Провадження №2/523/1471/18
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" січня 2018 р.

Суворовський районний суд м. Одеси, в складі:

головуючого - судді Малиновського О.М.

при секретарі - Шевчук М.Є.

за участю представників: позивача - ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду № 15, у місті Одеса, цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2, ОСОБА_5 - про зняття арешту, -

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_4 звернулась до суду із зазначеним позовом в якому зазначила, що вона на підставі нотаріально посвідченого свідоцтва від 20 квітня 2010р. є власником ? частини квартири АДРЕСА_1, яка раніше належала на праві власності ОСОБА_5, яка була передана їй в рахунок наявного у останнього перед нею боргу в рамках виконавчого провадження. Втім, з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вона дізналася, що ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 23 квітня 2008р. (справа №2-3345/08) з метою забезпечення позовних вимог ОСОБА_2 пред'явлених до ОСОБА_5 про стягнення боргу за договором позики, був накладений арешт на вказану вище ? частину. Наявність вказаного порушує її права , як власника, що в свою чергу, на думку позивача є порушенням її прав. Посилаючись на зазначені обставини, та зазначаючи, що вона не була стороною у справі в якій був накладений арешт, просить зняти арешт з ? частини належної їй на праві власності квартири.

Позивач в судове засідання не з'явилась. Її представник в судовому засіданні пред'явлені позовні вимоги підтримав, просить задовольнити.

ОСОБА_5 в судовому засіданні не погоджуючись з обставинами боргових зобов'язань перед ОСОБА_4, пред'явлені позовні вимоги в частині зняття арешту визнав, просив їх задовольнити.

ОСОБА_2 не визнавши пред'явлені позовні вимоги пред'явив до суду зустрічний позов в якому просив визнати недійсними повідомлення від 02.06.2009р., від 10.07.2009р. про визнання прилюдних торгів такими, що не відбулись, постанову від 08.04.2010р. ухвалену державним виконавцем, акт головного державного виконавця про передачу майна стягувану в рахунок часткового погашення боргу та свідоцтво про право власності. Ухвалою суду від 16 січня 2018р. зустрічні позовні вимоги були залишені без розгляду в зв'язку з повторною неявкою ОСОБА_2 у судове засідання.

Розгляд даної справи проведений у відсутність ОСОБА_2, який був повідомлений про час та місце розгляду справи належним чином, через його представника.

Суд, заслухавши сторін, вивчивши матеріали справи, матеріли цивільної справи №2-3345/08, встановивши факти та відповідні до них правовідносини, прийшов до наступного висновку.

Так, з матеріалів справи убачається, що ОСОБА_4 на нинішній час є власником ? частини квартири АДРЕСА_1, яка раніше належала на праві власності ОСОБА_5 Право власності на вказану частину квартири у ОСОБА_4 виникло на підставі свідоцтва від 20 квітня 2010р., посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Юшиним А.Ю., реєстровий номер 1126, на підставі постанови головного державного виконавця від 08 квітня 2010р. та акту про передачу майна стягувану в рахунок часткового погашення боргу, затверджених начальником Другого Приморського відділу ДВС Одеського міського управління юстиції. Право власності було зареєстровано в Електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно в КП «ОМБТІ та РОН» 29 квітня 2010р.

Згідно постанови головного державного виконавця Другого Приморського відділу ДВС Одеського міського управління юстиції Степаненко Г.Є. від 08 квітня 2010р. та акту від той же дати, в провадженні відділу на виконанні перебувало зведене виконавче провадження з виконання виконавчого листа № 2-111/02, виданого Приморським районним судом м. Одеси від 23 липня 2003р. про стягнення боргу з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4, а також виконавчий документ про стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_8 боргу. Під час примусового виконання зведеного виконавчого провадження, ? частина спірної квартири, яка належала на праві власності ОСОБА_5, була передана державним виконавцем на продаж з прилюдних торгів. Згідно отриманої інформації від торгуючої організації прилюдні торги визнані такими, що не відбулись у зв'язку з відсутністю попиту. Стягувачам ОСОБА_8 та ОСОБА_4 державним виконавцем було запропоновано залишити за собою не продане майно.

