Справа 206/3112/18
Провадження 2/206/1020/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 жовтня 2018 року Самарський районний суд м. Дніпропетровська в складі:

головуючого судді Кушнірчук Р.О.,

при секретареві Соловйовій О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у місті Дніпро в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи: Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу ОСОБА_3, Територіальний центр надання соціальних послуг Самарського району м. Дніпра про розірвання договору довічного утримання та визнання права власності, -

за участю:

представника позивача та третьої особи ОСОБА_4,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулася з позовом до ОСОБА_2, відповідно до якого, з урахуванням останніх уточнень просила суд :

- розірвати договір довічного утримання (догляду) від 27 липня 2017 року, укладений між нею та відповідачем, посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу ОСОБА_3, зареєстрований в реєстрі за № 1419;

- визнати за нею право власності на будинок № 43 по вул. Рибальська у м. Дніпро та земельну ділянку за цією ж адресою, площею 0,0427 га (у тому числі за земельними угіддями 0,0427 га. під житловою забудовою), кадастровий номер :09:381:0065;

- стягнути з відповідача на її користь витрати понесені зі сплаті судового збору в розмірі 704,80 грн., витрати понесені на отримання довіреності для участі представника в сумі 350,00 грн. та 186,00 грн. за послуги таксі для поїздки до нотаріуса.

Свої вимоги позивач обґрунтувала тим, що 27 липня 2017 року між нею та відповідачем був укладений договір довічного утримання. За цим договором вона передала у власність відповідача житловий будинок № 43 по вул. Рибальська у м. Дніпро та земельну ділянку, що знаходиться за цією ж адресою, площею 0,0427 га, кадастровий номер :09:381:0065. На зазначене майно нотаріусом було накладено заборону на відчуження.

У свою чергу за цим же договором, відповідач взяла на себе зобовязання надавати їй догляд у вигляді: надання побутових послуг, безоплатного довічного проживання у відчужуваній нерухомості, щотижневого забезпечення продуктами харчування шляхом організації їх доставки за місцем її проживання та оплати їх вартості, забезпечення приготування щоденного триразового калорійного харчування (сніданок, обід і вечеря), забезпечення постійним цілодобовим доглядом, щомісячного оплачування комунальних послуг за відчужуване нерухоме майно, забезпечення належними лікарськими засобами на підставі виданих лікарями рецептів та належного лікування, забезпечення надання медичної допомоги удома лікарями загального профілю, а також лікарями-спеціалістами, забезпечення відповідним сезонним одягом, взуттям та пресою.

Відповідно до цього ж договору, у тому числі забезпечення харчуванням, одягом, необхідною допомогою, включаючи і медичну, має грошовий еквівалент і оцінюється у розмірі 500,00 грн. на місяць.

З моменту укладання договору по грудень 2017 року включно відповідач майже виконувала свої зобовязання, а з січня 2018 року їх стосунки змінились та відповідач припинила виконувати свої зобовязання.

Невиконання відповідачем своїх зобовязань з січня 2018 року змусило її звернутися за допомогою до Територіального центру надання соціальних послуг у якому вона перебувала на обліку до укладання договору довічного утримання.

У звязку з тяжким станом здоровя , 31 травня 2018 року вона через свого представника звернулась до відповідача листом з проханням розірвати укладену між ними угоду, однак відповідач повідомила їй, що добровільно розірвати угоду не бажає, тому вона вимушена звернутися до суду з дійсним позовом.

Ухвалою суду від 12 червня 2018 року позовну заяву було залишено без руху.

Ухвалою суду від 10 липня 2018 року відкрито провадження по справі та призначено справу до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження.

Ухвалою суду від 22 серпня 2018 року відмовлено у прийнятті зустрічного позову ОСОБА_2 до спільного розгляду з первісним позовом.

