ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/4817/55/18 Доповідач - Дикун С.І.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 жовтня 2018 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд у складі:

Головуючого - Дикун С.І.

Суддів - Парандюк Т. С., Храпак Н. М.,

за участю секретаря - Коваль О.І.

та учасників справи: представника відповідача ОСОБА_1 адвоката ОСОБА_2; позивачки ОСОБА_3 та її представника адвоката ОСОБА_4; представника відповідача Головного Управління Дерджгеокадастру у Тенопільській області Шмігельської М.Я.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 607/14100/15 за апеляційною скаргою ОСОБА_1, в інтересах якої діє адвокат ОСОБА_2, на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 29 травня 2018 року, ухвалене суддею Дзюбичем В.Л.,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2015 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до Острівської сільської ради Тернопільського району, відділу Держгеокадастру Тернопільського району, ОСОБА_1 про визнання недійсними державних актів на право власності на земельну ділянку.

В обгрунтування позову зазначала, що вона є власником земельної ділянки площею 0,25 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, що знаходиться в АДРЕСА_1, кадастровий номер: НОМЕР_1, яку отримала в дар 26.12.2009 року від свого батька ОСОБА_7, що підтверджується Державним актом на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_2, виданим 07.02.2007 року. Суміжним землевласником є відповідач ОСОБА_1, якій належить земельна ділянка площею 0,22 га для будівництва та обслуговування жилого будинку господарських будівель і споруд, яка знаходиться в АДРЕСА_2, що підтверджується Державним актом на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_3. У зв'язку з тим, що у 2013 році між нею та відповідачем почали виникати суперечки щодо меж належних їм земельних ділянок, позивачка звернулась до Острівської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області із заявою про встановлення меж земельної ділянки. 05.09.2013 року ДП «Тернопільський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» за участю землевпорядника Острівської сільської ради було здійснено обстеження меж належної їй земельної ділянки, в ході якого було виявлено перетин меж вказаної ділянки із суміжними ділянками ОСОБА_1 та ОСОБА_8 (на даний час ОСОБА_8), та перетин меж земельної ділянки ОСОБА_1 із земельною ділянкою ОСОБА_10 Таким чином, було виявлено суттєве зміщення 4-ох суміжних земельних ділянок, а саме: земельної ділянки ОСОБА_10 в сторону земельної ділянки ОСОБА_1, земельної ділянки ОСОБА_1 в сторону земельної ділянки позивача і, відповідно, земельної ділянки позивача в сторону земельної ділянки ОСОБА_8 (на даний час - ОСОБА_8).

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 29 травня 2018 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено у повному обсязі.

Визнано недійсним та скасовано Державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_2, виданий 07.02.2007 року на ім'я ОСОБА_7, зареєстрований у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі Острівської сільської ради за №97.

Визнано недійсним та скасовано Державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_3, виданий 16 серпня 2007 року на ім'я ОСОБА_1, зареєстрований у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі Острівської сільської ради за № 41.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, адвокат ОСОБА_2, який діє в інтересах відповідача ОСОБА_1, звернувся з апеляційною скаргою, вказуючи, що судове рішення ухвалено без врахування всіх обставин справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права, у зв'язку з чим просить його скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 відмовити. Зазначає, що суд неправильно оцінив основний доказ по справі - висновки земельно-технічної експертизи. Наголошує, що відновлення меж земельної ділянки у натурі (на місцевості) здійснюється на підставі раніше розробленої та затвердженої, відповідно до ст.186 Земельного кодексу України, документації із землеустрою, а у разі відсутності такої документації розробляється технічна документація із землеустрою, тому особі, яка подала апеляційну скаргу, не зрозуміло чому відновлення меж земельної ділянки позивача відбувається шляхом виготовлення нової технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), враховуючи фактичні межі ділянки, якщо в позивача присутня раніше розроблена документація. Вважає необгрунтованим висновок суду першої інстанції про те, що неможливо усунути недоліки, виправити технічні помилки у Державних актах на право власності на землю, оскільки усі спеціальні нормативно-правові акти, які врегульовували це питання, визнано такими, що втратили чинність. Підкреслює, що скасування правовстановлюючих документів здійснюється судом одночасно і нерозривно зі скасуванням рішення органу місцевого самоврядування про передачу у власність земельної ділянки. Тому, особа, яка подала апеляційну скаргу вважає, що враховуючи правову позицію Верховного Суду в постанові від 21 лютого 2018 року у справі №400/382/15-ц разом із визнанням та скасуванням державного акту на право власності, потрібно брати до уваги законність рішення органу місцевого самоврядування, яким цей акт виданий, чого судом першої інстанції встановлено не було.