За заявою ОСОБА_4 державним виконавцем, в порядку визначеному ст. 61 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції, що діяла на той час, останній, як стягувану, в рахунок погашення боргу була передана у власність ? частина зазначеної квартири.

Отже, право власності на спірну ? частину квартири виникло у ОСОБА_4 із встановлених законодавством підстав та на час розгляду даної справи не визнано у судовому порядку незаконним.

Судом встановлено, що Суворовським районним судом м. Одеси під час розгляду цивільної справи (справа №2-3345/08) ухвалою суду від 23 квітня 2008р. були забезпечені позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_5 про стягнення боргу, та був накладений арешт на нерухоме майно належне ОСОБА_5, в тому числі і на ? частину квартири АДРЕСА_1. За наслідками розгляду справи судом 11 серпня 2008р. було постановлено рішення суду та після набрання законної сили ОСОБА_2 06 листопада 2008р. був виданий виконавчий лист.

Вирішуючи виниклий між сторонами спір суд виходить з наступного обґрунтування.

Відповідно до ст.41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право власності набувається в порядку визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

В силу ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Статтею 318 ЦК України встановлено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Держава не втручається у здійснення власником права власності. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов'язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Як зазначено у п. 9 Постанови пленуму ВССУ, заходи забезпечення позову можуть бути скасовані судом, який розглядає цивільну справу (частина третя статті 154 ЦПК). При цьому із заявою про скасування заходів забезпечення позову (накладення арешту на майно або грошові кошти) може звернутись лише особа, щодо якої такі заходи забезпечення позову вжито, тобто сторона у справі чи третя особа, яка заявила самостійні вимоги щодо предмета спору (частина четверта статті 154 ЦПК). Інша особа, яка вважає, що майно, на яке було накладено арешт у порядку забезпечення позову, належить їй, а не стороні у справі, може звернутись до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Отже, встановлені в судому засіданні факти та оцінка зібраних по справі доказів в їх сукупності вказують на те що накладений арешт ухвалою суду 23 квітня 2008р. порушує права та охоронювані інтереси ОСОБА_4, як власника нерухомого майна, у вигляді обмеження її прав у розпорядженні налженим майном на власний розсуд. Відтак, заявлені ОСОБА_4 вимоги підлягають судовому захисту, шляхом зняття такого арешту.

Заперечення ОСОБА_5 стосовно необґрунтованості та відсутності боргових зобов'язань перед ОСОБА_4 суд до уваги не приймає, так які такі не мають правового значення для розгляду даної справи по суті з урахуванням предмету заявленого позову та спростовуються наявним виконавчим листом № 2-111/02, виданого Приморським районним судом м. Одеси від 23 липня 2003р. на підставі рішення суду, яке набрало законної сили, та перебував на примусовому виконанні.

Не заслуговують на увагу посилання ОСОБА_2 про порушення його прав, оскільки з його боку суду не надано жодного належного та допустимого доказу, який би спростовував обставини обґрунтування пред'явлених позовних вимог ОСОБА_4

Задовольняючи позовні вимоги, суд у відповідність до ст. 267 ЦПК України, вважає за необхідне встановив порядок виконання рішення суду, за умовами якого, після набрання даного рішення суду законної сили, таке є підставою для виключення з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна відомостей про накладання арешту на ? частину спірної квартири (реєстраційний номер обтяження 7146169).

Керуючись ст.ст.12,13,76,259, 263-265,267,268 ЦПК України, -

ВИРІШИВ

Позовні вимоги ОСОБА_4 до ОСОБА_2, ОСОБА_5 - про зняття арешту - задовольнити.

Зняти арешт з 1/4 частини квартири АДРЕСА_1 накладений ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 23 квітня 2008р. по цивільній справі №2-3345/08 (реєстраційний номер обтяження 7146169), яка належала ОСОБА_5.

Після набрання рішення суду законної сили, рішення є підставою для виключення з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна відомостей про накладання арешту на 1/4 частину квартири АДРЕСА_1 накладений ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 23 квітня 2008р. по цивільній справі №2-3345/08 (реєстраційний номер обтяження 7146169).

Рішення може бути оскаржене в апеляційний суд Одеської області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 30-ти денний строк з дня складання повного тексту рішення суду.

Повний текст рішення складений 18 січня 2018р.

Суддя -