Справа №521/5307/15-ц
Провадження №2/521/1168/18
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 жовтня 2018 року Малиновський районний суд м Одеси у складі:

головуючого судді - Поліщук І.О.,

при секретарі - Бєрової А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одеса цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, за участю третіх осіб, що не заявляють самостійних вимог: Одеської міської ради, Малиновської районної адміністрації Одеської міської Ради про встановлення порядку користування земельною ділянкою, про зобов'язання знести розташовану на земельній ділянці самочинну споруду, -

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2015 року ОСОБА_1 звернулася до Малиновського районного суду м. Одеси з позовом до ОСОБА_2 за участю третіх осіб, що не заявляють самостійних вимог: Одеської міської ради, Малиновської районної адміністрації Одеської міської Ради, уточнивши який, просить суд встановити між співвласниками домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 ОСОБА_1 та ОСОБА_2 порядок користування земельною ділянкою за адресою: АДРЕСА_1 пропорційно часток у домоволодінні за Додатком № 2, зазначеним у Висновку судової будівельно-технічної експертизи № 8 від 16.03.11 року, шляхом виділення в натурі ОСОБА_1 311 кв.м. земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1, що відповідає частці у розмірі 27/50 у вказаному домоволодінні, яка належить ОСОБА_1 на праві власності за договором дарування від 15.06.1984 року і шляхом виділення в натурі ОСОБА_2 277 кв.м. земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1, що відповідає частці у розмірі 23/50 у домоволодінні за адресою: АДРЕСА_1, яка на праві власності за рішенням суду від 10.10.1980 року належала спадкодавцю ОСОБА_4, спадкоємцем якої є ОСОБА_2 Зобов'язати ОСОБА_2 знести АДРЕСА_1 самовільно збудовану будівлю, визначену як літера «А1» у Висновку судової будівельно-технічної експертизи № 8 від 16.03.2011 року. В обґрунтування позовної заяви ОСОБА_1 зазначила, що за рішенням суду від 10.10.1980 року ОСОБА_5 належало 27/50 частин, а ОСОБА_4 23/50 частин домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1, розташованого на земельній ділянці площею 588 кв.м., відведеній під забудову ОСОБА_4 за договором від 31.04.1961 року. Зазначене рішення від 10.10.1980 року скасовано. 28.10.1981 року ОСОБА_5 продав ОСОБА_7 27/50 частин вищевказаного домоволодіння, який, в свою чергу, 02.12.1983 року продав їх ОСОБА_8. 15.06.1984 року ОСОБА_8 подарував ОСОБА_1 27/50 частин домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1. Позивачка вказує, що договір дарування від 15.06.1984 року в даний час є дійсним, та на момент його укладення закон не вимагав його обов'язкової державної реєстрації в ОМБТІ та РОН, тобто, вона в даний час є власником 27/50 частин домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1. ОСОБА_1 у позові наголошує, з 1980 року до цього часу порядок користування спірною земельною ділянкою не визначено, за даними Реєстру прав власності на нерухоме майно за ОСОБА_4, спадкоємцем якої є відповідач ОСОБА_2, зареєстровано 11/25 частин спірного домоволодіння, за ОСОБА_1 - 14/25 частин, та у фактичному користуванні співвласників знаходиться земельна ділянка площею 572 кв.м Оскільки частки співвласників спірного домоволодіння не є рівними, позивач просила суд задовольнити позовні вимоги та встановити порядок користування земельною ділянкою за адресою: АДРЕСА_1, пропорційно часток у домоволодінні за Додатком № 2, зазначеним у Висновку судової будівельно-технічної експертизи № 8 від 16.03.11 року, шляхом виділення в натурі ОСОБА_1 311 кв.м, земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1, що відповідає частці у розмірі 27/50 у вказаному домоволодінні, яка належить ОСОБА_1 на праві власності за договором дарування від 15.06.1984 року і шляхом виділення в натурі ОСОБА_2 277 кв.м земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1, що відповідає частці у розмірі 23/50 у домоволодінні за адресою: АДРЕСА_1, яка на праві власності за рішенням суду від 10.10.1980 року належала спадкодавцю ОСОБА_4, спадкоємцем якої є ОСОБА_2 Зобов'язати ОСОБА_2 знести по АДРЕСА_1 самовільно збудовану будівлю, визначену як літера «А1» у Висновку судової будівельно-технічної експертизи № 8 від 16.03.2011 року.

В судовому засіданні позивач та її представник підтримали уточнені позовні вимоги, просили суд їх задовольнити у повному обсязі.

Відповідачка та її представник в судовому засіданні позовні вимоги не визнали, просили суд відмовити у їх задоволенні. Відповідачка раніше неодноразово надавала суду письмові заперечення проти позову, в яких зазначала, що після смерті своєї матері ОСОБА_4 є спадкоємцем 11/25 частин житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1, однак не оформила належним чином спадщину у зв'язку з наявністю судових спорів щодо спадкового майна. Вказала, що рішенням суду від 11 травня 1981 року, яке набрало законної сили, та про існування якого було відомо ОСОБА_1, були задоволені позовні вимоги її батька - ОСОБА_10 до ОСОБА_4 про порядок користування земельною ділянкою у відповідності з долями у праві власності в будинку, згідно якого земельна ділянка поділена у рівних долях по 155 кв.м і в загальному користуванні залишено подвір'я площею 92 кв.м, крім цього, з 17 квітня 2002 року її мати ОСОБА_4 зареєструвала за рішенням судової колегії по цивільним справам Одеського обласного суду від 19.03.1982 року 11/25 часток житлового будинку, тому посилання позивача на те, що їй належить 27/50 частин будинку не відповідає дійсності. Також, ОСОБА_2 вказувала, що доводи позивача про те, що вона самовільно збудувала будівлі на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_1 не є достовірними, оскільки вказана житлова будівля збудована ОСОБА_4, про що зазначено у технічному паспорті від 26.01.2007 року. З зазначених підстав у задоволенні позовних вимог просила відмовити.

Представник третьої особи Одеської міської ради в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не сповістив.

Представник третьої особи Малиновської районної адміністрації Одеської міської Ради судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не сповістив.

Заслухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 не підлягають задоволенню, з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що на підставі договору про надання в безстрокове користування для будівництва індивідуального житлового будинку на праві приватної власності від 3 квітня 1961 року, укладеного між житлово-комунальним відділом виконкому Іллічівської районної ради депутатів трудящихся м. Одеси та ОСОБА_4.(Забудовник), ОСОБА_4 згідно рішення виконкому Іллічівської райради депутатів трудящихся м. Одеси № 1782 від 23 грудня 1960 року надано на праві безстрокового користування земельну ділянку АДРЕСА_1 площею 588 квадратних метрів.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням виконкому Іллічівської райради депутатів трудящихся №1065 від 03 вересня 1964 року затверджено акт державної комісії по прийомці в експлуатацію індивідуального житлового будинку, побудованого ОСОБА_4 по АДРЕСА_1.

Згідно акту державної приймальної комісії Іллічівського району м. Одеси від 29 квітня 1964 року, загальна житлова площа домобудівлі за адресою: АДРЕСА_1 складає 40,20 кв.м.

Встановлено, що рішенням Малиновського районного народного суду м. Одеси від 10.10.1980 року майно ОСОБА_10 та ОСОБА_4 поділено з визнанням права власності наступним чином: ОСОБА_10 виділено 27/50 частин житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1, ОСОБА_4 - 23/50 частин домобудівлі за адресою: АДРЕСА_1.

Рішенням Малиновського районного суду міста Одеси від 11 травня 1981 року позовні вимоги ОСОБА_10 задоволено і відповідно до часток у праві власності на жилий будинок з надвірними спорудами йому на 27/50 часток, а ОСОБА_4 на 23/50 часток встановлено порядок користування прибудинковою земельною ділянкою. Самовільно збудований подружжям ОСОБА_10 та ОСОБА_4 гараж «Г» рішенням райвиконкому Малиновської районної ради м. Одеси № 552 від 07 серпня 1981 року узаконено, і 28 жовтня 1981 року ОСОБА_10 продав належну йому частину будинку і гараж «Г» ОСОБА_7 За договором купівлі-продажу ОСОБА_7 продав 27/50 частин купленої ним раніше зазначеної частини будинку з надвірними спорудами і гараж «Г» - ОСОБА_8, а остання за договором дарування від 15 червня 1984 року подарувала їх, а саме: 27/50 частин жилих та підсобних приміщень у спірному жилому будинку з надвірними будівлями «В» вбиральня, «Г» - гараж, 1-4,7 - огорожу та 1-4 замощення. Договори нотаріально посвідчені.

Рішенням судової колегії по цивільних справах Одеського обласного суду від 19 березня 1982 року позов ОСОБА_10 задоволено частково. Виділено ОСОБА_4 на праві власності у житловому будинку розташованому в АДРЕСА_1 приміщення 20,3 кв.м та 10,5 кв.м з передачею у користування мостіння, парканів, калитки, вбиральні з ОСОБА_7 у рівних частках, що складає в ідеальному виразі 11/25 часток житлового будинку вартістю - 5782,00 рублів. Частину будинку, що складається з приміщень 9,2 кв.м, 6,2 кв.м, 2-х коридорів по 4 кв.м кожний, веранди 8,2 кв.м, тамбура 2,6 кв.м, гаражу, погребу з передачею у користування з ОСОБА_4 в рівних частках мостіння, парканів, вбиральні, калитки, що складає в ідеальному виразі 14/25 часток вартістю 7229,00 рублів - залишити на праві власності ОСОБА_7.

Документами підтверджується, що у 1990 році ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_7 та ОСОБА_8 про визнання договорів купівлі-продажу і дарування частково недійсними. Рішенням Малиновського районного суду міста Одеси від 27 квітня 1990 року позов задоволено. Визнано недійсним договір купівлі - продажу частини жилого будинку АДРЕСА_1 укладений 02 грудня 1983 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_8 та договір дарування цієї частини будинку, укладений між ОСОБА_8 та ОСОБА_1 15 червня 1984 року у частині визначеної у них частки у праві спільної власності. Визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/50, а всього на 14/25 частин домоволодіння АДРЕСА_1. Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 05 грудня 2007 року рішення Малиновського районного суду міста Одеси від 27 квітня 1990 року залишено без змін.

В інтересах ОСОБА_4 - іншої співвласниці будинку АДРЕСА_2, за касаційною скаргою до Верховного Суду України звернувся заступник прокурора Одеської області. Рішенням колегії суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 07 березня 2010 року рішення Малиновського районного суду міста Одеси від 27 квітня 1990 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 05 грудня 2007 року скасовано та ухвалено нове рішення про відмову у позові. Скасовуючи вищевказані рішення Верховний Суд України встановив, що вимоги щодо обраного позивачкою способу захисту власності суд не вправі був задовольняти, оскільки він порушує права інших осіб, що мають право власності на цей будинок, чинне законодавство щодо реєстрації права власності.

Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 20.11.2017 року, 11/25 частин житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровано на праві приватної спільної часткової власності за ОСОБА_4 на підставі рішення судової колегії по цивільних справах Одеського обласного суду від 19.03.1982 року. Дата прийняття рішення - 13.01.2009 року.

Проаналізувавши вищенаведені документи, суд приходить до висновку, що на даний час за спірною адресою зареєстровано право власності тільки на одну частку - 11/25 за ОСОБА_4, спадкоємицею якої є ОСОБА_2, підстава - рішення апеляційного суду Одеської області б/н, рішення чинне, за даним рішенням ідеальна доля ОСОБА_7 складає - 14/25 часток. Документи що є у справі свідчать, що ОСОБА_7 придбав частину будинку у ОСОБА_10 у той час коли було чинне рішення Малиновського райсуду міста Одеси 11 травня 1981 року, за яким доля ОСОБА_10 складала 27/50, а після рішення суду від 19.03.1982 року свою ідеальну частку з частки 27/50 на частку 14/25 не перереєстрував.

