячи із наступного. Як вбачається із обвинувального висновку по кримінальній справі №06-1 по обвинуваченню ОСОБА_7 по статті 114 КК України, затвердженого 30.06.2000 року прокурором Ленінградського району м. Києва (а.с.46-48, том 2), у 1986 році ОСОБА_7 уклав шлюб із ОСОБА_8, від якого 18.08.1987 року народилась донька ОСОБА_9. У звязку з тим, що сімейне життя не склалось, після народження дитини він пішов із сімї, а у 1993 році шлюб між ними було розірвано.

Доводи апеляційної скарги вказують, що у квартирі за адресою АДРЕСА_5 ОСОБА_7 був зареєстрований з 01.06.1993 року, що підтверджується довідкою комунального концерну Центр комунального сервісу від 03.02.2017 року, що спростовує факт проживання ОСОБА_7 із позивачем у вказаній квартирі з грудня 1992 року. Апеляційний суд вважає, що вказані доводи апеляційної скарги не можуть бути підставою для відмови у задоволенні вимог заявленого позову, оскільки вони не спростовують факту проживання позивача із ОСОБА_7 однією сімєю не менш як пять років до часу відкриття спадщини.

Доводи апеляційної скарги стверджують, що між позивачем та померлим ОСОБА_7 існували періодичні стосунки та відносини, що не свідчить про наявність сімї та фактичних шлюбних стосунків. З даного приводу апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що дані доводи апеляційної скарги не можуть бути підставою для відмови у задоволенні вимог заявленого позову, оскільки вони не підтверджені належними, допустимими та достатніми доказами у розумінні статей 77, 78, 80 ЦПК України. Відповідно до приписів ч.1, ч.6 статті 81 ЦПК України, яка регламентує обовязок доказування і подання доказів, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У доводах апеляційної скарги ОСОБА_5 зазначає, що позивач в ході судового розгляду даної справи не довела належними та допустимими доказами факту її проживання зі спадкодавцем однією сімєю не менш як пять років до часу відкриття спадщини. На думку апеляційного суду, вказані доводи апеляційної скарги не можуть бути підставою для відмови у задоволенні вимог заявленого позову, оскільки вони не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду даної справи. Відповідно до актів обстеження житлово-побутових умов від 03.02.2017 року, від 02.03.2017 року, ОСОБА_2 та ОСОБА_7 з грудня 1992 року по травень 2000 року проживали в ІНФОРМАЦІЯ_6, а з червня 2000 року по 28.09.2016 року вони проживали у ІНФОРМАЦІЯ_7 (а.с.22,23, том 1). Згідно рахунків на оплату за житлово-комунальні та інші послуги (а.с.72-125, том 1) за адресою АДРЕСА_6 (квартира ОСОБА_7Б.), оплата проводилась як ОСОБА_7, так і ОСОБА_2 У товарних чеках, рахунках-фактурах та інших документах, що підтверджують придбання товарів ОСОБА_7, він зазначає свою адресу АДРЕСА_7 (квартира позивача) (а.с.126-130, том 1). Позивачем суду першої інстанції було надано копії санаторно-курортних книжок, відповідно до яких позивач ОСОБА_2 та ОСОБА_7 спільно перебували у санаторному комплексі Дюльбер у вересні 2003 року (а.с.35-47, том 1). Як вбачається із копій листів (а.с.63-67, том 1) родичі позивача у привітанні перераховували членів сімї позивача, в тому числі, і чоловіка ОСОБА_7.

Також обґрунтованість вимог заявленого позову була підтверджена в судовому засіданні суду першої інстанції показаннями свідків ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13 Відповідно до положень статті 90 ЦПК України, показання свідка є одним із видів доказів, згідно ч.2 статті 89 ЦПК України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності.

Доводи апеляційної скарги вказують, що оскільки ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, не був особою похилого віку, при цьому відсутні докази неможливості ним самостійно забезпечити умови свого життя, потреби у постійному сторонньому догляді та піклуванні, а також оскільки матеріали справи не містять в собі даних щодо тривалості надання позивачем ОСОБА_7 такої допомоги, то у суду першої інстанції були відсутні підстави для застосування положень ч.2 статті 1259 ЦК України. На думку апеляційного суду, вказані доводи апеляційної скарги не можуть бути підставою для відмови у задоволенні вимог заявленого позову у вказаній частині, виходячи із наступного. Задовольняючи вимоги заявленого позову у вказаній частині, суд першої інстанції послався на відповідні докази, які були досліджені в ході судового розгляду даної справи, а саме, на показання свідків, довідки, виписки із історій хвороб, іншу медичну документацію (а.с.47-62, том 1). Судом встановлено, що ОСОБА_7 хворів протягом тривалого часу, при цьому мав хворобу цукровий діабет, ІІ типу, інсулінозалежний, протягом 7 років, із тяжким перебігом (згідно виписки №7099 із медичної карти стаціонарного хворого за 2015 рік (а.с.60, том 1), ряд інших супутніх хвороб, ускладнених цукровим діабетом. Як вбачається із направлення КНП Консультативно-діагностичний центр на екстрену госпіталізацію, виданого 21.08.2014 року на імя ОСОБА_7 (а.с.57, том 1), у графі родичі зазначено Ріма Вікторівна. Суд першої інстанції на підставі досліджених письмових доказів у справі також зазначив у оскаржуваному рішенні, що ОСОБА_7 переніс інфаркт міокарда, при цьому хвороби дали ускладнення на ноги, ОСОБА_7Б, мав проблеми з нирками, підшлунковою залозою та інші. В силу свого хворобливого стану ОСОБА_7 потребував стороннього догляду, який йому надавала позивач. Судом першої інстанції також зазначено у оскаржуваному рішенні, що даних про те, що інші особи надавали відповідну допомогу ОСОБА_7, суду не надано. Належних та допустимих доказів на спростування тверджень позовної заяви ОСОБА_2 суду першої інстанції також надано не було. За даних обставин суд першої інстанції прийшов до висновку про наявність підстав для зміни черговості одержання права на спадкування позивачем та вважав за необхідне визнати за позивачем право на спадкування разом із спадкоємцями першої черги за законом, після смерті ОСОБА_7, який помер 28.09.2016 року. Оскільки судом в ході розгляду даної справи встановлено, що позивач протягом тривалого часу опікувалась, матеріально забезпечувала та надавала іншу допомогу ОСОБА_7, який через тяжку хворобу мав потребу у цьому. Матеріали цивільної справи містять в собі відповідні довідки про доходи позивача (а.с.62-72, том 2).

Доводи апеляційної скарги стверджують, що судом першої інстанції при розгляді даного спору по суті не враховано тих обставин, що спадкодавець мав дочку ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_3, яка не була залучена до участі у справі, як спадкоємець померлого ОСОБА_7 На думку апеляційного суду, вказані доводи апеляційної скарги не можуть бути підставою для відмови у задоволенні вимог заявленого позову, оскільки як вбачається із матеріалів спадкової справи №9/2016 року до майна померлого 28.09.2016 року ОСОБА_7 (індекс справи 02-14, почато: 18.11.2016 року), із заявами про прийняття спадщини за законом до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_6 звернулись ОСОБА_2 та ОСОБА_5 (а.с.98-122, том 2).

Разом з тим, в ході апеляційного розгляду даної справи знайшли своє часткове підтвердження доводи апеляційної скарги щодо наступного. Рішенням Бобровицького районного суду Чернігівської області від 30.10.2017 року встановлено факт проживання ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, який помер 28.09.2016 року протягом 24 років, а саме з грудня 1992 року по 28.09.2016 року однією сімєю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу. При цьому Цивільний кодекс України, який регламентує спірні правовідносини, набрав чинності з 01.01.2004 року. Приймаючи до уваги наведене, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити частково. Рішення Бобровицького районного суду Чернігівської області від 30.10.2017 року змінити, виклавши перший абзац його резолютивної частини у наступній редакції : Встановити факт проживання однією сімєю жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_5, який помер 28 вересня 2016 року, у період з 01 січня 2004 року по 28 вересня 2016 року.

В іншій частині рішення Бобровицького районного суду Чернігівської області від 30.10.2017 року підлягає залишенню без змін.

Керуючись статтями: 367, 368, 374; п.4 ч.1, ч.2 статті 376, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити частково.

Рішення Бобровицького районного суду Чернігівської області від 30 жовтня 2017 року змінити, виклавши перший абзац його резолютивної частини у наступній редакції :

Встановити факт проживання однією сімєю жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_5, який помер 28 вересня 2016 року, у період з 01 січня 2004 року по 28 вересня 2016 року.

В іншій частині рішення Бобровицького районного суду Чернігівської області від 30 жовтня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Дата складення повної постанови - 01.10.2018 року.

Головуючий:Судді: