_________________________________________________________________________________________________________________________
Провадження № 6/520/146/18
УХВАЛА

23.10.2018 року

Київський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого - судді Калініченко Л.В.

при секретарі Єгоровій Н.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті ОСОБА_1 подання державного виконавця Другого Київського відділу державної виконавчої служби міста ОСОБА_1 територіального управління юстиції в Одеській області про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржнику ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1,

ВСТАНОВИВ:

02 березня 2018 року до Київського районного суду міста ОСОБА_1 надійшло подання державного виконавця Другого Київського відділу державної виконавчої служби міста ОСОБА_1 територіального управління юстиції в Одеській області про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржнику ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, до виконання зобовязання за виконавчим листом №520/16245/15-ц, виданим 28 вересня 2017 року Київським районним судом міста ОСОБА_1.

Відповідно до автоматизованої системи документообігу цивільну справу було розподілено судді Калініченко Л.В.

Ухвалою судді Київського районного суду міста Одеси від 05 березня 2018 року відкрито провадження по справі на підставі вказаного подання та призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні.

Представник Другого Київського відділу державної виконавчої служби міста ОСОБА_1 територіального управління юстиції в Одеській області у судове засідання не зявився, про дату, час і місце проведення якого повідомлений належним чином, однак 07.03.2018 року надав до суду копію виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа №520/16245/15-ц, виданого 28 вересня 2017 року Київським районним судом міста ОСОБА_1 та зазначив, що подання підтримує.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає подання підлягаючим задоволенню, з наступних підстав.

Судовим розглядом встановлено, що в провадженні Київського районного суду міста ОСОБА_1 перебувала цивільна справа №520/16245/15-ц за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про відібрання дитини та стягнення моральної шкоди.

За наслідком розгляду вказаної справи, 28 вересня 2017 року Київським районним судом міста ОСОБА_1 було ухвалено рішення яким позов задоволено частково. Відібрано дочку ОСОБА_3 ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, від батька ОСОБА_2 та повернути її матері ОСОБА_3. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 у якості моральної шкоди 8000 грн. Рішення в частині відібрання дитини і повернення її матері допущено до негайного виконання.

28 вересня 2017 року Київським районним судом міста ОСОБА_1 було видано виконавчий лист №520/16245/15-ц про відібрання дочки ОСОБА_3 ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, від батька ОСОБА_2 та повернути її матері ОСОБА_3.

На підставі вказаного виконавчого листа постановою державного виконавця Другого Київського відділу державної виконавчої служби міста ОСОБА_1 територіального управління юстиції в Одеській області від 04.10.2017 року відкрито виконавче провадження ВП №54826922.

З матеріалів виконавчого провадження ВП №54826922, судом встановлено, що державним виконавцем у відповідності до вимог ст. 64 Закону України «Про виконавче провадження», було спрямовано листа до Київської районної адміністрації Одеської міської ради з проханням щодо визначення представника Ради опіки та піклування, якому необхідно бути присутнім при проведенні виконавчих дій по відібранню у ОСОБА_2 малолітньої дитини - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, та повернення її ОСОБА_3, які відбудуться 13 жовтня 2017 о 10:00 годині.

З урахуванням того, що судом допущено негайне виконання вищезазначеного рішення суду, державним виконавцем 06 жовтня 2017 року здійснювався вихід за адресою: АДРЕСА_1, для проведення виконавчих дій по негайному відібранню у ОСОБА_2 малолітньої дитини - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, та повернення її ОСОБА_3, але на стук та дзвін двері вищезазначеної квартири ніхто не відчинив, що підтверджується відповідним актом державного виконавця від 06 жовтня 2017 року.

13 жовтня 2017 року в ході проведення примусового виконання рішення Київського районного суду м. Одеси у справі № 520/16245/15-ц від 28.09.2017 року, державним виконавцем знов здійснювався вихід за адресою місце проживання ОСОБА_2 та встановлено, що на стук та дзвін державному виконавцю двері квартири ніхто не відчинив, про що складено акт державного виконавця, у присутності стягувача, представника Ради опіки та піклування, двох понятих та двох поліцейських.