Порядок розгляду справ за позовом про встановлення порядку користування земельною ділянкою регулюється роз'ясненнями, які містяться у Постанові Пленуму Верховного Суду України № 7 від 16.04.2004 року «Про практику застосування судами Земельного законодавства при розгляді цивільних справ» із змінами і доповненнями внесеними згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду України № 2 від 19.03.2010 року, де вказується, що при вирішенні спору між співвласниками домоволодіння щодо встановлення порядку користування земельною ділянкою суд з'ясовує, чи був встановлений порядок користування земельною ділянкою між співвласниками, або попередніми особами, що користувалися земельною ділянкою, враховує можливість нормального користування будинком і здійснення догляду за ним, розташування господарських будівель, розташування плодово-ягідних насаджень співвласників, можливість проходу з вулиці на подвір'я, враховуються вимоги санітарних правил та правил протипожежної безпеки. Якщо до вирішення судом спору між співвласниками жилого будинку розмір часток у спільній власності на земельну ділянку, на якій розташовані будинок, господарські будівлі та споруди, не визначався або вона перебувала у користуванні співвласників і ними не було досягнуто угоди про порядок користування нею, суду при визначенні частини спільної ділянки, право на яку має позивач (позивачі), слід виходити з розміру його (їх) частки у вартості будинку, господарських будівель ста споруд на час перетворення спільної сумісної власності на спільну часткову чи на час виникнення останньої. Відповідно до ст.120 ЗК України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою на якій розташовані ці об'єкти. Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщена на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то у разі набуття права власності на ці об'єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені на тих самих умовах у тому ж самому обсязі, що були у попереднього землекористувача. Відповідно до ч.4 ст.120 ЗК України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди.

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 пред'явила суду оригінал договору дарування від 15 червня 1984 року згідно, з яким ОСОБА_1 є власницею 27/50 часток домоволодіння АДРЕСА_1, право власності зареєстровано за позивачкою у ОМБТІ 31 жовтня 1988 року. Звертаючись до суду з даним позовом ОСОБА_1 просить встановити порядок користування земельною ділянкою пропорційно часток у домоволодінні АДРЕСА_1 з врахуванням того, що її частка у будинку становить - 27/50, а частка ОСОБА_2- як правонаступниці ОСОБА_4 - 23/50. Суд не погоджується з правовою позицією позивачки та її представника, оскільки документи наведені вище у мотивувальній частині рішення свідчать, що частка ОСОБА_2 як правонаступниці ОСОБА_4 складає - 11/25 відповідно до рішення судової колегії по цивільних справах Одеського обласного суду від 19.03.1982 року. Дата реєстрації права власності - 13.01.2009 року. Оскільки частки 11/25 та 27/50 не складають одне ціле, це суперечить реєстрації права власності, а тому позбавляє можливості ОСОБА_1 здійснити реєстрацію права власності належної їй частки у домоволодінні АДРЕСА_1 у відповідності до вимог Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

В судовому засіданні ОСОБА_2, посилаючись на листи з КП «ОМБТІ та РОН» наголошує, що розміри вказаних часток не відповідають дійсності, окрім цього відповідачка не визнає права власності ОСОБА_1 на будь-яку частку нерухомого майна у спірному домоволодінні. Згідно до статті 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Суд враховує, що позивачка не позбавлена можливості звернутися до суду з позовом за правилами ст. 392 ЦК України, зокрема про зміну її частки у праві власності на спірне домоволодіння.

Пред'являючи вказаний позов ОСОБА_1 просила суд встановити порядок користування земельною ділянкою домоволодіння АДРЕСА_1 шляхом виділу в натурі частини земельної ділянки, яка відповідає її частки у домоволодінні АДРЕСА_1 у відповідності до висновку № 8 судової будівельно-технічної експертизи проведеної Одеським науково-дослідним інститутом судових експертиз 16.03.2011 року в межах цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Одеської міської Ради за участю третьої особи - ОСОБА_12 про визначення порядку користування земельної ділянкою та виділу в натурі. Як вбачається з висновку № 8 судової будівельно-технічної експертизи проведеної Одеським науково-дослідним інститутом судових експертиз 16.03.2011 року експертом запропоновано на розгляд суду варіант порядку користування земельною ділянкою площею 576 кв.м, при домоволодінні АДРЕСА_1 у відповідності з ідеальними долями власників, відповідно до якого ОСОБА_1 з долею 27/50 пропонується виділити ідеально належну земельну ділянку площею 311 кв.м (576х27/50), що складається з двох частин: частини площею 96 кв.м, розташованої з приляганням до фасадної та лівої зовнішньої частини земельної ділянки, що включає площу зайняту будівлями житлового будинку, а також частину прибудинкової території; частини площею 215 кв.м, розташовану з приляганням до фасадної правої та задньої межам земельної ділянки, що включає у тому числі площу між гаражем літера «Г», теплицею «IV», частини ділянки вільної від забудови та городу. На першу та в'їзд на другу частину пропонується зберегти існуючу - з АДРЕСА_1. Співвласниці ОСОБА_4.(правонаступник ОСОБА_2.) з долею 23/50 пропонується виділити ідеально належну ізольовану земельну ділянку площею 265 кв.м (576 х 23/50) розташований в центральній частині земельної ділянки з примиканням до фасадної частини лівої та задньої зовнішньої межі. Вхід на ділянку пропонується організувати з АДРЕСА_1. Примітка: по даному варіанту передбачається безперешкодний доступ ОСОБА_1 до зовнішніх стін прибудови літера « а 1», гаражу « Г», теплиці «IV», орієнтованим на ділянку, що виділяється співвласниці ОСОБА_4 (правонаступник - ОСОБА_2.) на період обслуговування.