Позивач та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, наполягали на їх задоволенні, зокрема позивач зазначила, що вона за станом здоровя потребувала догляду, тому дійсно вирішила запропонувати своїй сусідці ОСОБА_2 (відповідачу) оформити договір довічного утримання. Коли вони оформили договір, то ОСОБА_2 його забрала, що вже тоді її занепокоїло. Їх відносини похолоднішали, вона відчувала, що щось не так, а тому запропонувала відповідачці розірвати договір довічного утримання, на що остання відмовилась і тоді вона вирішила звернутися до суду. Своєю пенсією вона розпоряджалась самостійно, позивач ніколи з неї ні морально ні фізично не знущалась. Із родичів у неї є племінниця, однак вона відмовилась за нею доглядати. Відповідач її ніколи не ображала, просто в неї виникли якісь сумніви і вона бажає перебувати на обліку в територіальному центрі, що за наявності договору довічного утримання є неможливим.

Також позивачем була надана відповідь на відзив у якій вона зазначила, що долучений відповідачем договір про виконання ремонтних робіт у домоволодінні за місцем її мешкання, є не законним, оскільки виготовлений з порушенням вимог законодавства. Щодо квитанцій з оплати продуктів харчування, медикаментів, то в більшості в них зазначені ті продукти та медикаменти, які вона не замовляла. Вважала заперечення відповідача щодо позову є необґрунтованими (а.с.59-62).

Відповідач у судовому засіданні заперечувала проти позову, надала відзив на позовну заяву в якому зазначила, що 06 травня 2017 року до неї на ринку підійшла ОСОБА_1 та стала прохати здійснювати щодо неї догляд, оскільки вона є самотньою людиною, сімї не має, а її вона добре знає, як сусідку. Вона їй відразу пояснила, що у неї є своє житло, вона опікун своєї родички і їй нічого не потрібно. Однак позивач все одно наполягала, щоб саме вона її доглядала. 27 травня 2017 року між нею та позивачем був укладений договір довічного утримання, за яким вона виконувала всі взяті на себе зобовязання. Позивач сама себе обслуговувати може, оскільки кожен вихідний (суботу) ходила з нею на ринок і вибирала, що вона бажає купити і вона їй це купувала. Також вона купувала все, що було написано позивачем у її списках. Окремо за власні кошти вона своєчасно сплачувала комунальні послуги, прибирала в будинку та дворі позивача, обробляла город. На підтвердження її доброзичливих відносин з позивачем, свідчили її дії зовсім не повязані з договором довічного утримання, зокрема з метою зробити умови проживання позивача зручними та комфортними, нею було укладено договір з будівельним підприємством на відновлення порушеної стіни времянці. Також було відновлено 12 метрів паркану, відремонтовано дах, який протікав та підвал, який був підтоплений. Загальна вартість робіт, які були сплачені з її особистих коштів склала 17216,00 грн. Вона виконувала усі її прохання, які також не повязані з договором довічного утримання. Зокрема, позивач вичитала в газеті, що необхідно кожен день їсти по три яблука, зелене, червоне та жовте і в списках продуктів зявилися по три яблука кожен день різних кольорів. Вона для позивачка спочатку приносила готову їжу, яку сама готувала у себе вдома для неї та своєї сімї, але в подальшому вона відмовилася та сказала, що її котлети вона викинула. Тоді вона запропонувала, щоб вона готувала сама, а вона їй буде купляти все, що вона забажає для приготування їжі. Якось позивач послалася на те, що в неї погано показує телевізор, що він старий та ламповий, вона привезла їй плазмовий телевізор. Проблеми у відносинах між ними почалися в жовтні 2017 року, коли до позивача прийшла працівниця територіального центру надання соціальних послуг Самарського району м. Дніпра на імя Настя. Після цієї розмови приблизно через тиждень позивач попросила її повернути ключі від будинку. 23 квітня 2018 року коли вона черговий раз прийшла до позивачки за списком з продуктами та сказала, щоб вона дала їй на стоматолога 5000,00 грн. Вона їй повідомила, що зібрати такі кошти їй потрібен час. Після цього їх відносини зовсім погіршилися, спілкувалися вони тільки у дворі будинку. Через деякий час їй на мобільний телефон подзвонили працівники територіального центру з надання соціальних послуг і попросили приїхати до них. В центрі при розмові її попросили добровільно розірвати договір довічного утримання укладений з позивачем. Після цієї розмови вона поїхала до позивача, однак розмови не вийшло, оскільки остання повідомила, що представник територіального центру наказала її не пускати. Така поведінка позивача є для неї образливою, оскільки вона відносилася до неї всією душею, а натомість отримала тільки образи та несправедливий позов. Вона впевнена, що після судів працівники центру знову залишать позивачку без догляду, як це вже було раніше. Дана позовна заява, складена представником територіального центру не є підставою для суду щодо розірвання та припинення договору, оскільки від виконання своїх обовязків вона не відмовлялась. Позивач з будь-якими скаргами на її дії або щодо невиконання умов договору не зверталася. Вона виконували свої обов'язки за договором та має намір їх продовжувати виконувати, тому повністю заперечує проти розірвання договору довічного утримання.

Представник Територіального центру надання соціальних послуг Самарського району м. Дніпра в судовому засіданні заперечень проти позову не мала, надала пояснення щодо позову в яких зазначила, що позивач звернулась до територіального центру з заявою про відновлення її обслуговування у звязку з неналежним виконання відповідачем своїх договірних обовязків за договором довічного утримання. Відповідно до законодавства позивача тимчасово на платній основі було взято на облік. Після вирішення у судовому порядку спору буде прийнято рішення про можливе переведення позивача на безоплатне обслуговування. Перевіряти наявність підстав щодо невиконання умов договору довічного утримання не входить до обовязків територіального центру (а.с.67,68).

Третя особа приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу ОСОБА_3 в судове засідання не зявилася, надала суду заяву про розгляд справи в її відсутності та з посиланням, що у неї відсутні самостійні вимоги щодо предмета спору (а.с.94).

Заслухавши доводи сторін, покази свідків, врахувавши нижченаведені фактичні обставини справи, зміст спірних правовідносин, оцінку доказів та аргументів, суд прийшов до такого.

Судом встановлено, що 27 липня 2017 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір довічного утримання, згідно з умовами якого позивач передала у власність відповідачу житловий будинок № 43, що знаходиться за адресою: Дніпропетровська область, м. Дніпро, вул. Рибальська та земельну ділянку, що знаходиться за цією ж адресою, площею 0,0427 га (у тому числі за земельними угіддями 0,0427 під житловою забудовою одно - та двоповерховою), кадастровий номер :09:381:0065, цільове призначення: для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруди (присадибна ділянка) (а.с.9,10).

В свою чергу, згідно із пунктами 2.1. та 2.2. договору довічного утримання відповідач зобовязалася забезпечувати позивача утриманням та доглядом довічно у вигляді:

- надання побутових послуг;

- забезпечення житлом шляхом збереження права безоплатного довічного проживання у відчужуваній нерухомості;

- щотижневого забезпечення продуктами харчування шляхом організації їх доставки за місцем його проживання та оплати їх вартості;

- забезпечення приготування щоденного триразового калорійного харчування (сніданок, обід і вечеря);

- забезпечення постійним цілодобовим доглядом;

-щомісячної оплати комунальних послуг за відчужуване нерухоме майно у терміни, встановлені відповідними договорами про надання таких послуг, незалежно від того, ким вони укладені;

- забезпечення належними лікарськими засобами на підставі виданих лікарями рецептів та належного лікування;

- забезпечення надання медичної допомоги удома лікарями загального профілю, а також лікарями спеціалістами (діагностичне обстеження, процедури, маніпуляції, консультування, уколи, масаж)

- забезпечення відповідним сезонним одягом та взуттям;

- забезпечення пресою.

Утримання, у тому числі забезпечення харчуванням, одягом, необхідною допомогою, включаючи медичну, має грошовий еквівалент і оцінений сторонами за спільною згодою в розмірі 500,00 грн. на місяць.

За змістом частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до статті 744 ЦК України за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов'язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно.

У статті 749 ЦК України закріплено обов'язки набувача за договором довічного утримання (догляду). У такому договорі можуть бути визначені всі види матеріального забезпечення, а також усі види догляду (опікування), якими набувач має забезпечувати відчужувача (частина перша цієї статті).

Таким чином, зміст укладеного між сторонами договору та вимоги зазначених вище норм матеріального права, які сторонам були роз'яснені нотаріусом, свідчать про те, що при укладанні зазначеного договору відповідач брала на себе всі види зобов'язання, тобто як матеріальне забезпечення позивача, а саме: забезпечення її харчуванням, відповідним сезонним одягом, взуттям, пресою, лікувальними засобами, несенням витрат по оплаті комунальних послуг за відчужуване нерухоме майно, так і належним доглядом.

Згідно із пунктом 1 частини першої статті 755 ЦК України договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду, зокрема, на вимогу відчужувача або третьої особи, на користь якої він був укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов'язків, незалежно від його вини.

За змістом вказана норма права передбачає, що підставою для розірвання договору довічного утримання є як повне невиконання набувачем взятих на себе обов'язків, так і їх неналежне виконання у порівнянні з умовами договору, при цьому незалежно від вини набувача.

Правовим наслідком розірвання договору довічного утримання у зв'язку з невиконанням або неналежним виконанням набувачем обов'язків за договором є повернення до відчужувача права власності на майно, яке було ним передане (частина перша статті 756 ЦК України).

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач ОСОБА_1 в обґрунтування своїх вимог посилалась на те, що відповідачка з січня 2018 року припинила виконувати свої зобовязання за договором довічного утримання.

Однак, на думку суду такі обґрунтування не узгоджуються з встановленими судом обставинами та наявними в матеріалах справи доказами.

Так, з долучених відповідачем копій квитанцій вбачається, що з моменту укладання договору довічного утримання по липень 2018 року відповідачка щомісячно сплачувала вартість комунальних послуг за відчужуване нерухоме майно (а.с.45-48).

Також в матеріалах справи (а.с.41) містяться копії записок позивача датованих 11 квітня 2018 року та 24 квітня 2018 року, з переліком придбання відповідачем необхідних їй продуктів харчування.

Факт написання цих записок позивач підтвердила у своїй відповіді на відзив, зазначивши, що вона звикла писати такі записки, однак у відповідача збереглось їх всього декілька, оскільки продукти їй купувались вкрай рідко.

Отже, з викладеного слідує, що факт припинення виконання відповідачем зобовязань за договором довічного утримання ніяк не міг мати місце з січня 2018 року, як на тому наполягає позивач.

До того ж, судом не можуть бути залишені поза увагою покази свідків допитаних у судовому засіданні.

Так, свідок ОСОБА_5 пояснила, що позивач її знайома, яку вона знає на протязі багатьох років. Раніше за позивачем доглядала її племінниця, однак в подальшому відносини між ними погіршилися. Потім позивач уклала договір довічного утримання з відповідачем. Від позивача вона чула тільки гарні відзиви щодо відповідача, вона була дуже задоволена тим, як за нею доглядає ОСОБА_2. Позивач їй особисто казала, що в неї повно продуктів, кожна її забаганка відповідачем виконується, все купувалось за кошти відповідача, а своєю пенсією позивач розпоряджалася самостійно, однак розуміла, що багато вимагає від ОСОБА_2, проте вважала це нормальним. Позивач непорядно повелась з відповідачем та нарікала на роботу працівників територіального центру.

Свідок ОСОБА_6 пояснила, що відповідач її подруга та розповідала, що жінка сусідка попросила укласти договір довічного утримання. ОСОБА_2 була проти цього договору, однак будучи доброю людиною та бажаючи всім допомогти погодилась на його укладання. Майже кожних вихідних вона бачила відповідача та позивача разом на ринку, коли вони скуплялись. Відповідач сплачувала всі комунальні рахунки за позивача, вона неодноразово бачила, як остання приймала ванну вдома у ОСОБА_2. Відповідач смачно готує, однак позивачці не подобалась її їжа, тому ОСОБА_2 купувала за її списками продукти, які були їй необхідні. Восени позивач стала вимагати від відповідача провести водогін, потім були ще якісь непередбачувані забаганки та покупки. Коли відповідач взимку дуже захворіла, то вона для неї та позивача купувала продукти. Відповідач ніколи не відмовлялась виконувати умови договору.

Свідок ОСОБА_7 пояснила, що бачила, як в минулому році на подвірї позивача проходили будівельні роботи. Відповідач доглядала за подвірям та городом позивача, поливала квіти. Декілька разів вона бачила позивача, відповідача та її чоловіка разом на ринку, як вони робили покупки.

Свідок ОСОБА_8 пояснила, що договір довічного утримання був укладений на прохання позивача. Коли відповідач взимку захворіла, її чоловік здійснював догляд за позивачем, сам носив їй продукти харчування, прибирав двір від снігу. Відповідач дуже хороша людина, яка відповідально ставиться до своїх обовязків по виконання умов договору довічного утримання.

Свідок ОСОБА_9 пояснила, що живе неподалік відповідача. Відповідач винаймала її для того, щоб восени прибирати листя, а взимку сніг з подвіря позивача. За це відповідачка платила їй 150,00 грн. ОСОБА_5 вона поливала город позивача у травні 2018 року.

Свідок ОСОБА_10 пояснив, що він друг відповідача ОСОБА_11. В минулому році позивач попросила ОСОБА_7, щоб та відносно неї оформила опіку. Сама ж позивач наполягала на оформленні договору довічного утримання. Вони всі разом їздили, щоб відновити документи позивача на будинок, а після цього оформили сам договір довічного утримання. Він був у будинку позивача де за проханням ОСОБА_7 робив ремонті роботи, ремонтував туалет, відновив паркан, лагодив кришу. Він також приносив продукти харчування, які відповідач купувала для позивача. У червні 2018 року позивач перестала пускати відповідача до свого будинку, з якої причини йому невідомо.

Свідок ОСОБА_12 пояснила, що позивача знає давно, працювала з нею в квартальному комітеті. Позивач хотіла знайти людину, яка б за нею доглядала. Коли позивач уклала договір довічного утримання з відповідачем ОСОБА_11, то була цим задоволена, ніяких претензій щодо відповідача не висувала. У вересні 2017 року позивач, якось при розмові сказала, що бажає розірвати договір довічного утримання укладений з відповідачем, оскільки за її словами відносини між ними «похолоднішали». Потім, також казала, що відповідач відмовила їй з ремонтом у кухні, тому вона вирішила розірвати договір.

Сукупний аналіз вищезазначених показів свідків свідчить про виконання відповідачем обовязків за договором довічного утримання та не дає суду підстави вважати про невиконання або неналежне виконання набувачем своїх обов'язків в контексті статті 755 ЦК України, оскільки жоден з допитаних свідків не зміг підтвердити факту того, що поведінка відповідача не відповідала умовам договору та остання їх виконувала не належно.

Сама позивач в судовому засіданні не змогла зазначити, які обовязки за договором довічного утримання відповідачем не виконуються чи виконуються неналежно.

Єдину причину розірвання договору довічного утримання, яку позивачка змогла озвучити, це погіршення між нею та відповідачем відносин, так званим «віянням прохолоди», яка виникла між ними та її бажанням перебувати на обліку в територіальному центрі надання соціальних послуг.

Також, зокрема з пояснень самої позивачки та її ставлення до дійсного позову, вбачається, що її звернення до суду з дійсним позовом не було її самостійним рішенням, а зумовлено рекомендацією (впливом) представників територіального центру, що узгоджується зі змістом переглянутого судом відеозапису, де вона наголошує про необхідність проконсультуватися з кимось, сама не впускає в будинок відповідача для отримання показань лічильників для можливості оплати послуг, що зумовлює створення з її боку фактичних перешкод відповідачу у виконанні однієї з умов договору довічного утримання.

У свої сукупності переглянуте відео, де позивач наголошує не необхідності погодження всіх дій у територіальному центрі та представництво її представником територіального центру в суді, свідчить про сумнівність порушення умов договору з боку відповідача та наявності зацікавленості у його розірванні деякими працівниками територіального центру або інших третіх осіб.

Крім того, не можливо не звернути увагу на ту обставину, що характеризує відповідальне ставлення позивача до виконання своїх обов'язків за договором довічного утримання, зокрема, те що, вона не маючи обовязку по утриманню належного технічного стану будинку в якому мешкає позивач, за власний кошт з метою поліпшення умов проживання позивача здійснила ряд ремонтних робіт, які вартували їй значну суму коштів (а.с.37-39).

Факт того, що відповідач пропонувала позивачу переїхати у її будинок та зробити з літньої кухні майстерню, не може свідчити про її ухилення від виконання умов договору довічного утримання, а навпаки, свідчить про бажання відповідача забезпечити позивача комфортними умовами проживання з усіма зручностями, а в майстерні виконувати роботи з поліпшення будинку позивачки, що узгоджується з показами свідків допитаних в судовому засіданні.

Відмовляючи у задоволені позову, суд не може не врахувати ту обставину, що фактичні перешкоди у виконання умов договору довічного утримання з боку відповідача, створювала сама позивач, не пускаючи її до будинку та не бажаючи отримувати від неї відповідну допомогу, про що вона не заперечувала в судовому засіданні.

Ця обставина є визначальною при застосуванні положень ст.. 755 ЦК України, оскільки за п. 1 частини першої даної статті, договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду, виключно у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов'язків, незалежно від його вини, а не від вини самої позивачки, яка фактично сама, безпричинно, перешкоджала належному виконанню обовязків з її утримання з боку відповідача (відмовляючись від приготовленої їй їжі, надані послуг з утримання будинку та не допускаючи відповідача у будинок, забравши від калитки та будинку ключі).

Таким чином, аналізуючи наявні в матеріалах справи письмові докази та покази свідків, у їх сукупності, суд приходить до висновку, що відповідач ОСОБА_2 належним чином виконує власні зобовязання, які виникли на підставі договору довічного утримання, права позивача, які виникли на підставі договору довічного утримання, порушені не були, а відтак вимоги позивача не підлягають до задоволенню.

Що стосується долучених відповідачем з магазинів копій чеків, то суд їх до уваги не бере, оскільки в розумінні ст. ст. 77-79 ЦПК України вони не є належними, допустимими та достовірними доказами, а відповідно не підтверджують того факту, що продукти харчування та ліки були придбані саме на харчування та лікування позивача.

Щодо вимог позивача про визнання за нею права власності на відчужений за договором довічного утримання будинок та земельну ділянку, то вони задоволенню не підлягають, оскільки є похідними від первинної вимоги про розірвання договору довічного утримання, у задоволенні якої було відмовлено.

Отже, підсумовуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні вимог позивача у повному обсязі.

Також, відповідно до ст. 141 ЦПК України у звязку з відмовою у позові понесені судові витрати по сплаті судового збору підлягають покладенню на позивача.

Що стосується витрат понесених позивачем на оплату довіреності та послуг таксі, то вони в розумінні ст. 133 ЦПК України не є витратами щодо сплати судового збору чи витратами, повязаними з розглядом справи, а тому відповідно до ст. 141 ЦПК України не можуть бути стягнені з відповідача на користь позивача ні в разі відмови, ні в разі задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 2, 5, 10, 141, 259, 263-265, 268 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

У Х В А Л И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1, проживає: ІНФОРМАЦІЯ_1) до ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2, проживає: ІНФОРМАЦІЯ_2), треті особи: Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу ОСОБА_3 (місцезнаходження: м. Дніпро, вул. Ширшова, 12/38а), Територіальний центр надання соціальних послуг Самарського району м. Дніпра (, місцезнаходження: м. Дніпро, вул. Іларіонівська, 2) про розірвання договору довічного утримання та визнання права власності відмовити.

Повний текст судового рішення складений 26 жовтня 2018 року.

Апеляційна скарга на рішення суду відповідно до пункту 15.5 Перехідних положень ЦПК України подається до Дніпровського апеляційного суду через Самарський районний суд м. Дніпропетровська протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після завершення апеляційного перегляду.

Головуючий суддя: Р.О. Кушнірчук