Справа № 682/769/18
Провадження № 2/682/472/2018
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19 жовтня 2018 року м. Славута
Славутський міськрайонний суд Хмельницької області у складі :
головуючого судді Зеленської В.І,
з участю секретаря судових засідань ОСОБА_1,
представника позивача ОСОБА_2,
представника відповідача адвоката ОСОБА_3
розглянувши у судолвому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
Позов задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_4 в користь Акціонерного товариства ОСОБА_5 банк "Приватбанк" 1762 грн 00 коп судових витрат .
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційнорї скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рушення до Хмельницького апеляційного суду через Славутський міськрайонний суд Хмельницької області.
Повний текст рішення суду буде складений 24 жовтня 2018 року.
Головуючий суддя Зеленська В.
Справа № 682/769/18
Провадження № 2/682/472/2018
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19 жовтня 2018 року м. Славута
Славутський міськрайонний суд Хмельницької області у складі :
головуючого судді Зеленської В.І,
з участю секретаря судових засідань ОСОБА_1,
представника позивача ОСОБА_2,
представника відповідача адвоката ОСОБА_3
розглянувши у судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з участю сторін цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
Представник позивача ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги підтримала повністю, просить їх задовольнити.
Відповідач ОСОБА_4 та його представник адвокат ОСОБА_3 позов не визнали посилаючись на те, що влітку 2014 року кредитна картка у ОСОБА_4 була викрадена, про що відповідач повідомив правоохоронні органи і в даний час здійснюється кримінальне провадження за фактом викрадення кредитної картки у ОСОБА_4В, а ОСОБА_5 безпідставно без згоди відповідача перевипускав кредитні картки та здійснював банківські операції по цих картках поза волею ОСОБА_4 Тому просять відмовити в задоволенні позову.
Дослідивши позовні вимоги, заперечення відповідача, письмові докази, суд знаходить, що позов слід задовольнити частково з таких підстав.
Встановлено, що з 21.05.2018 р Публічне Акціонерне Товариство ОСОБА_5 "Приватбанк" (скорочена назва ПАТ КБ "Приватбанк") змінило назву на Акціонерне Товариство ОСОБА_5 "Приватбанк" (скорочена назва АТ КБ "Приватбанк").
Відповідно до ст. 5 ч. 2 Закону України "Про Акціонерні товариства" зміна типу товариства з приватного на публічне або з публічного на приватне не є його перетворенням. Зміна назви юридичної особи не тягне за собою правонаступництва, а лише правовий наслідок проведення державної реєстрації змін до відомостей про юридичну особу, що містяться в ЄДР юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань, пов'язаних зі зміною назви.
Реєстрація зміни назви позивача в ЄДР юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань відбулась 21.05.2018 р. (а.с.187-196).
Тому у рішенні суд знаходить за необхідне вказати нову назву позивача - Акціонерне Товариство ОСОБА_5 "Приватбанк" (скорочена назва АТ КБ "Приватбанк").
Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов"язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов"язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов"язку.
Зобов"язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу, зокрема, з договорів та інших правочинів.
Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов"язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов"язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).
Суд установив, що 18 квітня 2006 року між ПАТ "Приватбанк" та ОСОБА_4 за заявою останнього про відкриття рахунку і надання послуг від 27.02.2006 року укладений кредитний договір № б/н.
Базова ставка та тип карти вказують на те, що кредитні відносини сторін склалися відповідно до Тарифів обслуговування кредитних карт "Універсальна, 30 днів пільгового періоду" (а.с.18).
Представник відповідача вказує на те, що ОСОБА_4 не була видана Пам'ятка клієнта, яка є невід'ємною частиною кредитного договору відповідно до Умов та Правил надання банківських послуг , тому кредитний договір не був укладений.
Проте, суд знаходить таке твердження представника відповідача безпідставним, так як відповідно до п. 3.1 Умов та Правил надання банківських послуг у Пам'ятці клієнта визначається вид та строк дії кредитної карти. Як вбачається із Заяви ОСОБА_4 про відкриття картрахунку і надання банківських послуг (а.с.17 зворот), безпосередньо у заяві відповідача визначено тип та строк дії кредитної карти, Тарифи її обслуговування. Умови та Правила надання банківських послуг не вказують на те, що Пам'ятка клієнта є окремим документом.