Дослідивши вказаний Висновок № 8 судової будівельно-технічної експертизи проведеної Одеським науково-дослідним інститутом судових експертиз 16.03.2011 року, суд не погоджується з правовою позицією позивачки та її представника в тієї частині, що суд може встановити порядок користування земельною ділянкою домоволодіння АДРЕСА_1 шляхом виділу в натурі частини земельної ділянки, яка відповідає часткам співвласників, з врахуванням частки ОСОБА_1 як 27/50 та частки ОСОБА_4 як 23/50, оскільки за ОСОБА_4 зареєстрована частка 11/25, що не відповідає частці вказаній у Висновку № 8. Судом також враховуються положення ч.1 ст. 364 ЦК України згідно з якими, співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Згідно ч. 1 ст. 367 ЦК України, майно, яке знаходиться у спільній власності може бути виділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. При цьому у відповідності до ч. 2 ст. 367 ЦК України, у випадку поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється. Таким чином, суд може задовольнити вимоги про виділ частки земельної ділянки в натурі, тільки у тому випадку, коли позивач та відповідач являються власниками земельної ділянки, а у сторін по справі право встановлювальний документ підтверджуючий право власності на земельну ділянку - відсутній.

На підставі ухвали суду від 20.11.2017 року за клопотанням представника позивачки ОСОБА_1 по справі було призначено судову будівельно-технічну експертизу, на вирішення якої були поставлені наступні питання:1.Визначити варіанти порядку користування земельною ділянкою по АДРЕСА_1 між співвласниками домоволодіння з частками 27/50, 22/50 та 1/50 (без врахування двору загального користування); 2. Чи є на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_1 самовільні споруди, чи порушують самовільні забудови права співвласника з часткою 27/50 та чи відповідають самовільні споруди ДБН та СНІП?

03.01.2018 року до суду з Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз надіслано клопотання про надання додаткових матеріалів, необхідних для проведення судової земельно-технічної експертизи по цивільній справі № 521/5307/15-ц від 02.04.2015 року (експертиза № 17-5741). У клопотанні експерт просить уточнити частки співвласників домоволодіння відповідно до правовстановлюючих документів, за якими необхідно розробляти варіанти порядку користування досліджуваною земельною ділянкою. Експерт також просив надати наступні додаткові матеріали, необхідні для виконання експертизи:1. Правовстановлюючі документи всіх співвласників з частками 27/50, 11/25, 1/50 на домоволодіння АДРЕСА_1.2. Правовстановлюючу та землевпорядну документацію на земельну ділянку АДРЕСА_1 у повному обсязі, у тому числі з каталогами координат в державній системі координат. 3. Технічний звіт за результатами геодезичних вишукувань з визначенням фактичної площі та меж земельної ділянки АДРЕСА_1 у повному обсязі, у тому числі з каталогами координат в державній системі координат з зазначенням усіх будівель, споруд, огорож, виконаний сертифікованою організацією (фахівцем) станом на теперішній час.

06.03.2018 року з Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз надіслано повідомлення № 17-5741 від 20.02.2018 року про неможливість надання висновку по даній цивільній справі, з якого вбачається, що у відповідності до вимог ст.72 ЦПК України 26.12.2017 року виконання експертизи було призупинено у зв'язку з тим, що експерти заявили клопотання про надання наступних додаткових матеріалів, які у встановлений законом термін (до 45 календарних днів) до Одеського НДІСЕ не надійшли. Виходячи з вищевикладеного, відповідно до ст.72 ЦПК України і пп.2.1, п.2,пп.4.11 п.4 «Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень», затвердженої наказом МЮ України від 08.10.1998 року № 53/5 ( у редакції Міністерства юстиції України від 26.04.2017 року № 1420/5) матеріали даної цивільної справи повернуті на адресу суду без надання висновку.

В судовому засіданні 11 липня 2018 року приймала участь позивачка ОСОБА_1, її представник - адвокат ОСОБА_13, відповідачка ОСОБА_2, її представник - ОСОБА_14 Позивачкою ОСОБА_1 надано суду лист фізичної особи - підприємця ОСОБА_15, який має кваліфікацію інженера-геодезиста, відповідно до кваліфікаційного сертифікату НОМЕР_1 та Свідоцтва про підвищення кваліфікації Серія НОМЕР_2 від 27 грудня 2017 року, з якого вбачається, що за заявою ОСОБА_1 про виконання топографо-геодезичних вишукувань за адресою: АДРЕСА_1, ним було виконано збір, аналіз та систематизацію картографічних матеріалів, підбір вихідних пунктів ДГМ, матеріалів минулих років. За цими даними не має можливості вирахувати фактичну площу та межі земельної ділянки, у тому числі з каталогами координат у державній системі координат з виказанням усіх будівель, споруд, огорож. У листі вказується, що 10 січня 2018 року було виконано виїзд на місцевість для проведення комплексу топографо-геодезичних вишукувань. При розвитку геодезичної мережі були використані місцеві пункти полігонометрії 2-го класу РР8301 та РР8299, від яких прокладено теодолітні ходи до земельної ділянки. Для виконання топографо-геодезичної зйомки потрібен доступ до жорстких контурів місцевості, в даному випадку таких умов не було надано, через те, що прохід загального користування був закритий. У замовника можливості забезпечити прохід до меж земельної ділянки та контурів не має. Тому не має можливості вирахувати фактичну площу та межі земельної ділянки у тому числі з каталогами координат в державній системі координат з зазначенням усіх будівель, споруд, огорож. Окрім вказаного листа, суду надано копію свідоцтва про повірку законодавчо - регульованого засобу вимірювальної техніки НОМЕР_3, чинне до 08.12.2018 року, копію кваліфікаційного сертифікату інженера геодезиста НОМЕР_1, копію Свідоцтва про підвищення кваліфікації інженера - геодезиста серія НОМЕР_2, проте не надано доказів повідомлення іншого учасника справи - правонаступниці власника частини домоволодіння - ОСОБА_2, про прибуття інженера - геодезиста за адресою: АДРЕСА_1, 10 січня 2018 року. Положенням ст. 6 Закону України «Про судову експертизу» передбачено, що особа або орган, які призначили експертизу, повинні забезпечити судовому експерту безперешкодний доступ до об'єкта дослідження. Згідно із п. 3.9 Інструкції «Про призначення та проведення судових експертиз та Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень», затвердженої Наказом № 53/5 Міністерства Юстиції України від 08.10.1998 року, якщо необхідно провести експертизу (дослідження) на місці події або огляд об'єкта за його місцезнаходженням, орган або особа, яка призначила експертизу (замовила дослідження), повинна забезпечити прибуття експерта, безперешкодний доступ до об'єкта, а також належні умови його роботи. З урахуванням того, що проведення експертизи є необхідним для встановлення та підтвердження обставин, на які посилається позивач, отже позивач або її представник мали можливість звернутися до суду з клопотанням про забезпеченням безперешкодного доступ до об'єкту дослідження, зобов'язавши відповідачку та інших осіб не чинити експертам перешкоди до об'єкту дослідження, про те вказаного клопотання заявлено не було.

В судовому засіданні 11.07.2018 року позивачка ОСОБА_1 на запитання суду відповідала, що клопотань не має та просить суд при розгляді даної справи та прийнятті рішення по справі враховувати Висновок № 8 судової будівельно-технічної експертизи проведеної Одеським науково-дослідним інститутом судових експертиз 16.03.2011 року. У Постанові Пленуму Верховного Суду України № 7 від 16.04.2004 року «Про практику застосуваннями судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» із змінами і доповненнями внесеними згідно з Постановою Верховного Суду України № 2 від 19.03.2010 року роз'яснено, що суд не може відмовити у позові або закрити провадження у справі про встановлення порядку користування земельною ділянкою з тих підстав, що його визначено угодою сторін. Якщо при вирішенні спору суд установить, що співвласники визначили порядок користування земельною ділянкою, для зміни якого не має підстав він ухвалює рішення про встановлення саме такого порядку. У резолютивній частині рішення в такій справі суд залежно від її обставин повинен вказати розмірі й межі тих ділянок, які має використовувати кожна із сторін і тих, які виділено для спільного користування, а також зазначити як сторони мають проходити до будинку, будівель, споруд та на вулицю.

