Дата документу 30.10.2018
Справа 320/5455/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 жовтня 2018 року Мелітопольський міськрайонний суд Запорізької області у складі:

головуючого - судді Редько О.В.,

за участі секретаря Колеснікової Л.В.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1, відповідач ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Мелітополі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що набула право користування жилим приміщенням,

В С Т А Н О В И В:

Позивач, звернулася до Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області з позовом в якому просить визнати її такою, що набула право користування жилим приміщенням 1/3 частиною будинку № 130 по вулиці Університетська (Свердлова) в місті Мелітополь Запорізької області, що належить ОСОБА_2.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач, є невісткою відповідача ОСОБА_2 Відповідач ОСОБА_2 є власницею 1/3 частини будинку №130 по вул. Свердлова у місті Мелітополі. З травня 2017 року позивач постійно проживає у будинку своєї свекрові. Крім того, її чоловік ОСОБА_3 та дитина зареєстровані за вищевказаною адресою. У червні 2018 року позивач звернулась до реєстраційної служби з заявою про реєстрацію місця проживання в будинку який належить її свекрові, та де вона проживає з чоловіком та дитиною. Однак вона не змогла зареєструватися на тій підставі, що не має згоди всіх власників будинку. Але на теперішній час право власності на вказаний будинок за законом оформлено тільки свекрухою позивача, інших власників будинку вона не знає. Відсутність реєстрації за місцем фактичною проживання унеможливлює для позивача отримання різних видів допоміг та соціальних пільг.

Позивач в судове засідання не зявилася, від неї надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить позов задовольнити. Проти розгляду справи в заочному порядку не заперечує.

Відповідач в судове засідання не зявилася, від неї надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги визнає в повному обсязі.

Відповідно до вимог ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Ухвалою судді Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 09 серпня 2018 року провадження у справі було відкрито та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню.

Судом встановлено та з матеріалів справи вбачаються наступні обставини.

ОСОБА_2, є власником 1/3 частини будинку № 130 по вул. Університетська (Свердлова) в місті Мелітополі Запорізької області, що підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину за заповітом /а.с.10/.

Відповідно до довідки голови квартального комітету № 63 ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, з травня 2017 року проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2 (Свердлова), буд. № 130 /а.с.11/

Крім того, чоловік позивача ОСОБА_3 зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2 (Свердлова), буд. № 130 /а.с.8/.

У червні 2018 року позивач звернулась до реєстраційної служби з заявою про реєстрацію місця проживання в будинку який належить ОСОБА_2, та де вона проживає з чоловіком та дитиною.

Однак вона не змогла зареєструватися на тій підставі, що не має згоди всіх власників будинку.

Відсутність реєстрації за місцем фактичною проживання унеможливлює позивача ОСОБА_1 отримання різних видів допоміг та соціальних пільг.

Згідно з п. 4 ст. З Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», у цьому законі наведені нижче терміни вживаються в такому значенні: місце проживання житло, розташоване на території адміністративно - територіальної одиниці, в якому особа проживає постійно або тимчасово.

Згідно з положенням ст. 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобовязані протягом тридцяти календарних днів після зняття з реєстрації місця проживання та прибуття до нового місця проживання зареєструвати своє місце проживання.

Однак виконати вимоги закону позивач не має можливості з причин вказаних вище.

Згідно з п. 9 Пленуму Верховного суду України «Про деякі питання, що виникли з практики застосування судами Житлового кодексу УРСР» від 12.04.1985 року, Вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з'ясувати, чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема: чи була письмова згода на це всіх членів сімї наймача, чи приписані вони в даному жилому приміщенні, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи обумовлювався угодою між цими особами, наймачем і членами сім'ї, що проживаю ним, певний порядок користування жилим приміщенням. При цьому, як роз'яснює Пленум Верховного Суду України в п. 15 постанови від 1 листопада 1996 застосування Конституції України при здійсненні правосуддя", наявність чи відсутність прописки сама по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім'ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому. Однак відсутність письмової згоди членів сім'ї наймача на вселення сама по собі не свідчить про те, що особи, які вселилися, не набули права користування жилим приміщенням якщо за обставинами справи безспірно встановлено, що вони висловлювали згоду.

Згідно з ч. 1, 2 , 3 ст. 156 Житлового Кодексу Української РСР, члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. За згодою власника будинку (квартири) член його сім'ї вправі вселити в займане ним жиле приміщення інших членів сім'ї. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно. Члени сім'ї власника будинку (квартири) зобов'язані дбайливо ставитися до жилого будинку (квартири). Повнолітні члени власника зобов'язані брати участь у витратах по утриманню будинку квартири придомової території та проведенню ремонту.

Згідно з ч. 1,2 ст. 64 Житлового Кодексу Української РСР, члени сім'ї наймача проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несу обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сімї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов'язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім'ї наймача належать дружина наймача їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Судом встановлено, що позивач постійно проживає з своїм чоловіком та дитиною у будинку відповідачки, веде спільне господарство, утримує будинок, а тому може бути визнана як член сім'ї власника будинку.

Враховуючи той факт, що позивач постійно проживає у вказаному будинку приймає участь у сплаті комунальних платежів, а власник будинку, відповідач по справі, визнала позов, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову в повному обсязі та визнання позивача такою, що набула право користування жилим приміщенням 1/3 частиною будинку № 130 по вулиці Університетська (Свердлова) в місті Мелітополь Запорізької області, що належить ОСОБА_2.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 12, 81, 89, 133, 141, 263, 265 ЦПК України, ст.ст. 64, 156 ЖК УРСР, ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що набула право користування жилим приміщенням - задовольнити.

Визнати ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, ІПН НОМЕР_1 такою, що набула право користування жилим приміщенням 1/3 частиною будинку № 130 по вулиці Університетська (Свердлова) в місті Мелітополь Запорізької області, що належить ОСОБА_2.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Запорізького апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII "Перехідні положення" ЦПК України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Мелітопольський міськрайонний суд Запорізької області.

Повне судове рішення складено 30.10.2018 року.

Суддя Мелітопольського

міськрайонного суду

Запорізької області ОСОБА_4