Пр.№2/756/1756/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 жовтня 2018 року Оболонський районний суд м.Києва в складі:

головуючого судді Майбоженко А.М.
секретаря Ковган О.І.
за участю
представника позивача представника відповідача представника третьої особиОСОБА_3 ОСОБА_4 ОСОБА_5
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом

ОСОБА_6 до ОСОБА_7, ОСОБА_8, яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітньої ОСОБА_9 та малолітньої ОСОБА_10, третя особа: Оболонська районна в м.Києві державна адміністрація (як орган опіки та піклування) в особі Служби у справах дітей про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням,

та за зустрічним позовом

ОСОБА_8, яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітньої ОСОБА_9 та малолітньої ОСОБА_10 до ОСОБА_6, треті особи: ОСОБА_7, Оболонська районна в м.Києві державна адміністрація (як орган опіки та піклування) в особі Служби у справах дітей про усунення перешкод у користування житловим приміщенням, вселення,

В С Т А Н О В И В:

В жовтні 2017 року позивач звернулась до суду з позовом до відповідачів про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням.

Позовні вимоги обґрунтовані наступним.

Позивачу на праві власності належить квартира №АДРЕСА_1. Дана квартира однокімнатна, житловою площею 15,80 кв.м., загальною 34 кв.м.

В даній квартирі зареєстровано четверо осіб, а саме відповідачі ОСОБА_7 син позивача, його колишня дружина ОСОБА_8 та їх неповнолітні діти ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Відповідачі ОСОБА_7 та ОСОБА_8 перебували у зареєстрованому шлюбі з 24.07.1999 року по 03.06.2011 року. Рішенням Оболонського районного суду м.Києва від вказаної дати шлюб розірвано.

Внаслідок перебування у шлюбі позивач надала дозвіл на їх реєстрацію у спірній квартирі, де їх сімя проживала з червня 2000 року по серпень 2009 року.

В серпні 2009 року відповідач ОСОБА_8 та їх неповнолітні діти залишили спірну квартиру та переїхали на постійне місце проживання до АДРЕСА_5.

Відповідач ОСОБА_7 проживає з новою сімєю за адресою: АДРЕСА_2.

Внаслідок розірвання шлюбу відповідачів ОСОБА_7 та ОСОБА_8 остання, як і неповнолітні діти перестали бути членами сімї позивача як власника житла.

Отже, з 2009 року відповідачі добровільно залишили спірну квартиру та проживають за іншими адресами, будь-яких перешкод у їх проживанні позивач не створювала. Крім того, відповідачі не приймають участі у утриманні квартири, не сплачують житлово-комунальні послуги за користування нею. Тягар по утриманню житла несе позивач, яка є пенсіонеркою, отримує мінімальну пенсію. Реєстрація в належній їй квартирі двох працездатних осіб відповідачів ОСОБА_7 та ОСОБА_8 не дозволяє позивачу скористатись своїм правом на отримання субсидії.

З цих підстав, посилаючись на положення ст.405 ЦК України, просила суд визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням спірної квартири.

В судовому засіданні 20.08.2018 року судом прийнято заяву про уточнення позовних вимог, в якій посилаючись на ті самі фактичні обставини справи, а також те, що з серпня 2009 року по 09.10.2017 року (дату звернення з позовом до суду) відповідачі ні постійно, ні тимчасово не проживали та не проживають в належній позивачу квартирі, добровільно та без примусу залишили її, не звертались з проханням про вселення до подання нею позову до суду. Посилаючись на положення ст.ст.405, 406 ЦК України, просить суд усунути їй перешкоди у користуванні спірною квартирою шляхом визнання відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням.

Згідно відзиву відповідача ОСОБА_8 щодо первісного позову, вона зазначає про те, що квартиру, в якій зареєстрована з дітьми залишила під впливом конфліктних ситуацій з колишнім чоловіком, який вів аморальний спосіб життя, залишив сімю, а навідуючи дітей влаштовував скандали і сварки. Вважає, що вони з дітьми мають право проживати в квартирі за місцем реєстрації. Після виїзду з зазначеної квартири, позивач користувалась пільгою відповідача ОСОБА_8 як особи постраждалої внаслідок аварії на ЧАЕС 2 категорії у розмірі 50 відсотків вартості житлово-комунальних послуг, а тому можна вважати, що вона приймала участь у утриманні квартири. Після закінчення строку дії договору тимчасового проживання, ОСОБА_8 зателефонувала позивачу та повідомила, що має намір з дітьми проживати у спірній квартирі. Позивач за первісним позовом не заперечувала, однак згодом звернулась до суду з позовом про визнання її (ОСОБА_8.) та дітей такими, що втратили право користування спірною квартирою. Просить у задоволенні позову відмовити.

Відповідач ОСОБА_8, яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_9 та ОСОБА_12, звернулась до суду з зустрічним позовом про усунення перешкод у користуванні квартирою та вселення.

Окрім обставин, зазначених вище, зустрічні позовні вимоги обґрунтовані тим, що після розірвання шлюбу з відповідачем ОСОБА_7 в 2011 році, вони з дітьми тимчасово проживають в АДРЕСА_6. Після розірвання шлюбу діти проживають з матірю та знаходяться на її утриманні. Строк дії договору тимчасового проживання, на підставі якого позивач за зустрічним позовом разом з дітьми проживають за останньою адресою закінчився 01.09.2017 року, іншого житла вони не мають.

Вказує також на те, що внаслідок реєстрації її місця проживання за даною адресою, при нарахуванні та оплаті житлово-комунальних послуг нараховується знижка у розмірі 50 відсотків, оскільки вона є особою, постраждалою внаслідок аварії на ЧАЕС 2 категорії.

19.10.2017 року та 09.12.2017 року вона направляла листи відповідачу за зустрічним позовом ОСОБА_6 щодо вселення її та дітей до спірної квартири, на які відповіді не отримала.

20.01.2018 року вона ОСОБА_8 прибула до спірної квартири з метою поспілкуватись з ОСОБА_6, однак двері квартири їй не відчинили, про що вона повідомила органи поліції.

Вважає, що вона з дітьми має право користування спірною квартирою, у чому їй перешкоджає відповідач за зустрічним позовом ОСОБА_6, а тому просить усунути перешкоди у користуванні спірною квартирою шляхом вселення її та дітей до неї.

Згідно відзиву на зустрічну позовну заяву та відповіді на відзив по первісному позову, позивач ОСОБА_6 зазначила, що твердження ОСОБА_8 у відзиві на первісний позов та у зустрічній позовній заяві є неправдивими, необґрунтованими та непослідовними. З зазначених нею відомостей вбачається, що позивач ОСОБА_6 ніколи не чинила перешкод у користуванні квартирою колишній невістці та онукам, ключі остання віддала добровільно. Позивачу ОСОБА_6 дійсно на праві власності належить 1/3 частина квартири №АДРЕСА_3, однак в даній квартирі проживає сімя її молодшого сина ОСОБА_11 у складі чотирьох осіб, а тому вона не має можливості проживати в ній. Відповідачу за первісним позовом ОСОБА_8 на праві власності належить частина житлового будинку в Київській області, де вона має змогу проживати. Також вказує на необґрунтованість тверджень щодо розірвання шлюбу внаслідок аморальної поведінки відповідача ОСОБА_7 Крім того зазначає, що позивачем за первісним позовом ОСОБА_6 самостійно сплачуються витрати на оплату житлово-комунальних послуг. Реєстрація відповідачів у квартирі не дозволяє позивачу оформити субсидію на їх оплату. Позивач є пенсіонером і отримує мінімальну пенсію. Також, відповідачем ОСОБА_8 укладено договір з ПАТ «Укртелеком» в період її проживання у спірній квартирі. Даний договір не розірвано, позивач за первісним позовом ОСОБА_6 не має змоги його розірвати та відмовитись від послуг, оскільки договір укладено не з нею. Запевняє, що не чинила і не чинить відповідачу ОСОБА_8 будь-яких перешкод у користуванні квартирою. Звернення останньої щодо проживання у спірній квартирі направлено позивачу вже після отримання судових документів щодо поданого первісного позову. Також зазначає про те, що договір тимчасового проживання в дійсності не укладався, навіть по сливу строку його дії відповідач з дітьми продовжують проживати за вказаною адресою.

В судовому засіданні представник позивача за первісним позовом ОСОБА_6 ОСОБА_3 первісні позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити. Проти задоволення зустрічних позовних вимог заперечував з підстав, зазначених у відзиві.

Відповідач ОСОБА_7 до суду не зявився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, в матеріалах справи міститься подана ним заява про розгляд справи за його відсутності та визнання ним первісного позову (а.с.67-69). Суд вважає можливим розглянути справу за відсутності відповідача ОСОБА_7

Представник відповідача ОСОБА_8 ОСОБА_4 в судовому засіданні заперечила проти задоволення первісного позову, просила задовольнити зустрічний позов.

Представник третьої особи Оболонської районної в м.Києві державної адміністрації в особі Служби у справах дітей в судовому засіданні заперечив проти задоволення первісних позовних вимог в частині визнання такими, що втратили право користування житловим приміщенням неповнолітніх ОСОБА_9 та ОСОБА_12, просив задовольнити зустрічні позовні вимоги. Вважає, що визнання неповнолітніх такими, що втратили право користування житловим приміщенням порушуватиме права дітей, оскільки їх батьками не забезпечено дітей іншим місцем проживання, де можливо здійснити їх реєстраційний облік.

Заслухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини/

Позивач є власником квартири №АДРЕСА_1. Дана квартира однокімнатна, житловою площею 15,80 кв.м., загальною 34 кв.м. (а.с.11-13).

Відповідач ОСОБА_7 є сином позивача, в період часу з 24.07.1999 року по 03.06.2011 року перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачем ОСОБА_8 (а.с.23-24). Від шлюбу подружжя має двох дітей ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Після розірвання шлюбу діти проживають разом з матірю ОСОБА_8 за адресою: АДРЕСА_4 на підставі Договору тимчасового проживання, строк дії якого закінчився 01.09.2017 року.

Дані обставини визнаються учасниками справи, а тому не підлягають доказуванню в силу ст.82 ЦПК України.

Позивач є пенсіонером за віком (а.с.38), самостійно несе витрати по утриманню спірної квартири.

Правовідносини, що виникли між сторонами врегульовано наступними положеннями чинного законодавства.

Так, згідно ст.150 ЖК УРСР, громадяни, які мають у приватній власності квартиру, користуються нею для особистого проживання і мають право розпоряджатись цією власністю на власний розсуд.

Згідно ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Згідно ст.319 ЦК України, власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Згідно ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно ч.1 ст.383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.

Позивач за первісним позовом ОСОБА_6 звернулась до суду за захистом своїх порушених прав власника спірної квартири, посилаючись на те, що відповідачі тривалий час не проживають в квартирі, де зареєстровані. Реєстрація їх у спірній квартирі порушує її право як власника на вільне володіння, користування майном. Право користування належним позивачу майном відповідачами ОСОБА_8, ОСОБА_9 ОСОБА_10 припинено з моменту розірвання шлюбу між ОСОБА_8 та ОСОБА_7 та виїздом колишньої невістки позивача з дітьми до іншого місця проживання. Вважає, що право користування належним їй майном відповідачами припинилось.

Право користування чужим майном є по суті встановленням сервітуту, у звязку з чим його припинення повинно відбуватися з урахуванням вимог статей 405 та 406 ЦК України як правових норм, що регулюють спірні правовідносини щодо користування чужим житлом (Постанові Верховного Суду України від 15.05.2017 року у справі №6-2931цс16).

За приписами ст. 406 ЦК України сервітут припиняється у разі: 1) поєднання в одній особі особи, в інтересах якої встановлений сервітут, і власника майна, обтяженого сервітутом; 2) відмови від нього особи, в інтересах якої встановлений сервітут; 3) спливу строку, на який було встановлено сервітут; 4) припинення обставини, яка була підставою для встановлення сервітуту; 5) невикористання сервітуту протягом трьох років підряд; 6) смерті особи, на користь якої було встановлено особистий сервітут.

Сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення.

Відповідач ОСОБА_7 позов визнав. Визнання позову відповідачем не суперечить вимогам закону, не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб, а тому суд приймає визнання ним позову та вважає можливим ухвалити рішення про задоволення позову в частині позовних вимог про визнання відповідача ОСОБА_7 таким, що втратив право користування житловим приміщенням.

Також суд вважає правильним задовольнити первісні позовні вимоги в частині визнання відповідача ОСОБА_8 такою, що втратила право користування спірною квартирою, оскільки вона протягом тривалого часу не проживає у спірній квартирі, залишила її добровільно, перешкод у проживанні їй не чинилось власником квартири. Крім того, після розірвання шлюбу з відповідачем ОСОБА_7 ОСОБА_8 не може вважатись членом сімї позивача за первісним позовом ОСОБА_6 Підстава, з якої їй було надано право на проживання в даній квартирі відпала.

Докази, подані суду щодо створення перешкод у користуванні спірною квартирою (звернення до правоохоронних органів та листи позивачу за первісним позовом), суд вважає недостовірними. Такі докази були створені відповідачем штучно після відкриття провадження за первісним позовом для доведення обставин, якими обґрунтовуються заперечення щодо позову. Доказів наявності перешкод у проживанні до подання первісного позову суду не надано.

Крім того суд приймає рішення про відмову у задоволенні позовних вимог щодо визнання такими, що втратили право користування житловим приміщенням неповнолітньої ОСОБА_9 та малолітньої ОСОБА_9 ОСОБА_12. До такого висновку суд приходить з урахуванням наступного.

Згідно зі статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» та частиною четвертою статті 10 ЦПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) і протоколи до неї, згоду на обов'язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

ЄСПЛ у рішенні від 02 грудня 2010 року у справі «Кривіцька та Кривіцький проти України» (заява № 30856/03) зазначив, що втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право особи на повагу до житла.

Виселення особи з житла без надання іншого житлового приміщення можливе за умов, що таке втручання у право особи на повагу до житла передбачене законом, переслідує легітимну мету, визначену у пункті 2 статті 8 Конвенції, та є необхідним у демократичному суспільстві. Відповідність останньому критерію визначається з урахуванням того, чи існує нагальна суспільна необхідність для застосування такого обмеження права на повагу до житла та чи буде втручання у це право пропорційним переслідуваній легітимній меті.

Кожна особа вправі мати можливість, щоб її виселення було оцінене судом на предмет пропорційності у світлі відповідних принципів статті 8 Конвенції.

Неврахування національними судами принципу пропорційності у справах про виселення особи з житла є підставою для висновку про порушення стосовно такої особи статті 8 Конвенції.

Суд, ухвалюючи рішення в даній справі на засадах пропорційності, яка є принципом цивільного судочинства (пункт 6 частини третьої статті 2, стаття 11 ЦПК України) забезпечує розумний баланс між інтересами позивача і відповідачів. Враховуючи також те, що відповідачами є діти у розумінні Конвенції про права дитини, суд, у відповідності до ст.3 цієї Конвенції при розгляді справи приділяє першочергову увагу якнайкращому забезпеченню інтересів дитини, забезпечує дітям такий захист і піклування, які необхідні для їх благополуччя.

В даній справі судом встановлено, що під час перебування у шлюбі ОСОБА_7 та ОСОБА_8 ними забезпечено реєстрацію місця проживання своїх дітей за своїм зареєстрованим місцем проживання у спірній квартирі. При вчиненні дій, які дали змогу встановити суду факт припинення права користування спірною квартирою (вибуття до іншого житлового приміщення) батьками дітей не забезпечено для них інше місце проживання, де б можна було здійснити їх реєстрацію. Такі дії батьків суд розцінює як невчинення ними дій щодо забезпечення інтересів дітей, які повязані з наявністю зареєстрованого місця проживання, ухилення від їх вчинення.

При цьому, позивачем ОСОБА_6 не доведено суду те, що реєстрація місця проживання дітей у спірній квартирі будь-яким чином порушує її права як власника на володіння, користування та розпорядження нею.

Так, матеріали справи не містять доказів щодо проживання позивача ОСОБА_6 у спірній квартирі. До подання позову в даній квартирі були зареєстровано 4 осіб відповідачів у справі. Отже, реєстрація дітей у спірній квартирі перешкод позивачу у користуванні нею не чинить. Сама позивач у спірній квартирі не зареєстрована, у звязку з чим суд доходить до висновку про наявність у неї іншого місця проживання та нерухомого майна, придатного для проживання, у власності.

Нарахування житлово-комунальних послуг у спірній квартирі здійснюється з урахуванням її площі та показників лічильників, а не з кількості зареєстрованих осіб. Тобто, реєстрація дітей у спірній квартирі не створює позивачу додаткового тягара по оплаті житлово-комунальних послуг, не впливає на її матеріальний стан, а також на можливість призначення субсидії.

Наявність у дітей зареєстрованого місця проживання забезпечуватиме захист прав та охоронюваних інтересів дітей державою, оскільки їх батьки фактично самоусунились від вжиття заходів щодо цього.

З урахування викладеного, враховуючи принцип пропорційності, зважуючи на необхідність забезпечення державою якнайкращих інтересів дітей та відсутність порушень прав позивача за первісним позовом як власника спірної квартири при реєстрації місця проживання дітей за вказаною адресою, суд вважає правильним відмовити у визнанні дітей ОСОБА_9 та ОСОБА_9 ОСОБА_12 такими, що втратили право користування житловим приміщенням квартирою АДРЕСА_1.

Вирішуючи по суті зустрічні позовні вимоги, суд виходить з того, що позивач за зустрічним позовом ОСОБА_8 втратила право користування спірною квартирою з підстав, що зазначені вище, а тому не має права вимагати вселення до спірної квартири.

Вселення неповнолітньої та малолітньої дитини до квартири, за відсутності права їх батьків проживати у ній є неможливим. В даний час діти проживають разом з матірю, забезпечені нею місцем проживання. Відповідачем за первісним позовом не створюються перешкоди у користуванні дітьми спірною квартирою. Доказів наявності потреби дітей у житлі та необхідності захисту їх житлових прав шляхом вселення до спірної квартири суду не надано.

З цих підстав, у задоволенні зустрічних позовних вимог слід відмовити.

Судовий збір, сплачений позивачем за первісним позовом ОСОБА_6 підлягає розподілу між відповідачами ОСОБА_7 та ОСОБА_8 в рівних частинах, з урахуванням вимог ст.141 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 5, 11, 12, 13, 81, 82, 141, 259, 263-265 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_6 до ОСОБА_7, ОСОБА_8, яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітньої ОСОБА_9 та малолітньої ОСОБА_10, третя особа: Оболонська районна в м.Києві державна адміністрація (як орган опіки та піклування) в особі Служби у справах дітей про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_7 та ОСОБА_8 такими, що втратили право користування житловим приміщенням квартирою АДРЕСА_1.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_6 320 (триста двадцять) гривень судового збору.

Стягнути з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_6 320 (триста двадцять) гривень судового збору.

У задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_8, яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітньої ОСОБА_9 та малолітньої ОСОБА_10 до ОСОБА_6, треті особи: ОСОБА_7, Оболонська районна в м.Києві державна адміністрація (як орган опіки та піклування) в особі Служби у справах дітей про усунення перешкод у користування житловим приміщенням, вселення відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складання його повного тексту до Апеляційного суду м.Києва через Оболонський районний суд м.Києва.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя А.М.Майбоженко