У відзиві на апеляційну скаргу адвокат ОСОБА_4, який діє в інтересах позивача ОСОБА_3, просить апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити, а рішення Тернопільського міськрайонного суду від 29.05.2018 року залишити без змін. Сторона позивача вказує, що обгрунтовувала позов якраз тим, що при виготовленні технічної документації були допущені помилки при проведенні обмірів та визначенні координат поворотних точок, а не тим, що фактичні межі користування земельними ділянками не відповідають кадастровим планам та технічній документації, на що посилається відповідач на підтвердження своїх доводів. Вважає посилання особи, яка подала апеляційну скаргу на те, що скасування правовстановлюючих документів здійснюється одночасно і нерозривно від скасування рішення органу місцевого самоврядування про передачу у власність земельної ділянки, такими, що не заслуговують на увагу.

Ухвалою Апеляційного суду Тернопільської області від 25 вересня 2018 року залучено до участі у справі правонаступника відповідача - відділу Держгеокадастру у Тернопільському районі - Головне Управління Дерджгеокадастру у Тенопільській області.

Під час розгляду справи в апеляційному суді представник відповідача ОСОБА_1 адвокат ОСОБА_2 підтримав апеляційну скаргу, мотивуючи, що позивач не довела порушення її прав відповідачем ОСОБА_1 Виправлення помилок у технічній документації із землеустрою може бути усунуто у встановлений законодавством спосіб шляхом оскарження дій чи бездіяльності органів, які виготовляли технічну документацію та спонукання їх до внесення виправлень у таку документацію, а не шляхом скасування законних правоустановлюючих документів.

Позивач ОСОБА_3 та її представник а також представник відповідача - Головного Управління Дерджгеокадастру у Тернопільській області апеляційної скарги не визнали, зазначаючи, що іншим способом усунути порушення прав позивача на земельну ділянку, як шляхом скасування спірних Державних актів, які не відповідають фактичному землекористуванню сторін, неможливо.

Апеляційний суд, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дійшов висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Здовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що фактичне землекористування сторін не відповідає правоустановлюючим документам - Державним актам на право власності на землю, при виготовленні котрих в обмірах земельних ділянок та у визначенні координат поворотних точок меж даних ділянок були допущені похибки, у зв'язку з чим є зміщення по фактичному використанню земельних ділянок, зокрема, земельної ділянки ОСОБА_1 в сторону земельної ділянки позивача, чим порушуються права останньої, які підлягають захисту у спосіб, вибраний позивачем, шляхом визнання недійсними державних актів на право власності на земельні ділянки.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, враховуючи наступне.

Судом установлено, що позивач ОСОБА_3 є власником земельної ділянки площею 0,25 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, що знаходиться у АДРЕСА_1, кадастровий номер НОМЕР_4, що підтверджується Державним актом на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_2, виданим 07.02.2007 року на ім'я ОСОБА_7 із відміткою про перереєстрацію права власності на ОСОБА_3 у відповідності до договору дарування від 26.12.2009 року, посвідченого державним нотаріусом Тернопільської районної державної нотаріальної контори Темніковою Л.Г., за реєстром №1-1683.

Вказану земельну ділянку було передано безоплатно у власність батьку позивача - ОСОБА_7 на підставі рішення Острівської сільської ради №291 від 16.09.2005 року.

Власником суміжної земельної ділянки площею 0,22 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, яка знаходиться у АДРЕСА_2 є відповідач ОСОБА_1, що підтверджується Державним актом на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_3.

Вказана ділянка передана їй безоплатно у приватну власність у відповідності до рішення Острівської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області №220 від 28.01.2005 року.

Як встановлено судом першої інстанції, у 2013 році позивач звернулася до Острівської сільської ради з приводу визначення(відновлення) меж належної їй земельної ділянки, через суперечності, що виникали із суміжним землекористувачем ОСОБА_1

Листом №588 від 05.06.2013 року виконавчий комітет Острівської сільської ради повідомив ОСОБА_3 про те, що у відповідності до наказу Держкомзему України від 08.05.2011 року №376 «Про затвердження Інструкції про встановлення(відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками», їй необхідно звернутись до ліцензованих суб'єктів підприємницької діяльності, виконавців робіт із землеустрою.

05.10.2013 року за зверненням позивача представниками ліцензованої організації ДП «Тернопільський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» у присутності представника Острівської сільської ради-землевпорядника Старчевської О.З. проведено обстеження та відновлення межових знаків в натурі (на місцевості) земельної ділянки ОСОБА_3, що розташована по АДРЕСА_1.

Згідно з матеріалами технічної документації із землеустрою, при встановленні (відновленні) меж земельної ділянки позивача на місцевості комісією в складі землевпорядника сільської ради, землевласника ОСОБА_3, суміжних землевласників та землекористувачів та представників ДП «Тернопільський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» виявлено перетин меж суміжних земельних ділянок ОСОБА_3 з ОСОБА_1 та ОСОБА_13, що засвідчено комісійним актом.

У 2006 році ДП «Тернопільський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» на замовлення суміжних землекористувачів ОСОБА_7 та ОСОБА_1 виготовлено технічну документацію із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельні ділянки ОСОБА_7 по АДРЕСА_1 площею 0,25 га (на даний час належить позивачу ОСОБА_3) та ОСОБА_1 по АДРЕСА_2 площею 0,22 га.

У пояснювальних записках до вказаної документації зазначено, що при проведенні робіт із землеустрою місцеположення кутів зовнішніх меж землекористування детально досліджено і встановлено в натурі по фактичному їх положенню на місцевості в присутності землекористувачів і узгоджено з представниками суміжних землекористувачів. При узгодженні зовнішніх меж земельних ділянок зацікавленими сторонами претензій не заявлено. Геодезична прив'язка кутів повороту меж землекористування виконувалась з точок теодолітного ходу полярним методом з належним контролем геодезичного визначення. Роботи виконані електронним тахеометром SET 600 з подальшою передачею файлів на персональний комп'ютер. Площа ділянок вирахувана по координатах кутів повороту меж землекористування.

Як вбачається із долученого до матеріалів справи акту визначення та погодження на місцевості зовнішніх меж земельної ділянки від 10.03.2006 року, інженером-геодезистом Острівської сільської ради ОСОБА_14 в присутності землекористувача ОСОБА_7 та суміжних землевласників ОСОБА_1, ОСОБА_13 здійснено погодження меж землекористування в с.Острів Тернопільського району Тернопільської області. Встановлено, що даний акт підписаний суміжним землекористувачем ОСОБА_1 та головою Острівської сільської ради ОСОБА_15 Землекористувачі ОСОБА_7 та ОСОБА_8 даний акт не підписували. Замість ОСОБА_8 акт підписаний головою сільської ради ОСОБА_15, а замість ОСОБА_7 - землевпорядником ОСОБА_16

Згідно акту прийомки-передачі межових знаків на збереження від 10.03.2006 року ОСОБА_7 прийняв для забезпечення схоронності межові знаки, що розташовані на земельній ділянці площею 0,25 га в с.Острів Тернопільського району Тернопільської області.

У відповідності до акту прийомки-передачі межових знаків на збереження від 19.12.2006 року ОСОБА_1 прийняла для забезпечення схоронності межові знаки, що розташовані на земельній ділянці площею 0,22 га в с.Острів Тернопільського району Тернопільської області.

Постановою слідчого СВ Тернопільського РВ УМВСУ в Тернопільській області Цішецького В.В. від 31.07.2015 року кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №0000658 від 15.11.2013 року за ознаками ч.1 ст.366 КК України, закрито у зв'язку з відсутністю в діях Острівського сільського голови ОСОБА_15 та ОСОБА_16 ознак кримінального правопорушення.

Як зазначено у постанові слідчого, в ході досудового розслідування встановлено, що при встановленні меж земельних ділянок по вул.Дачній в с.Острів Тернопільського району Тернопільської області відбулось часткове зміщення на усіх 4 суміжних земельних ділянках - ОСОБА_10, ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_8, а тому виготовлена на вказані земельні ділянки технічна документація не відповідала дійсності, однак встановити за яких обставин відбувся невірний обмір земельних ділянок, не виявилось можливим.

У відповідності до висновку експерта №97/17-22 від 30.01.2017 року за результатами проведення призначеної судової земельно-технічної експертизи встановлено, що межі земельної ділянки за кадастровим номером НОМЕР_1 загальною площею 0,25 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка розташована в с.Острів на території Острівської сільської ради Тернопільського району, і належить на праві власності ОСОБА_3 межам, вказаним у Державному акті на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_2, виданому 07.02.2007 року на місцевості не відповідають (Додаток №1).

Межі земельної ділянки з кадастровим номером НОМЕР_5 загальною площею 0,22 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка розташована по АДРЕСА_2 на території Острівської сільської ради Тернопільського району і належить на праві власності ОСОБА_1 межам, вказаним у Державному акті на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_3, виданому 16.08.2007 року не відповідають (Додаток №2).

