Провадження № 22-ц/802/173/18 Категорія: 59 Доповідач: Киця С. I.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 листопада 2018 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Киці С.І.,

суддів Данилюк В.А., Бовчалюк З.А.,

секретар судового засідання Савчук О.В.,

за участю: представника позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Російської Федерації про відшкодування моральної та матеріальної шкоди, завданої внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_2 на ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 24 вересня 2018 року,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернулась до суду із позовною заявою до Російської Федерації про відшкодування моральної та матеріальної шкоди. Позов мотивує тим, що у квітні 2014 року, після незаконної анексії Російською Федерацією Автономної Республіки Крим, та на момент початку другої фази збройної агресії Російської Федерації проти України на території Луганської та Донецької областей України, вона ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженка с. Сталінту Майського району Павлодарської області, Казахстан, була зареєстрована та проживала за адресою: АДРЕСА_1.

Їй належить на праві приватної власності двокімнатна квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_1, що стверджується договором купівлі - продажу квартири від 21.07.2009 року серії НОМЕР_1, зареєстрованим у реєстрі за № 1485 та витягом з Державного реєстру правочинів №7527351 від 21.07.2009 року. Негативні наслідки збройної агресії Російської Федерації проти України, тимчасова окупація, повсюдні прояви насильства та порушення прав людини на тимчасово окупованій території України, особисто для неї призвели до втрати житла і майна, неможливості проживання на тимчасово окупованій Російською Федерацією території міста Харцизьк, стали причиною її вимушеного переселення у жовтні 2014 року до підконтрольної Україні території - с.Княгининок Луцького району Волинської області, що підтверджується довідкою про взяття на облік особи, яка переміщується з тимчасово окупованої території України або району проведення антитерористичної операції від 03.11.2015 року №762000152.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 16.02.2017р. у цивільній справі № 161/16114/16-ц, яке набрало законної сили, встановлено факт того, що вимушене переселення ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, у жовтні 2014 року з окупованої території Донецької області України відбулося внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України та окупації Російською Федерацією частини території Донецької області України.

Збройною агресією Російської Федерації проти України та окупацією Російською Федерацією частини території Донецької області України їй завдано істотної моральної та майнової шкоди. 16.08.2014р. почався обстріл Харцизька російськими бойовиками. 18.08.2014р. під обстрілом російських найманців опинився будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 Як наслідок, квартира №20, що розташована у вищевказаному будинку та належить їй на праві приватної власності, була зруйнована.

Обставини, що зумовили її вимушене переселення з окупованої території України тривають й досі.

Внаслідок збройної агресії Російської Федерації та окупації частини території Донецької області вона втратила житло, надію на повернення додому, налагоджений побут, можливість планувати своє життя, вільне спілкування з друзями та родичами.

Просить стягнути з держави Російська Федерація в її користь відшкодування моральної шкоди 1103550грн., що є еквівалентом 35000 евро за офіційним курсом Національного банку України на день підписання цього позову; стягнути з держави Російська Федерація в її користь у відшкодування матеріальної шкоди 724664грн., що є еквівалентом 22983евро за офіційним курсом Національного банку України.

Одночасно ОСОБА_2 подала заяву про забезпечення позову. Заяву про забезпечення позову мотивує тим, що загальновідомим є той факт, що 24.12.2013року Україна, представлена Міністром фінансів України, який діяв у відповідності до Інструкції Кабінету Міністрів України, уклала трастовий договір з компанією "The Law Debenture Trust Corporationp.l.c.", що, в свою чергу, є довірчим власником перед держателем зобов'язань, що представлений одноособово Міністерством фінансів Російської Федерації. За цим договором Україна отримала 3 000 000 000 доларів США (три мільярда доларів США) з 5-відсотковим зобов'язанням та видала Міністерству фінансів Російської Федерації зобов'язання на вказану суму, строк виконання якого закінчувався 20.12.2015 року. 16.12.2015року Міжнародний валютний фонд (МВФ) розповсюдив офіційний прес-реліз, відповідно до якого виконавча рада МВФ ухвалила рішення стосовно статусу єврооблігацій України, держателем яких є Російська Федерація. Згідно офіційного прес-релізу МВФ, держателем вимоги, пов'язаної із єврооблігаціями на суму в 3 000 000 000 доларів США (три мільярда доларів США) є Фонд національного добробуту Російської Федерації (ФНБ РФ). Згідно згаданого прес-релізу, облігація на суму в 3 000 000 000 доларів США (три мільярда доларів США) була придбана ФНБ РФ на підставі рішення Уряду Російської Федерації з метою надання допомоги Україні. Отже, як випливає із зазначеного прес-релізу МВФ офіційно підтвердила, що держателем єврооблігацій є не компанія "The Law Debenture Trust Corporationp.l.c.", а саме Фонд національного добробуту Російської Федерації.

Зважаючи на те, що державою Україна, станом на 20.12.2015 року, не погашено основну суму та належні відсотки по відношенню до вищезазначеного зобов'язання 16.02.2016 року Міністерство фінансів Російської Федерації, як держатель зобов'язання, через довірчого власника звернулося до Високого Суду Правосуддя Відділення Королівської Лави, м. Лондон, з позовом про повернення основної його суми та нарахованих відсотків, а тому можна зробити висновок, що внаслідок вказаного державного запозичення Російська Федерація вимагає від України повернення боргу в розмірі 3 000 000 000 доларів США (три мільярда доларів США) та нарахованих відсотків.

Статтею 128 ЦК РФ передбачено, що до об'єктів цивільних прав відносяться речі, включаючи гроші та документарні цінні папери, інше майно, в тому числі безготівкові грошові кошти, бездокументарні цінні папери, майнові права, результати робіт і надання послуг; охоронювані результати інтелектуальної діяльності і прирівняні до них кошти індивідуалізації (інтелектуальна власність), нематеріальні блага.

Згідно ст. 177 ЦК України, об'єктами цивільних прав є речі, у тому числі, гроші та цінні папери, інше майно, майнові права, результати робіт, послуги, результати інтелектуальної, творчої діяльності, інформація, а також інші матеріальні і нематеріальні блага.

Права вимоги за трастовим договором, укладеним 24.12.2013 року між Україною, від імені якої діяв Міністр фінансів України у відповідності до Інструкції Кабінету Міністрів України, та компанією "The Law Debenture Trust Corporationp.l.c." є майном, на яке можна звернути стягнення. На права вимоги в межах державного зовнішнього запозичення України перед Російською Федерацією за трастовим договором, укладеним 24.12.2013 року між Україною, від імені якої діяв Міністр фінансів України у відповідності до Інструкції Кабінету Міністрів України, та компанією "The Law Debenture Trust Corporationp.l.c." у розмірі 1 828 214, 00 (один мільйон вісімсот двадцять вісім двісті чотирнадцять) грн., що за офіційним курсом Національного Банку України станом на день підписання позовної заяви складає 57 983, 00 ( п'ятдесят сім тисяч дев'ятсот вісімдесят три) евро необхідно накласти арешт, оскільки за рахунок цього майна відповідача може бути виконане рішення за її позовом у разі його задоволення, а також забезпечити позов іншими видами забезпечень.

Просить: накласти арешт на права вимоги в межах державного зовнішнього запозичення за трастовим договором, укладеним 24.12.2013 року між Україною, від імені якої діяв Міністр фінансів України у відповідності до Інструкції Кабінету Міністрів України, та компанією "The Law Debenture Trust Corporation p.I.e." у розмірі 1 828 214, 00 (один мільйон вісімсот двадцять вісім двісті чотирнадцять) грн., що за офіційним курсом Національного Банку України станом на день підписання позовної заяви складає 57983 (п'ятдесят сім тисяч дев'ятсот вісімдесят три) евро та заборонити будь-яким суб'єктам права вчиняти будь-які дії, що спрямовані на будь-яку передачу повністю або частково цих прав вимоги будь-яким суб'єктам права (зокрема, але не виключно, державам та іншим суб'єктам публічного права, фізичним особам, юридичними особам);

Зупинити здійснення платежів в межах державного зовнішнього запозичення за трастовим договором, укладеним 24.12.2013 року між Україною, від імені якої діяв Міністр фінансів України у відповідності до Інструкції Кабінету Міністрів України, та компанією "The Law Debenture Trust Corporationp.I.e." у розмірі 1 828 214 (один мільйон вісімсот двадцять вісім двісті чотирнадцять) грн., що за офіційним курсом Національного Банку України станом на день підписання позовної заяви складає 57983 (п'ятдесят сім тисяч дев'ятсот вісімдесят три) евро.