Таким чином, з врахуванням підстав викладених вище у мотивувальній частині рішення, аналізу законодавства, що регулює правовідносини між співаниками домоволодіння користувачами земельних ділянок, суд відмовляє у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про встановлення порядку користування земельною ділянкою шляхом виділу частини земельної ділянки в натурі.

Стосовно позовних вимог про зобов'язання знести розташовану на земельній ділянці самочинну споруду, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Як вбачається з уточненої позовної заяви ОСОБА_1 в редакції від 24.05.2016 року позивачка просить суд зобов'язати ОСОБА_2 знести самовільно збудовані будівлі розташовані на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_1, однак у тієї частині позовної заяви, де мали б бути викладені обставини, яким позивач обґрунтовує свої вимоги, зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини відсутні посилання на об'єкти самочинного будівництва, які здійснила відповідачка ОСОБА_2 У судовому засіданні ОСОБА_1 обґрунтовувала свої вимоги Висновком № 8 судової будівельно-технічної експертизи проведеної Одеським науково-дослідним інститутом судових експертиз 16.03.2011 року. З дослідницької частини експертизи вбачається, що експерту під № 3 поставлено завдання відобразити на плані земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 на момент проведення експертизи зі всіма спорудами ОСОБА_1 та ОСОБА_4, а саме узаконені, самовільно побудовані. Відповідно до досліджувальної частини експертом по третьому питанню встановлено, що в ході обстеження в натурі, а також з врахуванням даних технічної інвентаризації ОМТБІ та РОН від 26.01.2007 року встановлено, що у фактичному користуванні ОСОБА_4 (правонаступник ОСОБА_2.) знаходяться в жилому будинку літера «А» квартира № 2 у складі приміщень 2-1- кухня, 2-2-жила кімната. При цьому зі слів ОСОБА_1 порядок користування вбиральнею літ. «В» між співвласниками не визначено, а ОСОБА_1 вбиральнею не користується, оскільки її частина домоволодіння обладнана вбудованим санвузлом. У самому Висновку №8 експертизи від 16.03.2011 відповіді щодо самочинних об'єктів побудованих ОСОБА_2 - відсутні.

Згідно з п. 33 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності ті інших речових прав» застосовуючи положення ст. 391 ЦК України, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов'язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого.

Відповідно до положень статті 391 ЦК України позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Такий позов підлягає задоволенню і в тому разі, коли позивач доведе, що є реальна небезпека порушення його права власності чи законного володіння зі сторони відповідача. При цьому, суд приймає до уваги будь-які фактичні дані, на підставі яких за звичайних умов можна зробити висновок про наявність такої небезпеки. Таким чином, враховуючи докази надані суду стороною позивача щодо самовільно збудованих ОСОБА_2 будівель, то суд не вбачає обґрунтованих підстав для висновку, що ці будівлі існують, збудовані саме ОСОБА_2 та могли б якимсь чином завдати пошкоджень, як житловому будинку позивачки так і господарським будівлям її домоволодіння та створювати їй перешкоди в користуванні, як цими будівлями так і земельною ділянкою на якій вони розташовані.

Керуючись ст.ст. 4, 5, 12, 13, 81, 89, 92, 258-259, 263-265, 268 ЦПК України, ст.ст. 16, 317, 319, 356, 364, 391 ЦК України, ст. 120 ЗК України, суд -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2, за участю третіх осіб, що не заявляють самостійних вимог: Одеської міської ради, Малиновської районної адміністрації Одеської міської Ради про встановлення порядку користування земельною ділянкою, про зобов'язання знести розташовану на земельній ділянці самочинну споруду- відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене учасниками процесу до апеляційного суду Одеської області в тридцятиденний термін. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення суду складено 26 жовтня 2018 року.

Головуючий: