АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/1535/18 Справа № 204/84/17 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Варенко О.П.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 вересня 2018 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого Варенко О.П.,

суддів Городничої В.С., Лаченкової О.В.,

за участю секретаря Василенко М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпрі цивільну справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 24 жовтня 2017 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства комерційний банк Надра про визнання недійсним договору,

В С Т А Н О В И Л А:

В січні 2017 року ОСОБА_3 звернувся до суду з вищезазначеним позовом до відповідача, посилаючись на те, що 03.08.2005 року між ним та ВАТ КБ «Надра» було укладено Кредитний договір № 8/2004/840-К/074-Н. 26 липня 2013 року було укладений додатковий договір про внесення змін і доповнень № 1 до вищевказаного кредитного договору та викладено графік платежів у новій редакції. Він вважає, що вищевказаний додатковий договір про внесення змін і доповнень № 1 до вищевказаного кредитного договору та графік платежів до нього є недійсними. Відповідач, всупереч чинним нормам Закону, не надав йому в письмовій формі інформацію, передбачену Законом України «Про захист прав споживачів», під час укладення додаткового договору від 26 липня 2013 року про внесення змін № 1 до кредитного договору. У пункті 3 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту визначено вимоги, щодо детального розпису сукупної вартості кредиту для споживача під час укладення кредитного договору. У підпункті 3.1. Правил зазначено, що Банки зобовязані в кредитному договорі або додатку до нього надавати детальний розпис сукупної вартості кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобовязань споживача. Вказане положення не було виконано Банком. Відповідно до підпункту 3.2. Правил, кредитний договір має містити графік платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі, - щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов'язань споживача за кожним платіжним періодом з урахуванням даних, передбачених у додатку до цих Правил. У графіку платежів має бути докладно розписана сукупна вартість кредиту за кожним платіжним періодом. Вказаний обовязок Банком не виконано. Оскільки, вказані обов'язкові відомості не зазначені в кредитному договорі то відсутні підстави вважати, що додатковий договір та додаток № 1 до нього (графік платежів) відповідає вимогам чинного законодавства України. Крім того, у діях Банку щодо приховування від нього дійсної вартості кредиту вбачаються ознаки нечесної підприємницької практики. Нечесна підприємницька діяльність проявляється в тому, що Додаток № 1 до додаткового договору не відповідає умовам даного договору, а саме в п. 2.2.4 даного договору вказано, що нарахування відсотків за користування кредитом здійснюється за методом факт/360, тобто із розрахунку фактичної кількості днів у місяці та 360 днів у році. ОСОБА_4 свідомо нараховує неправомірні відсотки, що фактично свідчить про нечесну підприємницьку діяльність з боку Банку, що є підставою для задоволення позовних вимог про визнання недійсними як додаткового договору до кредитного договору, так і графіку платежів до нього.

За таких обставин, позивач просив суд визнати недійсним додаток № 1 до додаткового договору про внесення змін № 1 від 26 липня 2013 року до Кредитного договору № 8/2005/840-К/074-Н від 03.08.2005 року, що було укладено між Публічним акціонерним товариством комерційний банк «Надра» та ОСОБА_3; визнати неправомірними дії Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Надра», щодо нарахування з травня 2007 року плати за управління кредитом та зобовязати Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Надра» перенаправити (перерозподілити) грошові кошти у розмірі 4183,20 доларів США (платежі, що були сплачені ОСОБА_2 як плата за управління кредитом (п. 1.3.7. кредитного договору) на погашення заборгованості по тілу кредиту та відсоткам на виконання умов кредитного договору, що було укладено між Публічним акціонерним товариством комерційний банк «Надра» та ОСОБА_3; визнати неправомірними дії Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Надра», щодо обчислення та нарахування пені у доларах США по Кредитному договору 8/2005/840-К/074-Н від 03 серпня 2005 року та заборонити відповідачу вчинювати певні дії, а саме: обчислювати та нараховувати в подальшому пеню, передбачену п. 5.2. в доларах США по вищевказаному кредитному договору.

Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 24 жовтня 2017 року в задоволенні позовної заяви відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням, позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що Додаток до договору №1 не містить детального розпису сукупної вартості кредиту та не відповідає за своєю формою вимогам законодавства. Банком неправомірно нараховано комісію, обчислено пеню в доларах США та невірно обраховано проценти за користування кредитом.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено, що 03 серпня 2005 року між Відкритим акціонерним товариством комерційний банк «Надра», в особі відділення № 5 ВАТ КБ «Надра» Дніпропетровське РУ, правонаступником всіх прав та обовязків якого є Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Надра», та ОСОБА_2 був укладений Кредитний договір № 8/2005/840-К/074-Н (а.с.8-11).

Згідно умов кредитного договору, банк надав позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти у сумі 28 000,00 доларів США.

Відповідно до п. 3.1.1 Кредитного договору, видача кредиту проводиться шляхом видачі готівки позичальнику через касу банку при наявності належним чином оформленої заяви на видачу готівки, сума у якій зазначена у іноземній валюті - доларах США.

Згідно розділу 3 Кредитного договору, позичальник повертає кредит та сплачує банку передбачені п.п.1.3.1, 1.3.2 цього договору платежі шляхом здійснення перерахування на рахунок № 6501 мінімально необхідного платежу у валюті кредиту. Щомісячна сумі мінімального платежу складає 360,42 доларів США. Кінцевий термін повернення кредиту 01 серпня 2025 року. Нарахування процентів за користування кредитом здійснюється за фактичну кількість днів у періоді (28-29-30-31/360), при розрахунку процентів враховується день надання та не враховується день погашення кредиту.

26 липня 2013 року між Публічним акціонерним товариством комерційний банк «Надра» та ОСОБА_2 був укладений Додатковий договір про внесення змін № 1 до Кредитного договору №8/2005/840-К/074-Н від 03.08.2005 року, яким, зокрема, були внесені зміни в графік повернення кредиту та змінена відсоткова ставка (а.с.12-18).

Так, відповідно до ст. 627 ЦК України, ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів.

Згідно із ч. 1 ст. 638 та ч. 1 ст. 640 ЦК України, договір є укладеним з моменту досягнення в належній формі згоди з усіх істотних умов договору.

На підставі ч. 2 ст. 640 ЦК України, у разі, якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання майна або вчинення певної дії. Законодавець пов'язує момент укладення договору з моментом передання грошей у випадку укладення договору позики, що передбачено ст. 1046 ЦК України.

Суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про те, що між Банком та позивачем укладено кредитний договір у письмовій формі, відповідно до ч. 1 ст. 1055 ЦК України. Кредитний договір № 8/2005/840-К/074-Н від 03.08.2005 року був особисто підписаний позивачем і цього факту він та його представник не заперечували. Пунктом 1.2. розділу 1 цього договору передбачено, що ОСОБА_4 надає кредит позивачу для придбання квартири АДРЕСА_1.

Судом також встановлено, що банк перерахував на позичковий рахунок позивача обумовлену в кредитному договорі грошову суму.

Розділ 1 Кредитного договору № 8/2005/840-К/074-Н від 03.08.2005 року містить істотні умови договору, підписаний сторонами та скріплений печаткою Банка. Таким чином, Позичальник був належним чином ознайомлений з умовами підписання кредитного договору та погодився на такі умови, про що свідчить підпис позивача на кожному аркуші кредитного договору, а також додаткового договору до кредитного договору.

Тобто позичальник отримав всю необхідну інформацію відповідно до вимог ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», а саме: мету, для якої кредит може бути використаний; форми його забезпечення; наявні форми кредиту з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі обов'язками позичальника; тип відсоткової ставки; суму, на яку може бути наданий кредит; орієнтирна сукупна вартість кредиту та вартість послуги за оформлення договору (перелік розрахунків, пов'язаних з отриманням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, насамперед таких, як адміністративні розрахунки, розрахунки на страхування, юридичне оформлення та т.п.); строк, на який кредит може бути виданий; варіанти повернення кредиту, в тому числі кількість платежів, їх частоту та об'єми; можливість дострокового погашення кредиту та його умови; необхідність здійснення оцінки майна, якщо така оцінка являється необхідною, ким вона здійснюється; податковий режим оплати відсотків та про державних субсидіях, на які позичальник має право, та дані про те, від кого позичальник може отримати більш детальну інформацію; переваги та недоліки схем кредитування, які надаються.

Банк на час надання кредиту в іноземній валюті мав і на цей час має відповідну ліцензію на здійснення кредитування в іноземній валюті.

Таким чином на момент укладення договору між сторонами було досягнуто згоди з усіх істотних умов.

Крім того, на протязі тривалого часу позивач сплачував всі передбачені договором платежі, що свідчить про те, що він був знайомий з усіма умовами цих договорів і добровільно погодився їх виконувати, у звязку з чим сплачував передбачені суми коштів.

Подальші послідовні та узгоджені дії позивача, який отримав кредит ще у серпні 2005 року, а до суду звернувся лише в січні 2017 року, свідчать про визнання ним кредитного договору, як такого, що відповідає вимогам закону та його волевиявленню.

При цьому, представником відповідача було заявлено про застосування строків позовної давності до позовних вимог позивача, що обгрунтовано прийнято до уваги судом першої інстанції, оскільки починаючи з 2008 року по сьогоднішній день строк позовної давності, щодо захисту прав споживачів шляхом визнання частково недійсним Кредитного договору № 8/2008/840-К/074-Н від 03.08.2005 року сплив. Що стосується позовних вимог стосовно захисту прав споживачів, шляхом визнання недійсним додатку № 1 до додаткового договору вищевказаного кредитного договору, то строк позовної давності по цим вимогам сплив в липні 2016 року.

Судом не було встановлено поважних причин для поновлення позивачу строку звернення до суду.

Встановивши зазначені обставини, суд першої інстанції, керуючись ст.ст.3, 6, 15, 16, 192, 203, 215, 216, 227, 229, 231, 256-258, 261, 267, 321, 524, 627, 629, 1056-1, 1057-1 ЦК України, Законом України «Про захист прав споживачів», Законом України «Про банки і банківську діяльність», Декретом Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», Положенням про порядок видачі банкам банківських ліцензій, письмових дозволів та ліцензій на виконання окремих операцій, затвердженим Постановою Правління Національного банку України від 17 липня 2001 року № 275, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам чинного законодавства та підтверджується матеріалами справи.

Доводи апеляційної скарги позивача про те, що Додаток до договору № 1 не містить детального розпису сукупної вартості кредиту та не відповідає додатковому договору та про те, що ОСОБА_4 зобов'язаний перед укладенням кредитного договору надати споживачу в письмовій формі інформацію про умови кредитування та сукупну вартість кредиту не можуть бути прийняті до уваги, оскільки не відповідають вимогам Закону України «Про захист прав споживачів», який на час укладання Кредитного договору № 8/2005/840-К/074-Н від 03.08.2005 року - такої вимоги не мав; в додатку до договору у вигляді графіку платежів визначено щомісячний платіж за кредитним договором, суму погашення основної суми кредиту та суму процентів за користування кредитом щомісяця.

Разом з цим, незгода позивача з нарахованими процентами, комісією та пенею також не може бути прийнята до уваги колегії суддів в якості підстав для задоволення його позовних вимог, оскільки предметом позову не є визначення суми заборгованості позивача перед кредитором.

Посилання позивача в апеляційній скарзі на те, що банком неправомірно обчислено пеню в доларах США, відхиляються колегією суддів, оскільки згідно з ч. 2 ст. 524 ЦК України, сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті.

За ч. 2 ст. 192 ЦК України, іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ч. 3 ст. 533 ЦК України, використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. Тобто, законодавець визначив, що у випадках, прямо передбачених законом, резиденти мають право здійснювати валютні операції та використовувати іноземну валюту як засіб платежу.

Згідно ч. 9 ст. 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність», банк здійснює діяльність, надає банківські та інші фінансові послуги в національній валюті, а за наявності відповідної ліцензії Національного банку України - в іноземній валюті.

Відповідно до п. 2 ст. 5 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі письмового дозволу (генеральна ліцензія).

Відповідно до п. 5.3. Положення про порядок видачі банкам банківських ліцензій, письмових дозволів та ліцензій на виконання окремих операцій, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 17 липня 2001 року № 275, письмовий дозвіл на здійснення операцій з валютними цінностями є генеральною ліцензією на здійснення валютних операцій згідно з Декретом Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю».

Відповідно до п. 4 ст. 5 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» передбачено наявність індивідуальної ліцензії на надання і одержання резидентами кредитів в іноземній валюті, якщо термін і суми таких кредитів перевищують встановлені законодавством межі. На цей час законодавчо не встановлені межі термінів і сум надання/одержання кредитів в іноземній валюті. Таким чином, операція надання банком кредиту в іноземній валюті не потребувала індивідуальної ліцензії.

Відповідач має наступні документи на проведення валютно-кредитних операцій з іноземною валютою: Банківську ліцензію № 21 від 23.08.2002 року та відповідні Дозволи з додатками до них (а.с.101-114).

Виконання договірних зобовязань в іноземній валюті не суперечить чинному законодавству, умовами договору про надання кредиту в іноземній валюті передбачено сплату пені в установленому розмірі від суми простроченого платежу, тому разом зі стягненням заборгованості в іноземній валюті суд має право стягнути й пеню в іноземній валюті. (Аналогічний правовий висновок викладено в Постанові Верховного Суду України від 15 травня 2017 року № 6-211цс17.) З огляду на зазначене, обрахування банком пені в іноземній валюті відповідає умовам договору та не суперечить положенням законодавства.

Вищевикладені та інші доводи апеляційної скарги щодо невідповідності висновків суду дійсним обставинам справи були предметом розгляду суду першої інстанції, їм надана відповідна правова оцінка, а незгода позивача з нею зводиться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці та особистого тлумачення апелянтом норм права.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04).

Доводи апеляційної скарги про порушення судом норм процесуального права щодо взаємовиключних підстав відмови у позові не можуть бути підставою для скасування по суті правильного судового рішення.

Таким чином, рішення суду ухвалене у відповідності з нормами матеріального та процесуального права, передбачених ст.376 ЦПК України підстав для скасування судового рішення колегією суддів не встановлено, тому рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 24 жовтня 2017 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: О.П.Варенко

Судді: В.С.Городнича

ОСОБА_5