Відповідно до п. 3.5 Умов та Правил надання банківських послуг (а.с.192) Пам'ятка клієнта оформляється і є невід'ємною частиною договору лише у разі оформлення і видачі кредитної карти по кредитній схемі ( у разі видачі додаткових карт на своє ім'я або надання доступу до картрахунку Довіреним особам).
Крім цього, відповідач ОСОБА_4 не довів, що така Пам'ятка йому не видавалась.
Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Права та обов'язки Банку у зв'язку з наданням кредиту фізичним особам визначені у п. 4 та п. 5 Умов та Правил надання банківських послуг (а.с.193), відповідно до яких ОСОБА_5 має право нараховувати проценти на щоденний залишок коштів, списувати кошти за згодою клієнта з інших рахунків метою погашення заборгованості за кредитом, зараховувати бонуси на додатковий рахунок за умовами відповідних акцій, збільшувати кредитний ліміт на картці клієнта.
Відповідно до п. 3.1.3 Умов та Правил надання банківських послуг (а.с.194) по закінченні строку дії, відповідна кредитна картка продовжується Банком на новий термін (шляхом надання клієнту Карти з новим строком дії), якщо раніше (до початку місяця закінчення строку дії картки) не надходило письмової заяви Держателя про закриття Картрахунку, а також за умови наявності грошових коштів на Картрахунку для оплати послуг по виконанню розрахункових операцій по Картрахунку і при дотриманні інших умов, передбачених Договором.
Про згоду ОСОБА_4 на видачу йому нових кредитних карток за договором від 18.04.2006 р свідчать скріншоти із фотозображенням ОСОБА_4 з відповідною карткою від 08.11.2013 р (а.с.152), від 21.07.2014 р (а.с.153).
З досліджених судом виписок з карткового рахунку вбачається, що ОСОБА_4 встановлювався кредитний ліміт і протягом дій кредитного договору кредитний ліміт змінювався (а.с.16), що відповідає Умовам та Правилам надання банківських послуг, а відповідач користувався грошима, знімав кредитні кошти, потім частково погашав заборгованість і знову користувався кредитом (а.с. 98-113, 125-140, 163-170).
Виписки з банківського рахунку містять інформацію про рух коштів на балансі карткового рахунку відповідача: баланс станом на дату укладення договору (ліміт кредиту), вссі операції за картковим рахунком з визначенням дати і місця проведення операції та чітким визначенням змісту проведеної операції, зазначенням суми на балансі рахунку після проведеної операції.
З виписки з банківського рахунку вбачається, що відповідач ОСОБА_4 свої зобов'язання за кредитним договором не виконував, востаннє вніс кошти на погашення кредиту 05.05.2015 року в сумі 1600 грн (а.с.13), внаслідок чого станом на 21.11.2017 р виникла заборгованість у розмірі 116 572,92 грн, яка складається з: 18 923,80 грн - заборгованості за кредитом, 5 089,43 грн - заборгованості по процентам за користування кредитом, 92 559,69 грн - нарахованої пені.
Порядок списання коштів на погашення заборгованості за кредитом визначається у Правилах користування платіжною карткою, постановою НБУ "Про затвердження Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті" від 29.03.2003 р, Законом України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні".
Відповідно до ч. 16 ст. 14 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" користувач після виявлення факту втрати електронного платіжного засобу зобов'язаний негайно повідомити банк у спосіб, передбачений договором. До моменту повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій та відповідальність несе користувач, а з часу повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій за електронним платіжним засобом користувача несе банк.
ОСОБА_4 не довів в ході судового розгляду про те, що він повідомляв Приватбанку про факт втрати електронного платіжного засобу - кредитної картки.
З довідки Славутського районного відділу УМВС України в Хмельницькій області від 22.07.2014 р № 9919 вбачається, що заява ОСОБА_4 про крадіжку грошових коштів зареєстрована в Єдиному реєстрі досудових розслідувань та розпочате досудове розслідування (а.с.79).
Ухвала слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 23.05.2016 р свідчить про те, що постанова слідчого від 27.02.2015 р про закриття кримінального провадження за фактом незаконного заволодіння належними ОСОБА_4 коштами шляхом зняття їх з викраденої у нього кредитної картки, скасована (а.с.80).
Крім цього, з аналізу виписки по картковому рахунку ОСОБА_4 та з ухвали слідчого судді від 23 травня 2016 року вбачається, що кошти, про які вказує відповідач як про викрадені, були переведені на кредитну картку з зарплатної картки відповідача та використані для придбання товарів через торговельну мережу.
Проте, відповідач та його представник не надали суду доказів про результати кримінального провадження та про встановлення факту незаконного заволодіння належними ОСОБА_4 коштами шляхом зняття їх з викраденої у нього кредитної картки.
Тому суд не має підстав вважати, що вказані кошти відповідач не використовував на власні потреби.
Разом з тим, аналізуючи позовні вимоги про стягнення з відповідача пені, суд враховує, що відповідно до статті 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.
Тобто пеня - це санкція, яка нараховується з першого дня прострочення й до тих пір, поки зобов'язання не буде виконано. Її розмір збільшується залежно від продовження правопорушення.
Разом з тим, згідно з частиною третьою статті 551 ЦК України розмір неустойки (штрафу, пені) може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.
Істотними обставинами відповідно до частини третьої статті 551 ЦК України можна вважати, зокрема, ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу (наприклад, відсутність негативних наслідків для позивача через прострочення виконання зобов'язання).
З пояснень відповідача убачається, що він фактично визнав основний борг за кредитним договором, незважаючи на його заяву про викрадення коштів з кредитної картки, продовжував погашати борг. Пеня, згідно з наданим позивачем розрахунком, нараховувалась починаючи з 2015 року. Але матеріали справи не містять доказів того, що кредитор вживав заходів для зменшення розміру заборгованості, в тому числі і неустойки, зволікав зі зверненням до суду з позовом, збільшував кредитний ліміт, незважаючи на наявність істотного боргу.
Частиною другою статті 616 ЦК України визначено, що суд має право зменшити розмір збитків та неустойки, якщо кредитор не вжив заходів щодо їх зменшення.
При цьому питання зменшення розміру неустойки вирішується в конкретній ситуації на підставі певних доказів і розрахунків.
За таких обставин суд прийшов до висновку про наявність передбачених частиною третьою статті 551 ЦК України підстав для зменшення розміру неустойки (пені).
Конституційний суд України у пункті 3 Рішення № 7-рп/2013 у справі № 1-12/2013, аналізуючи правовідносини зі сплати пені, що виникають між фізичними особами - споживачами та банками і іншими фінансовими установами у правовідносинах споживчого кредитування, дійшов висновку, що умови договору споживчого кредиту, його укладення та виконання повинні підпорядковуватися таким засадам, згідно з якими особа споживача вважається слабкою стороною у договорі та підлягає особливому правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності. Виконання державою конституційно-правового обов'язку щодо захисту прав споживачів вимагає від неї спеціального законодавчого врегулювання питань, пов'язаних із забезпеченням дії зазначених принципів у відносинах споживчого кредитування, зокрема, щодо встановлення справедливого розміру неустойки за прострочення виконання грошових зобов'язань позичальниками - фізичними особами.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача слід стягнути в користь позивача судові витрати - судовий збір (а.с.1).
Керуючись ст.ст. 4-13, 17, 18, 141, 263-265, 273 ЦПК України, ст.ст. 625, 1054, 549, 551, 616 ЦК України, ст.ст. 11, 18 Закону України "Про захист прав споживачів", суд
Позов задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_4 в користь Акціонерного товариства ОСОБА_5 банк "Приватбанк" 1762 грн 00 коп судових витрат .
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рушення до Хмельницького апеляційного суду через Славутський міськрайонний суд Хмельницької області.
Повний текст рішення суду складений 24 жовтня 2018 року.
Головуючий суддя Зеленська В. І.