18 жовтня 2017 року державним виконавцем Другого Київського відділу державної виконавчої служби міста ОСОБА_1 територіального управління юстиції в Одеській області на адресу Київського районного суду м. Одеси було спрямовано подання щодо вирішення питання про оголошення розшуку дитини за вих. № 8721 від 17.10.2017 року, за наслідком розгляду якого 02 листопада 2017 року Київським районним судом міста ОСОБА_1 постановлено ухвалу по справі № 520/16245/15-ц, якою подання державного виконавця задоволено та оголошено розшук дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4.

Також судом встановлено, що 29 листопада 2017 року боржник за вказаним виконавчим листом ОСОБА_2 надав до Київського районного суду міста ОСОБА_1 апеляційну скаргу на рішення Київського районного суду міста ОСОБА_1 від 28 вересня 2017 року по цивільній справі №520/16245/15-ц, на підставі якої ухвалою апеляційного суду Одеської області від 06.02.2018 року поновлено ОСОБА_2 строк апеляційного оскарження рішення Київського районного суду міста ОСОБА_1 від 28 вересня 2017 року. Зупинено дію рішення Київського районного суду м. Одеси від 28 вересня 2017 року. Відкрито апеляційне провадження у справі №520/16245/15-ц за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про відібрання дитини та стягнення моральної шкоди, за апеляційною скаргою ОСОБА_2Ю на рішення Київського районного суду м. Одеси від 28 вересня 2017 року.

На підставі вказаної ухвали суду, 26.02.2018 року ОСОБА_2 звернувся до державного виконавця Другого Київського відділу державної виконавчої служби міста ОСОБА_1 територіального управління юстиції в Одеській області з заявою за вхід №2028/5 про зупинення виконавчого провадження ВП №54826922 на час апеляційного провадження з розгляду його апеляційної скарги на рішення Київського районного суду м. Одеси від 28 вересня 2017 року.

26.02.2018 року державним виконавцем Другого Київського відділу державної виконавчої служби міста ОСОБА_1 територіального управління юстиції в Одеській області було винесено постанову про зупинення виконавчого провадження ВП №54826922.

21 червня 2018 року апеляційним судом Одеської області ухвалено постанову якою апеляційну скаргу ОСОБА_2Ю залишено без задоволення, рішення Київського районного суду м. Одеси від 28 вересня 2017 року по цивільній справі №520/16245/15-ц за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про відібрання дитини та стягнення моральної шкоди залишено без змін.

Пунктом 9 ч. 3 ст. 129 Конституції України визначено, що основними засадами судочинства є, зокрема, обов'язковість рішень суду

Згідно з ч.1 ст. 18 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обовязкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Судове рішення (постанова, ухвала) це акт судової влади, що здійснює захист порушених або оскаржених прав громадян і організацій шляхом підтвердження наявності або відсутності правовідносин і розпорядженням відповідних дій в майбутньому.

Обов'язок виконувати судове рішення (постанову) випливає не з рішення (постанови) суду як такого, а із санкцій, передбачених нормами права, що були застосовані судом. Навіть у тих випадках, коли закон передбачає відповідальність за невиконання рішень, ця відповідальність має на меті примусити зобов'язану рішенням суду особу виконати розпорядження норми, що застосував суд.

Одними з властивостей судового рішення, що вступило в законну силу є: можливість примусового виконання судового рішення мимо волі зобов'язаної особи та обов'язковість, яка полягає в тому, що судове рішення, що вступило в законну силу, стає обов'язковим для всіх органів, підприємств, установ, організацій, посадових осіб і громадян і підлягають виконанню на всій території України. Рішення, що вступило в законну силу, є обов'язковим і підлягає точному виконанню. Усі державні органи, посадові особи й окремі громадяни, зобов'язані сприяти виконанню рішення суду, виконуючи вимоги державного виконавця.

Відповідно ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод Європейського суду з прав людини як джерела права.

У Законі України «Про виконавче провадження» поняття «виконавче провадження» розуміється як завершальна стадія судового провадження (стаття 1).

Наведене узгоджується з практикою ЄСПЛ щодо застосування статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка гарантує право на справедливий суд.

Так, у рішенні від 19 березня 1997 року у справі «Горнсбі проти Греції» (Case of Hornsby v. Greece) ЄСПЛ зазначив, що для цілей статті 6 Конвенції виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина «судового розгляду».

Право на справедливий суд було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної держави допускала невиконання остаточного та обовязкового судового рішення на шкоду одній зі сторін. Обовязковість виконання судових рішень, разом із іншими складовими права на справедливий суд, зокрема, такими як субєктивна неупередженість суду, принцип правової визначеності, заборона втручання законодавця у відправлення правосуддя розглядаються Судом в якості елементів верховенства права (Golder v. The United Kingdom, аpp. no. 4451/70).

Отже, виконання судових рішень - це заключна стадія цивільного процесу, а саме заключний етап у процесі реалізації захисту цивільних прав, а згідно з прецедентною практикою Європейського суду з прав людини для визначення розумного строку розгляду справи включається період з надходження до суду позовної заяви й закінчується виконанням рішення суду.

Оскільки рішення Київського районного суду м. Одеси від 28 вересня 2017 року по цивільній справі №520/16245/15-ц набрало законної сили, а відтак підлягає обовязковому виконанню, що є елементом справедливого судового розгляду, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 обізнаний про наявність вказаного виконавчого провадження, однак доказів, що боржником виконано рішення суду до суду не надано.

Згідно з ч. 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно зі ст.3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право зокрема: 19) у разі ухилення боржника від виконання зобовязань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобовязань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

Відповідно до ч.4 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», вимоги виконавця щодо виконання рішень є обовязковими на всій території України. Невиконання законних вимог виконавця тягне за собою відповідальність, передбачену законом.

Відповідно до ч. 4, 5, 6 ст.19 Закону України «Про виконавче провадження», сторони зобовязані невідкладно, не пізніше наступного робочого дня після настання відповідних обставин, письмово повідомити виконавцю про повне чи часткове самостійне виконання рішення боржником, а також про виникнення обставин, що обумовлюють обовязкове зупинення вчинення виконавчих дій, про встановлення відстрочки або розстрочки виконання, зміну способу і порядку виконання рішення, зміну місця проживання чи перебування (у тому числі зміну їх реєстрації) або місцезнаходження, а боржник - фізична особа - також про зміну місця роботи. Боржник зобовязаний: 1) утримуватися від вчинення дій, що унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; 2) допускати в установленому законом порядку виконавця до житла та іншого володіння, приміщень і сховищ, що належать йому або якими він користується, для проведення виконавчих дій; 3) за рішеннями майнового характеру подати виконавцю протягом пяти робочих днів з дня відкриття виконавчого провадження декларацію про доходи та майно боржника, зокрема про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах, про майно, що перебуває в заставі (іпотеці) або в інших осіб, чи про кошти та майно, належні йому від інших осіб, за формою, встановленою Міністерством юстиції України; 4) повідомити виконавцю про зміну відомостей, зазначених у декларації про доходи та майно боржника, не пізніше наступного робочого дня з дня виникнення відповідної обставини; 5) своєчасно зявлятися на вимогу виконавця; 6) надавати пояснення за фактами невиконання рішень або законних вимог виконавця чи іншого порушення вимог законодавства про виконавче провадження. Особи, які беруть участь у виконавчому провадженні, зобовязані сумлінно користуватися усіма наданими їм правами з метою забезпечення своєчасного та в повному обсязі вчинення виконавчих дій.

Згідно з узагальненнями Верховного суду України від 01 лютого 2013 року «Про судову практику щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України», наголошується на тому, що ухилення від виконання зобов'язань, покладених судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи), вжите у п. 18 ч. 3 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження», позначає з об'єктивної сторони такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні нею зазначених обов'язків. У зв'язку з цим і здійснюється примусове виконання. Це також є підставою для звернення з поданням до суду щодо вирішення питання про застосування до такої особи тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України, та на думку Верховного Суду України, особа, яка має невиконані зобов'язання, не може вважатися винною в ухиленні, поки не буде доведено протилежне.

Законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявність факту невиконання зобов'язань, а за ухилення від їх виконання. У зв'язку з цим з метою всебічного і повного з'ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов'язків учасників спірних правовідносин, суду належить з'ясувати, чи дійсно особа свідомо не виконувала належні до виконання зобов'язання в повному обсязі або частково.

Таким чином, законодавством не передбачене обов'язкове обмеження в праві виїзду за межі України за наявності невиконаних зобов'язань, а встановлена лише така можливість при наявності відповідних підстав. Задоволення такого подання можливе лише за умови доведення факту ухилення боржника від виконання зобов'язання.

Саме невиконання боржником самостійно зобов'язань протягом строку, про що вказує державний виконавець в постанові про відкриття виконавчого провадження, не може свідчити про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов'язків.

На момент звернення до суду з поданням факт ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, повинен вже відбутися і бути об'єктивно наявним та вбачатися з матеріалів виконавчого провадження.

Відповідно до вимог статті 441 ЦПК України, тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення. Тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України застосовується в порядку, визначеному цим Кодексом для забезпечення позову, із особливостями, визначеними цією статтею. Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням, на строк до повного виконання такого судового рішення. Ухвала про тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути постановлена за поданням державного або приватного виконавця, яким відкрито відповідне виконавче провадження.

Порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і вїзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України, порядок розвязання спорів у цій сфері регулює Закон України «Про порядок виїзду з України та в'їзду в Україну громадян України».

У відповідності до ст.6 Закону України «Про порядок виїзду з України та вїзду в Україну громадян України» може бути тимчасово відмовлено у видачі закордонного паспорта або тимчасово обмежено у праві виїзду за кордон у разі ухилення боржника від виконання зобовязань, покладених на нього рішенням суду - до виконання зобовязання.

Відповідно до ст.33 Конституції України, кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

З урахуванням вищевикладеного, та з урахуванням того, що вказане рішення суду, за яким видано виконавчий лист, набрало законної сили, є обовязковим для виконання, на підставі яких відкрито виконавче провадження ВП №54826922, про яке боржнику достеменно відомо, державним виконавцем вчинено достатньо дій в межах виконавчого провадження, проте рішення суду боржником не виконано, та з урахуванням усіх обставин в сукупності, суд вважає, що боржник саме ухиляється від виконання рішення суду.

З урахуванням вищевикладеного та враховуючи, що забезпечення виконання рішення суду застосується як гарантія задоволення законних вимог стягувача, з метою упередження наміру щодо навмисного ухилення від виконання рішення суду саме шляхом виїзду за кордон, суд приходить до висновку, що подання головного державного виконавця підлягає задоволенню, так як обґрунтоване та доведене.

Керуючись ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України та в'їзду в Україну громадян України», ст. 441 ЦПК України, Законом України «Про виконавче провадження», Постановою Пленуму ВСУ «Про судову практику щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України», суд,

УХВАЛИВ:

Подання державного виконавця Другого Київського відділу державної виконавчої служби міста ОСОБА_1 територіального управління юстиції в Одеській області (місцезнаходження: 65065, м. Одеса, вул. Генерала Петрова, 1) про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржнику ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 - задовольнити.

Тимчасово обмежити боржнику ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 ідентифікаційний номер НОМЕР_1, який мешкає за адресою: АДРЕСА_2, паспорт серії КК 106880, виданий 19.10.1998 року Київським РВ УМВС України в Одеській області, у праві виїзду за межі України, без вилучення паспорта громадянина України для виїзду за кордон, до виконання зобовязань покладених на нього за виконавчим листом №520/16245/15-ц, виданим 28 вересня 2017 року Київським районним судом міста ОСОБА_1 про відібрання дочки ОСОБА_3 ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, від батька ОСОБА_2 та повернути її матері ОСОБА_3.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Одеської області шляхом подання до Київського районного суду м. Одеси апеляційної скарги на ухвалу суду протягом пятнадцяти днів з дня її складення.

Головуючий Калініченко Л. В.