Фактичне землекористування вказаними земельними ділянками, які належать ОСОБА_3 та ОСОБА_1, правовстановлюючим документам, документації із землеустрою на вказані земельні ділянки та нормативно-правовим актам не відповідає.

Експертом встановлено, що в обмірах земельних ділянок та у визначенні координат поворотних точок меж земельних ділянок були допущені похибки.

Невідповідності полягають у зміщенні земельної ділянки ОСОБА_1 в сторону земельної ділянки позивача і, відповідно, земельної ділянки позивача в сторону земельної ділянки іншого землекористувача, що вбачається із зведеного плану землекористувань ОСОБА_3 та ОСОБА_1 (додаток №3 а.с.172)

Тобто, судом установлено і сторонами визнається, що частина земельної ділянки, якою фактично постійно користується позивач, належить ОСОБА_1 на підставі оспорюваного Державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_3 від 16 серпня 2007 року, а частиною земельної ділянки позивача, власником якої вона є на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_2, виданого 07.02.2007 року, постійно користується інший землекористувач, оскільки при розробленні технічної документації до оспорюваних Державних актів, в обмірах земельних ділянок та у визначенні координат поворотних точок меж земельних ділянок були допущені похибки.

Згідно зі ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За змістом статті 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають з дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника.

Відповідно до частин 3 і 5 статті 319 ЦК України усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав, власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам, законним інтересам інших громадян.

Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його права на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів.

Згідно зі ст.155 ЗК України у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

З наведених норм вбачається, що визнання недійсними державних актів на право власності є окремим способом поновлення порушених прав у судовому порядку, що повністю спростовує посилання апеляційної скарги на те, що скасування правовстановлюючих документів здійснюється судом одночасно і нерозривно зі скасуванням рішення органу місцевого самоврядування про передачу у власність земельної ділянки.

Вказане узгоджується і з правовими позиціями Верховного суду України, висловленими 01 липня 2015 у справі №6-319цс15, 20 квітня 2016 року у справі № 6-2824цс15.

Відтак, державні акти на право власності на земельні ділянки є документами, що посвідчують право власності й видаються на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, то у спорах, пов'язаних із правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватися як указані рішення, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки. У зв'язку із чим, визнання недійсними державних актів на право власності на земельні ділянки вважається законним, належним та окремим способом поновлення порушених прав у судовому порядку. З урахуванням наведеного, колегія суддів не може прийняти до уваги твердження апеляційної скарги, що оспорювані державні акти на право власності на земельну ділянку сторін помилково визнані недійсними та скасовані, оскільки законність рішень органу місцевого самоврядування про передачу у власність земельної ділянки не була оспорена.

Посилання представника відповідача ОСОБА_1 на правову позицію Верховного Суду, викладену в постанові від 21 лютого 2018 року у справі №400/382/15-ц, не заслуговують на увагу, оскільки обставини справи і підстави позову суттєво різняться між собою, не є тотожними: вимоги наведеної справи зводяться до визнання недійсним державного акта на право власності на земельну ділянку, заявлені у зв'язку зі скасуванням рішення органу місцевого самоврядування про визнання за особою права власності на земельну ділянку.

Відповідно до ч.1 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом неправильно оцінені висновки земельно-технічної експертизи колегією суддів не приймаються, оскільки зводяться до особистого тлумачення представником відповідача норм матеріального права. Його посилання на незрозумілість процедури відновлення меж земельної ділянки шляхом виготовлення нової технічної документації із землеустрою, коли наявна раніше розроблена технічна документація, не має значення для вирішення спору про визнання недійсними державних актів на право власності на земельну ділянку. Висновок експерта стосовно даного питання обґрунтовано не враховано судом, оскільки внесення виправлення до оспорюваних Державних актів на право власності на земельні ділянки є питанням правового характеру.

Не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги, що стосуються необгрунтованості висновку місцевого суду про неможливість виправлення технічних помилок у Державних актах на право власності на землю, оскільки доказування не може грунтуватися на припущеннях, а відповідач, у порушення вимог ст.81 ЦПК України, не навів у чому полягає неправильність даної, встановленої судом обставини.

Таким чином, розглядаючи зазначений позов, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду без змін.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, в інтересах якої діє адвокат ОСОБА_2, залишити без задоволення.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 29 травня 2018 року залишити без змін.

Відновити дію рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 29 травня 2018 року.

Судові витрати у вигляді судового збору, сплаченого за подання апеляційної скарги у розмірі 365,40 грн, покласти на відповідача ОСОБА_1

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складене 29 жовтня 2018 року.

Головуючий Дикун С.І.

Судді: Парандюк Т.С.

Храпак Н.М.