Справа № 274/3650/17
провадження № 2/0274/675/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" жовтня 2018 р. м. Бердичів

Бердичівський міськрайонний суд Житомирської області в складі: головуючого - судді Замеги О.В., за участю секретаря судових засідань Павлюк - ОСОБА_1, представника позивача ОСОБА_2, відповідача ОСОБА_3, розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини у зв"язку з навчання,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом, і просить стягувати з відповідача аліменти на її утримання у розмірі 1/3 частки зі всіх видів його доходів до завершення навчання у Сілезькому університеті в м. Катовіце республіки Польща, тобто до 30.09.2019 року.

В обґрунтування позову вказала, що з 01.10.2016 року вона навчається на денному відділенні у Сілезійському університеті в Катовіцах, ОСОБА_5. Стипендії у розмірі 800 злотих та допомоги на проживання у розмірі 369 злотих їй не вистачає. У звязку з необхідністю купувати продукти харчування, одяг, взуття, витрачанням коштів на проїзд вона перебуває у скрутному становищі. Матеріальну допомогу їй надає лише мати ОСОБА_2. Відповідач сплачував на її утримання аліменти до повноліття за рішенням суду. На даний час відповідач отримує пенсію, тому вона просить стягнути з нього аліменти на своє утримання.

Згідно відзиву на позов відповідач позовні вимоги не визнав(а.с. 33 - 35), з тих підстав, що він отримує пенсію в розмірі 3019.83 грн., щомісячно(а.с. 37). Щомісячний дохід позивачки становив 1169 злотих, що станом на 16.01.2018 року, за курсом НБУ становило 9831.30 грн.. Вказана сума втричі перевищує розмір його пенсії. На утриманні відповідача перебувають дружина та троє неповнолітніх дітей, які проживають з ним. Крім того ОСОБА_4 має у власності 1/4 частки квартири АДРЕСА_1, витрат по утриманню даного житла не несе(а.с. 37).

Представником позивача - ОСОБА_6 подано відповідь на відзив, згідно якої вона вважає, що ОСОБА_3 не надав доказів утримання своєї дружини ОСОБА_7, крім того не є його обов"язком утримувати дітей дружини від першого шлюбу. Вважає, що відповідачем надано довідку про розмір пенсії, що містить недостовірну інформацію, оскільки пенсіонери МВС повинні отримувати збільшений розмір пенсії. На даний час ОСОБА_4 не отримує стипендію та її матеріальний стан скрутний (а.с. 60, 61).

ОСОБА_3 надав заперечення на відповідь на відзив, в яких зазначив, що розмір його пенсії становить 1452 грн., решта суми це надбавка на непрацездатних дітей віком до 18 років. Інформація позивачки про неотримання стипендії подана під час розгляду справи не спростовує доказів, поданих на момент звернення до суду(а.с. 75-77).

Ухвалою суду від 09.10.2017 року відкрито провадження у справі(а.с. 32).

У відкритому судовому засідання представник позивача - ОСОБА_2 позов підтримала з підстав зазначених у ньому. Пояснила, що її донька ОСОБА_4 не здала навчальну сесію, тому на даний час їй припинили виплачувати стипендію і їй необхідні кошти на навчання.

Відповідач позовні вимоги в судовому засіданні не визнав, пояснив, що отримує невелику пенсію, яку витрачає на утримання інших дітей, а тому просить в позові відмовити.

Вислухавши представника позивача, відповідача, зясувавши обставини справи, розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з"ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, об"єктивно дослідивши і оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення її по суті, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Цивільного процесуального Кодексу України(далі ЦПК України), завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

На підставі ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

У відповідності до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Згідно ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 є батьком ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується копією свідоцтва про народження(а.с. 9).

Відповідно до довідки про склад сім'ї ОСОБА_4 проживає з матір'ю( а.с. 11).

ОСОБА_4 навчається на стаціонарному відділенні Сілезійського Університету у м. Катовіце, Республіка Польща. Термін навчання з 01.10.2016 року до 30.09.2019 року. Даний факт навчання повнолітньої дочки відповідача доводиться довідкою з місця навчання( а.с. 25).

Відповідно до рішення Декану відділення Права і Адміністрації Сілезійського Університету в Катовіцах від 10.04.2017 позивачка отримує 800 злотих стипендії та 369 злотих допомоги на проживання(а.с. 25).

В контексті встановлених судом обставин, суд наголошує, що виниклі спірні правовідносини між сторонами по справі врегульовані Сімейним кодексом України (надалі по тексту - СК України).

Так, правовідносини щодо обов'язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка зокрема, передбачає обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу). У визначенні розміру аліментів необхідно враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження.

Згідно ч. 1, 2 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за три роки.

Відповідно ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов"язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.

Відповідно ст. 200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі, або у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу.

Згідно статті 182 СК України, при визначенні розміру аліментів судом враховуються наступні обставини: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Як роз"яснено у п. 20 Постанови Пленуму ВСУ від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Не оспорюючи сам факт навчання позивачки, який підтверджується відповідними доказами, суд вважає, що позивачкою і її представником не надано суду доказів щодо потреби позивачки у матеріальній допомозі в зв"язку з навчанням, а саме на доведено вартості навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. На думку суду, сам факт тимчасового не отримання через нездану позивачкою сесію соціальної допомоги, та перебування в зв"язку з цим її в скрутному матеріальному становищі, не є підставою для стягнення даної допомоги з відповідача, оскільки діючим законодавством передбачено стягнення такої допомоги тільки на навчання.

Позивачкою надано проїздні документи з м. Житомира до м. Катовіце та в зворотньому напрямку, та мотивовано тим, що зазначені квитки є доказом того, що вона їздила на навчання та додому. Однак, суд вважає, що оскільки дані документи датовані січнем- квітнем 2017 року, тобто в період отримання позивачкою соціальної допомоги, а тому судом до уваги при прийняті рішення не можуть бути взяті(а.с. 13-15).

В судовому засіданні позивачка і її представник не надали суду жодного доказу, про те, що позивачка має інші витрати на навчання, що перевищують її доходи та свідчать про те, що позивачка потребує в зв"язку з цим матеріальної допомоги.

Крім того, суд враховує той факт, що утриманні відповідач має трьох неповнолітніх дітей: ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, що підтверджено матеріалами справи(а.с. 38, 42, 43, 44, 46).

Наявінсть у відповідача нерухомого майна, а також сільськогосподарської техніки, на думку суду, не можуть свідчити про те, що відповідач може надавати позивачці матеріальну допомогу у зв"язку з навчанням, а тому доводи позивачки і представника в цій частині не є обов"язковою підставою для стягнення з відповідача аліментів, відповідно до вимог ст. 199 Сімейного Кодексу України.

Що стосується доводів позивачки і її представника про те, що відповідачем надано довідку про розмір пенсії, що містить недостовірну інформацію, оскільки пенсіонери МВС повинні отримувати збільшений розмір пенсії, то на думку суду, вони є безпідставними, оскільки позивачкою її представником даний доказ не спростований, клопотання про витребування даного доказу з відповідної установи вони суду не заявляли, а суд не має права сам збирати докази.

Таким чином, з урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_4 не підлягають задоволенню в зв"язку з їх безпідставністю.

Керуючись статтями 7-10, 13, 141, 263-265, 268 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини у зв"язку з навчання за безпідставністю.

Рішення може бути оскаржено безпосередньо до суду апеляційної інстанції шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.В. Замега