Заборонити Кабінету Міністрів України, Міністерству фінансів України, Національному банку України, Державному казначейству України, іншим органам державної влади, їх посадовим та/або службовим особам здійснювати будь-які дії, пов'язані із здійсненням платежів в межах державного зовнішнього запозичення України перед Російською Федерацією у розмірі 1 828 214, 00 (один мільйон вісімсот двадцять вісім двісті чотирнадцять) грн., що за офіційним курсом Національного Банку України станом на день підписання позовної заяви складає 57 983, 00 (п'ятдесят сім тисяч дев'ятсот вісімдесят три) евро, заборонити вчинення дій, спрямованих на передачу цих прав, зупинити та заборонити здійснення платежів за вказаним договором.

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 24 вересня 2018 року у задоволенні заяви ОСОБА_2 про забезпечення позову в даній справі відмовлено.

Позивач ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу на вказану ухвалу суду першої інстанції, яку обґрунтовує тим, що дана ухвала є незаконною та необґрунтованою з підстав порушення судом першої інстанції приписів ст.ст. 149, 150, 153, 263 ЦПК України. Загальновідомий факт невизнання Російською Федерацією агресії проти України свідчить про вчинення Російською Федерацією дій, які спрямовані на утруднення або можуть унеможливити виконання рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області у даній справі. Щодо висновків суду в ухвалі про те, що забезпечення позову і звернення стягнення на майно іншої держави можуть бути допущені лише за згодою компетентних органів відповідної держави, якщо інше не передбачено міжнародним договором України або законом України, то відповідно до змісту положень статті 12 Конвенції ООН про юрисдикційні імунітети держав та їх власності, прийнятої резолюцією 59/38 Генеральної Асамблеї ООН від 02.12.2004 року якщо відповідні держави не домовились про інше, держава не може посилатися на імунітет від юрисдикції при розгляді в суді іншої держави, який зазвичай володіє компетенцією розглядати справи, що стосуються грошового відшкодування у випадку смерті або спричинення тілесного ушкодження якій-небудь особі або нанесення шкоди майну або його втрати в результаті дії або бездіяльності, яка ймовірно може бути присвоєна державі, якщо така дія або діяльність мали місце повністю або частково на території цієї іншої держави і якщо автор дії або бездіяльності знаходився на цій території в момент цієї дії або бездіяльності. Інформації щодо наявності іншого майна або грошових коштів, що належить відповідачеві, відсутня. Між сторонами дійсно існує спір, наведені обставини свідчать про реальність загрози невиконання чи утруднення виконання рішення. Просить скасувати оскаржувану ухвалу та постановити нову ухвалу, якою заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову задовольнити частково: накласти арешт на права вимоги в межах державного зовнішнього запозичення за трастовим договором, укладеним 24.12.2013 року між Україною, від імені якої діяв Міністр фінансів України у відповідності до Інструкції Кабінету Міністрів України, та компанією "The Law Debenture Trust Corporation p.I.e." у розмірі 1 828 214, 00 (один мільйон вісімсот двадцять вісім двісті чотирнадцять) грн., що за офіційним курсом Національного Банку України станом на день підписання позовної заяви складає 57983 (п'ятдесят сім тисяч дев'ятсот вісімдесят три) евро та заборонити будь-яким суб'єктам права вчиняти будь-які дії, що спрямовані на будь-яку передачу повністю або частково цих прав вимоги будь-яким суб'єктам права (зокрема, але не виключно, державам та іншим суб'єктам публічного права, фізичним особам, юридичними особам); зупинити здійснення платежів в межах державного зовнішнього запозичення за трастовим договором, укладеним 24.12.2013 року між Україною, від імені якої діяв Міністр фінансів України у відповідності до Інструкції Кабінету Міністрів України, та компанією "The Law Debenture Trust Corporation p.I.e." у розмірі 1 828 214 (один мільйон вісімсот двадцять вісім двісті чотирнадцять) грн., що за офіційним курсом Національного Банку України станом на день підписання позовної заяви складає 57983 (п'ятдесят сім тисяч дев'ятсот вісімдесят три) евро; заборонити Кабінету Міністрів України, Міністерству фінансів України, Державному казначейству України, іншим органам державної влади, їх посадовим та/або службовим особам здійснювати будь-які дії, пов'язані із здійсненням платежів в межах державного зовнішнього запозичення України перед Російською Федерацією у розмірі 1 828 214, 00 (один мільйон вісімсот двадцять вісім двісті чотирнадцять) грн., що за офіційним курсом Національного Банку України станом на день підписання позовної заяви складає 57 983, 00 (п'ятдесят сім тисяч дев'ятсот вісімдесят три) евро, заборонити вчинення дій, спрямованих на передачу цих прав, зупинити та заборонити здійснення платежів за вказаним договором; в частині заборони Національному банку України, його посадовим та/або службовим особам здійснювати будь - які дії, пов'язані із здійсненням платежів в межах державного зовнішнього запозичення України перед Російською Федерацією у розмірі 1828214 грн., що за офіційним курсом НБУ станом на день підписання позовної заяви складає 57983 євро - відмовити.

Апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвала - без змін з таких підстав.

Відмовляючи в задоволенні заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що застосування запропонованих заходів забезпечення позову може призвести до невиправданого втручання у господарську, економічну, фінансову міжнародну діяльність держави та суб'єктів міжнародних відносин у виконанні державними органами влади України своїх конституційних функцій, чого суд здійснити не вправі.

Такі висновки суду першої інстанції є правильними ґрунтуються на дійсних обставинах справи та відповідних нормах процесуального закону, а тому з ними повністю погоджується і колегія суддів.

Судом встановлено, що Луцький міськрайонний суд Волинської області, як суд загальної юрисдикції, розглядає цивільно-правовий спір, що виник в цій справі між фізичною особою та державою Російська Федерація.

Відповідно до ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Статтею 150 ЦПК України передбачено, що позов забезпечується в тому числі і накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії.

Згідно ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду). Залежно від обставин справи суд може забезпечити позов повністю або частково. Про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу. В ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову і підстави його обрання.

Закон України «Про міжнародне приватне право» від 2005 року № 2709ІV встановлює порядок урегулювання приватноправових відносин, які хоча б через один із своїх елементів пов'язані з одним або кількома правопорядками, іншими, ніж український правопорядок та застосовується до таких питань, що виникають у сфері приватноправових відносин з іноземним елементом.

Стаття 79 цього Закону встановлює судовий імунітет, відповідно до якого пред'явлення позову до іноземної держави, залучення іноземної держави до участі у справі як відповідача або третьої особи, накладення арешту на майно, яке належить іноземній державі та знаходиться на території України, застосування щодо такого майна інших засобів забезпечення позову і звернення стягнення на таке майно можуть бути допущені лише за згодою компетентних органів відповідної держави, якщо інше не передбачено міжнародним договором України або законом України.

Як передбачено частиною четвертою цієї статті, у тих випадках, коли в порушення норм міжнародного права Україні, її майну або представникам в іноземній державі не забезпечується такий же судовий імунітет, який згідно з частинами першою та другою цієї статті забезпечується іноземним державам, їх майну та представникам в Україні, Кабінетом Міністрів України може бути вжито до цієї держави, її майна відповідних заходів, дозволених міжнародним правом, якщо тільки заходів дипломатичного характеру не достатньо для врегулювання наслідків зазначеного порушення норм міжнародного права.

Таким чином, Закон України «Про міжнародне приватне право» встановлює судовий імунітет щодо іноземної держави за відсутності згоди компетентних органів відповідної держави на залучення її до участі у справі у національному суді іншої держави та накладення арешту на майно, що належить іноземній державі.

Судом першої інстанції зроблено правильний висновок, що заходи забезпечення позову, які просить застосувати позивач виходять за межі даного цивільного спору.

Застосування таких видів забезпечення позову, як зупинення здійснення платежів в межах державного зовнішнього запозичення, заборона КМУ, Міністерству фінансів України, Державному казначейству, пов'язаних із згаданими платежами є втручанням в діяльність органів державної влади, суб'єктів господарювання, які не є відповідачами по даній справі.

Отже, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову і колегія суддів погоджується з вказаним висновком.

Ухвала постановлена з додержанням норм матеріального та процесуального права. Підстав для її скасування немає.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 24 вересня 2018 року в даній справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Головуючий

Судді: