Провадження 2/263/704/2018
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 жовтня 2018 року м. Маріуполь

Жовтневий районний суд м. Маріуполя Донецької області у складі:

головуючого судді Кулика С.В.,

за участю секретаря судового засідання Ребеко О.К.,

спеціаліста психолога ОСОБА_1,

сторін:

позивача ОСОБА_2,

її представника адвоката ОСОБА_3,

відповідача ОСОБА_4,

його представника - адвоката ОСОБА_5,

представника третьої особи - ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Маріуполі в поряду загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, третя особа служба у справах дітей Маріупольської міської ради по Центральному району управління «Служба у справах дітей» Маріупольської міської ради, про визначення місця проживання неповнолітніх дітей, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_2 19.12.2017 року звернулася до Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області з позовом про визначення місця проживання неповнолітніх дітей ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2, разом з нею.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що з лютого 2003 року вони з відповідачем перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 31.01.2018 року розірвано. Від шлюбу мають двох неповнолітніх дітей сина ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, та доньку ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2. На теперішній час донька ОСОБА_8 проживає разом з нею в орендованій квартирі за адресою: АДРЕСА_1, син ОСОБА_9 мешкає разом з батьком, відповідачем у справі, за адресою: м. Маріуполь, бул. ШевченкаАДРЕСА_2. Між нею та відповідачем склалися неприязні стосунки, у звязку з чим вона не має можливості бачитися з сином. Впевнена, що дітям буде краще проживати разом з нею. Вважає що має умови для нормального розвитку дітей, в змозі задовольнити гармонійний розвиток їх особистості в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Вважає, що для того, щоб дитина проживала не з матірю, а з батьком, повинні бути виняткові обставини, які визначені в ст. 161 СК України та ст. 6 Декларації прав дитини. Обгрунтовуючи свої вимоги позивач посилалася на правову позицію, викладену Верховним Судом України у постанові від 14.12.2016 року у справі № 6-2445цс16. Зазначила, що визначення місця проживання дітей разом з нею жодним чином не позбавляє відповідача спілкуватися з дітьми, не обмежує його у здійсненні своїх батьківських прав та обовязків, а саме: права спілкуватися з дітьми, приймати участь у їхньому вихованні, утриманні. У звязку з наведеним просить визначити місце проживання малолітньої доньки ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2, та неповнолітнього сина ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, з матірю за адресою її мешкання: АДРЕСА_1. У звязку з тим, що на даний час син мешкає з батьком зобовязати відповідача передати сина ОСОБА_7 матері для їх подальшого проживання за адресою проживання матері.

Ухвалою від 11.01.2018 року відкрито загальне позовне провадження у цивільній справі, призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою від 14.03.2018 року закрито підготовче провадження, справу призначено до розгляду; задоволено клопотання позивача про забезпечення доказів шляхом допиту свідків; задоволено клопотання відповідача про забезпечення доказів шляхом допиту свідків, неповнолітнього ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3, витребування документів.

Під час підготовчого провадження відповідачем наданий відзив на позовну заяву, у якому останній просить відмовити у задоволенні позову. В обґрунтування заперечень проти заявлених позивачем вимог відповідач ОСОБА_4 зазначив, що від шлюбу з позивачем вони мають двох неповнолітніх дітей сина ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3, та ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_4. З початку 2014 року між ними з позивачем сімейні стосунки остаточно розладилися, причиною цього стала поведінка позивача, яка нехтувала своїми материнськими обовязками по догляду та вихованню дітей. Через постійні сварки сімя розпалася. До 24.09.2017 року донька ОСОБА_8 мешкала разом з ним. Мати, позивач у справі, самовільно змінила місце проживання доньки, переїхавши проживати до орендованої квартири. У звязку з цим донька не спілкується з ним, своїм братом ОСОБА_7, бабусею та дідусем. В орендованій квартирі позивача немає належних умов для виховання дитини, її навчання. Відповідач має постійний дохід, житло та спроможний забезпечити дітям кращі матеріально-побутові умови та умови для їх навчання, розвитку, ніж позивач. Зазначив, що завжди піклувався про дітей, дбав про їхній розвиток, навчання, відвідував гуртки з дітьми. Школа, у якій навчаються діти, знаходиться у безпосередній близькості з місцем його проживання. Зазначив, що за час мешкання доньки з позивачем успішність дитини у школі значно погіршилася, позивач неодноразово виїжджала з м. Маріуполя разом з донькою, внаслідок чого остання пропускала заняття в школі. У період з 22 жовтня 2017 року до 30 жовтня 2017 року позивач ОСОБА_2 їздила до Києва і в цей час донька мешкала разом з відповідачем. Він піклувався про дитину, робив домашнє завдання, водив на танці, забезпечував необхідним харчуванням. З моменту, коли позивач разом з донькою мешкають окремо, він намагається налагодити нормальний зв'язок з донькою, приймати участь у її вихованні, утриманні, проте позивач всіляко перешкоджає цьому, не дозволяє забирати доньку додому, проводити з нею вільний час, здійснює психологічний тиск на доньку. Незважаючи на це, він належним чином виконує свої батьківські обовязки, постійно спілкується з донькою, піклується про її здоровя та духовний розвиток, водив доньку до гуртків, сина водить на тренування, купує дітям взуття та одяг. Його батьки також надають значну допомогу по вихованню та догляду за дітьми. Натомість, позивач належної уваги сину та доньці не приділяла, вихованням не займалася, не відвідувала батьківські збори. На даний час самоусунулася від виховання та утримання сина, з дитиною контактів не підтримує його життям не цікавиться, матеріально не забезпечує, не піклується про фізичний, психічний, моральний та духовний розвиток дитини. Позивач залишає доньку без догляду дома одну. Заперечував проти задоволення позову, зазначаючи, що з метою найкращого забезпечення інтересів сина та доньки доцільним буде залишити місцем проживання дітей разом з ним, де діти дотепер зареєстровані.

13.03.2018 року до суду від позивача надійшла відповідь на відзив, у якій позивач зазначила, що дійсно між нею та відповідачем було розірвано шлюб, але не через її, як зазначає відповідач, поведінку. Збереження сімї стало неможливим через поведінку відповідача, який намагався силоміць забрати в неї доньку, застосував щодо неї фізичну силу, у звязку з чим вона змушена була викликати поліцію. За результатами перевірок з відповідачем ОСОБА_4 проводилася профілактична бесіда щодо недопущення правопорушень у майбутньому. Орендована нею квартира має належні умови для зростання, гармонійного виховання та навчання доньки ОСОБА_8. Квартира добре облаштована, в ній мається вся необхідна побутова техніка, меблі. Вона завжди мала з сином ОСОБА_9 добрі, дружні та теплі стосунки, навідує його у школі, дає сину гроші, турбується про нього, а тому твердження відповідача про те, що вона життям сина цікавиться не відповідають дійсності. Відповідач маніпулює сином. Той факт, що квартира відповідача, як зазначає останній у своєму відзиві на позовну заяву, облаштована всім необхідним для гармонійного розвитку дітей, свідчить насамперед про те, що саме вона, коли вони проживали всі разом у квартирі відповідача, створила для сімї та дітей такі умови, займалася побутом та облаштовував їхнє спільне життя. З приводу виїздів з м. Маріуполя разом з донькою зазначила, що намагалася це робити на канікулах, виїзди з дитиною до Києва, Одеси насамперед були направлені на розширення кругозору дитини, у поїздках вони відвідували театри, виставки. Твердження відповідача про те, що він матеріально утримує доньку є неспроможними, оскільки утриманням доньки займається лише вона, купує необхідні речі, іграшки, самостійно сплачує за відвідування додаткових занять, розвивальних центрів. У звязку з наведеним наполягала на задоволенні її позовних вимог.

Позивач та її представник в судовому засіданні позов підтримали в повному обсязі з викладених у заявах по суті справи позові на відповіді на відзив, підстав. Зокрема позивач зазначила, що донька зараз у тому віці, коли поряд з нею повинна бути мати. Саме з нею і під час окремого їх з відповідачем проживання донька стала спокійнішою, емоційно більш відкритою. Раніше вона постійно ставала свідком їхніх з відповідачем сварок. Коли донька бачить батька, вона починає нервувати та боятися, що той забере її від матері. Вона сама завжди дбала про те, щоб зв'язок сина з батьком був кріпкий. Коли народилася ОСОБА_8, сином більше займався чоловік, а вона донькою. На даний час вона орендує квартиру, яка має все необхідне для дитини. Її новий чоловік забезпечена людина, має свій будинок та квартиру в Голандії. Вона працює на декількох робота, а тому може забезпечити обох дітей та дати їм набагато більше, ніж відповідач.

Відповідач та його представник в судовому засіданні проти позову заперечили та просили суд в позові про визначення місця проживання неповнолітніх дітей з матірю відмовити з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву. Відповідач зазначив, що родина розпалася по вині позивача, яка завжди була зайнята тільки собою та не турбувалася про дітей. Дітьми займався він та його батьки, які завжди готові надати йому підтримку, в тому числі й матеріальну. Позивач самовільно забрала доньку та переїхала в орендовану квартиру, де немає належних умов для проживання та розвитку доньки. Позивач налаштовує доньку проти нього, перешкоджає йому у спілкуванні з дитиною. Він в змозі надати дітям необхідну турботу, любов та матеріально забезпечити.

Представник третьої особи - служби у справах дітей Маріупольської міської ради по Центральному району управління «Служба у справах дітей» Маріупольської міської ради, як органу опіки та піклування, у судовому засіданні просила заявлені позовні вимоги вирішити з урахуванням прав та законних інтересів дітей, а також враховуючи наданий органом опіки та піклування висновок.

Свідок ОСОБА_10 суду пояснила, що вона знайома з позивачем з березня 2016 року, діти разом ходять до шкоди. Вони мають дружні стосунки, майже кожні вихідні проводять час разом, вона була вдома у позивача. У квартирі гарні умови. Аріна любить батька, проте жити бажає з матірю. Позивач не перешкоджає побаченням батька з дитиною, коли відповідач телефонував доньці, позивач просила її взяти трубку та відповісти. Відповідача бачила на дні народження дівчинки. Дозвілля позивач з донькою проводять без відповідача, оскільки в них напружені стосунки, вони розірвали шлюб. Вона помітила, що коли ОСОБА_8 телефонує батько, дитина починає нервувати. З приводу стосунків дітей між собою може сказати лише те, що ОСОБА_7 був на дні народження ОСОБА_8 трохи пригнічений. Позивач завжди прагнула спілкування з сином, давала йому гроші, запрошувала до себе додому.

Допитана у судовому засіданні в режимі відеоконференції в якості свідка ОСОБА_11 пояснила, що родину ОСОБА_4 знає давно, з позивачем ОСОБА_2 познайомилася під час прогулянки з дитиною. Вони дружили сімями, ходили один до одного в гості. Позивач завжди піклувалася про дітей та чоловіка, весь вільний час присвячувала родині. До певного часу це була дружна сімя. Потім її родина переїхала до ОСОБА_11. Вже після розлучення позивач разом з донькою приїжджали до них в ОСОБА_11, вони разом проводили час. Позивач приїжджала на вихідні або на канікулах. Іноді вона помічала, що коли ОСОБА_8 телефонує батько, вона не хоче відповідати на дзвінки. Вона питала в дитини, чому та так реагує на дзвінки батька. Дівчинка відповідала, що батько іноді може примушувати щось робити, тобто може тиснути психологічно. В той час, як позивач залишила сімю та пішла від відповідача, а ОСОБА_8 ще залишилися проживати з батьком, останній налаштовував доньку проти матері. На теперішній час вона помітила, що дитина стала більш спокійною, відкритою, товариською, спілкується з її донькою по телефону та через Інтернет-мережу. Теперішній чоловік позивача добре ставиться до дитини, уважний, ОСОБА_8 відповідає йому взаємністю.

Допитана у судовому засідання свідок ОСОБА_12 пояснила, що родину ОСОБА_2 знає понад п'ятнадцять років. Сімейні цінності у цій родині завжди були на першому місці. В цій родині завжди всі дбали один про одного. Вона бачила ОСОБА_4, відповідача у справі, разом з дітьми у парку. До неї на прийом як до лікаря-стоматолога часто записував дітей дідусь, батько ОСОБА_13. Вона більше спілкувалася з батьками ОСОБА_13, ніж з відповідачем та позивачем, стосунки були близькими, вона навіть давала їм ключі від своєї квартири в Криму для відпочинку. Про те, що сторони розлучилися деякий час вона навіть не здогадувалася, а тому, коли дівчинку на прийом приводив батько, а матері поруч не було, це не викликало в неї жодних запитань. Дівчинка поводила себе нормально, нічого незвичного вона не помітила. Батьки ОСОБА_13 завжди матеріально допомагали родині сина, навіть віддали їм свою квартиру, а самі залишилися проживати у меншій квартирі. Пояснювали, що так буде краще для дітей та онуків. Батьків позивача вона не знає і ніколи не бачила.

Свідок ОСОБА_14 у судовому засіданні пояснив, що він є рідним братом відповідача. Діти раніше чудово проводили час з бабусею та дідусем, їхніми з ОСОБА_14 батьками. Позивач завжди більше приділяла уваги собі, ніж родині та дітям, могла залишити хвору дитину вдома та поїхати на відпочинок. Дітям приділяла мало уваги, як того потребує звичайне ставлення матері до дітей. Дівчинка зараз знаходиться в тому віці, коли легко піддається впливу, а позивач налаштовує її проти батька, бабусі та дідуся, з якими у позивача також склалися неприязні стосунки. Батьки часто скаржаться на те, що не бачать онучки. Раніше дівчинка любила бабусю і дідуся, а після того, як стала мешкати окремо, уникає побачень з ними, відмовляється спілкуватися.

Допитаний у судовому засіданні у присутності психолога неповнолітній свідок ОСОБА_7 пояснив, що бажає проживати разом з батьком, в нього є своя окрема кімната, компютер, ноутбук, школа знаходиться поряд. До матері в гості його відвозить батько, проте у матері йому не комфортно, він не хоче туди їздити. З молодшою сестрою ОСОБА_14 стосунки погіршилися, мати не дозволяє їй спілкуватися з ним, батьком, а також дідусем та бабусею. Останні не можуть додзвонитися до ОСОБА_14, оскільки мати блокую телефон. Останній раз с сестрою він бачився 9 березня цього року.

Вислухавши пояснення сторін, їх представників, свідків, оцінюючи докази, зібрані у справі в їх сукупності, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правові відносини.

Судом встановлено, що з 15.02.2003 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 31.01.2018 року шлюб розірвано.

Від шлюбу сторони мають двох неповнолітніх дітей сина ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, та доньку ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується свідоцтвом про народження серії 1-НО № 766925 від 09.11.2017 року та свідоцтвом про народження серії 1-НО № 766926 від 09.11.2017 року відповідно.

Встановлено що у вересні 2017 року позивач переїхала проживати разом з донькою до орендованої квартири, що підтверджується договором оренди квартири від 20.09.2017 року та додатком № 1 до нього. До цього дитина мешкала разом з батьком ОСОБА_4, матірю ОСОБА_2 та старшим братом ОСОБА_7 у квартирі, що належить відповідачу ОСОБА_4 за адресою: м. Маріуполь, бул. ШевченкаАДРЕСА_3. Неповнолітній ОСОБА_7 залишився проживати разом з батьком за вищевказаною адресою. Зазначене підтверджується довідкою Центру надання адміністративних послуг Департаменту адміністративних послуг Маріупольської міської ради від 02.02.2018 року; довідками ОСББ «Шевченко 62» за № 32 від 04.12.2017 року та від 07.02.2018 року; свідоцтвом про право власності на житло від 19.10.2006 року, виданого Управлінням міського майна м. Маріуполя та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно Маріупольського бюро технічної інвентаризації № 12502669 від 14.11.2006 року.

З наданих сторонами характеристик та довідок про доходи вбачається, що позивач і відповідач мають позитивні характеристики з місця роботи. Позивач працює на постійні основі у ТОВ «Клініка Здоровя Плюс» на посаді бренд-менеджера, має постійний дохід у вигляді заробітної плати. Відповідач працює на постійній основі у ТОВ «ДІ-АР» на посаді юриста, має постійний дохід у вигляді заробітної плати.

Відповідно до свідоцтва про шлюб серії I-БК № 423244 від 04.05.2018 року позивач ОСОБА_2 зареєструвала шлюб з громадянином ОСОБА_15 Нідерланди Кок Марселіно Хайсбертусом Джерардусом. Згідно довідки від 06.02.2018 року №17 «Маріупольського міського палаца естетичного виховання» ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2, була вихованкою «Народного художнього колективу» ансамблю народного танцю «Світлячок» по листопад 2017 року.

З довідки від 02.02.2018 року № 3 «Комплексної дитячо-юнацької спортивної школи №1» вбачається, що ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, займається греко-римською боротьбою.

Згідно з педагогічною характеристикою Маріупольської спеціалізованої школи І-ІІІ ступенів №66 малолітня ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2, навчається у другому класі. На уроках спокійна, програмний матеріал засвоює на середньому рівні, пам'ять розвинута добре, ввічлива, тактовна, має багато друзів.

Відповідно до педагогічної характеристики Маріупольської спеціалізованої школи І-ІІІ ступенів №66 неповнолітній ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, навчається у девятому класі. На уроках спокійний, мовчазний. У навчанні виявляє початковий і середній рівні успішності. У спілкуванні ввічливий, тактовний, має друзів. Батьківські збори відвідує батько учня та приділяє належну увагу вихованню сина.

Згідно з актом проведення співбесіди з неповнолітнім ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_7 мешкає разом з батьком з вересня 2017 року. Дуже любить сестру ОСОБА_8 та бажає, щоб вона жила разом з ним та батьком. На пряме запитання про бажання жити з кимось з батьків відповів впевнено та виявляє бажання жити разом з батьком.

Згідно з актом проведення співбесіди з малолітньою ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_8 мешкає разом з матірю. Дуже любить брата ОСОБА_7 та обох батьків. З батьком та братом спілкується на вихідних, та відвідувала їх за місцем їх мешкання. На пряме запитання про бажання жити з кимось з батьків відповіла впевнено та виявляє бажання жити разом з матірю.

Згідно з наданими КЗ «Маріупольська спеціалізована школа I-III ступенів № 66 Маріупольської міської ради Донецької області» інформацією відсутність ОСОБА_8, учениці ІНФОРМАЦІЯ_5, у школі за запитуваний період з 01.09.2017 року до 20.02.2018 року, зокрема, 29.09.2017р., 06.10.2017р., 12.10.2017р., 15.11.2017р., 11.12.2017р. - 15.12.2017р., 09.02.2018р. 16.02.2018р. обумовлена поважними причинами, а саме: у звязку з відїздом та хворобою (довідка № 65 від 26.02.2018 року, довідка № 283 від 25.09.2018р.).

Висновком органу опіки та піклування від 18.05.2018 року № 13-31-84 визнано за доцільне визначити місце проживання неповнолітнього ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, разом з батьком ОСОБА_4, малолітньої ОСОБА_8, 05.02.2010 року, разом з матірю ОСОБА_2

Згідно з довідками, виданими 06.02.2018 року Центральним обєднаним управлінням Пенсійного фонду України м. Маріуполя Донецької області, ОСОБА_16 та ОСОБА_7 перебувають на обліку у відділенні пенсійного фонду та отримують пенсію за вислугу років та за віком відповідно.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд виходить з наступного.

Відповідно до частин першої, другої статті 24 Конституції України громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Відповідно до ст. 141 СК України батько і мати мають рівні права та обов'язки по відношенню до дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їх прав по відношенню до дитини.

Частина 2, 3 Закону України «Про охорону дитинства» передбачає, що кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Статтями 11 та 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на проживання в сімї разом з батьками або в сімї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обовязки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обовязком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Згідно з ч. 2 ст. 160 Сімейного кодексу України, місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини.

Відповідно до ст.161 Сімейного кодексу України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення.

Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

Відповідно до п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та з'ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати. Судам слід враховувати також положення ст. 160 СК України, якою передбачено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків, яка досягла десяти років, - за спільною згодою батьків та самої дитини, а місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

Відповідно до ст.ст. 81, 89 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Таким чином, системний аналіз вищезазначених правових норм дозволяє зробити висновок про те, що законодавство України не містить норм, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною.

Надані відповідачем довідки про розмір пенсії його батьків ОСОБА_17 та ОСОБА_16 суд не бере до уваги, оскільки вони не є належними доказами у справі. При цьому суд виходить з того, що саме батьки або особи, що їх замінюють, зобовязані утримувати дітей, а тому вказані у довідках відомості не стосуються предмета спору та не впливають на вирішення питання щодо місця проживання неповнолітніх дітей.

Позивач, обґрунтовуючи свої позовні вимоги, посилається на принцип 6 Декларації прав дитини, яким проголошено, що малолітня дитина, крім випадків, коли є виняткові обставини, не має розлучатися зі своєю матірю.

З приводу вказаного суд зазначає наступне.

Декларацією прав дитини, прийнятою резолюцією 1386 (ХIV) Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1959 року проголошено прицип № 6, згідно з яким дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона має, якщо це можливо, зростати в піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, у будь-якому разі в атмосфері любові та моральної і матеріальної забезпеченості; малолітня дитина, крім випадків, коли є виняткові обставини, не має розлучатися зі своєю матірю.

Проте, при цьому, на думку суду, під забороною розлучення дитини зі своєю матір'ю в контексті Декларації прав дитини слід розуміти не обов'язковість спільного проживання матері та дитини, а право на їх спілкування, турботу з боку матері та забезпечення з боку обох батьків, у тому числі й матері, прав та інтересів дитини, передбачених цією Декларацією та Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції ООН «Про права дитини» від 20 листопада 1989 року в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

При цьому положення вказаної Конвенції, яка ратифікована Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, узгоджуються з нормами Конституції України та законів України, тому саме її норми зобов'язані враховувати усі суди України, розглядаючи справи, які стосуються прав дітей.

Відповідно до частин першої та другої статті 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім'ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім'ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками спору щодо її місця проживання.

Таким чином, з досягненням віку 10 років у дитини з'являється право не тільки бути вислуханою і почутою, але й право брати активну участь у вирішенні своєї долі, зокрема, у визначенні місця проживання. Лише в разі збігу волі трьох учасників переговорного процесу - матері, батька, дитини можна досягти миру і згоди.

Аналогічні положення закріплені у статті 12 Конвенції про права дитини, згідно з якою держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що торкаються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю.

Відповідно до статті 6 Європейської конвенції про здійснення прав дітей від 25 січня 1996 року під час розгляду справи, що стосується дитини, перед прийняттям рішення судовий орган надає можливість дитині висловлювати її думки і приділяє їм належну увагу.

З цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою в ході будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що торкається дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства. Закріплення цього права підкреслює, що дитина є особистістю, з думкою якої потрібно рахуватись, особливо при вирішенні питань, які безпосередньо її стосуються.

Ухвалюючи рішення у справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13), ЄСПЛ указав на те, що при визначенні найкращих інтересів дитини в конкретній справі слід брати до уваги два міркування: по-перше, у найкращих інтересах дитини зберегти її зв'язки із сім'єю, крім випадків, коли доведено, що сім'я непридатна або неблагополучна; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (пункт 100 рішення від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України», заява № 10383/09).

У зазначених справах ЄСПЛ не визначав обов'язкового врахування судами принципу 6 Декларації прав дитини.

Підсумовуючи слід зазначити, що Декларація прав дитини не є міжнародним договором. Разом з тим положення Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, про те, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (стаття 3), узгоджуються з нормами Конституції України та законів України, тому саме її норми зобов'язані враховувати усі суди України, розглядаючи справи, які стосуються прав дітей.

Таким чином, суд при прийнятті рішення надає переваги та керується ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, яка передбачає, що в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Зокрема, зібрані у справі докази свідчать про те, що сторони постійно піклуються про дітей, беруть участь у їх духовному та фізичному розвиткові; за межами шкільного навчання діти відвідують додаткові заняття, гуртки; на час розгляду справи неповнолітній ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3, надає більшої прихильності батькові, з яким проживає, а малолітня ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_4, більш прихильна до матері та бажає проживати з нею. В обох сторін наявне упоряджене жиле приміщення, створено умови належного виховання та розвитку дітей.

Суд, вирішуючи спірні правовідносини, враховує, також, постанову ОСОБА_18 Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року № 402/428/16-ц, у якій суд касаційної інстанції відступив від висновків Верховного Суду України, висловлених, зокрема, у постанові від 14 грудня 2016 року у справі № 6-2445цс16, щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, а саме статті 161 СК України та принципу 6 Декларації прав дитини, про обов'язковість брати до уваги принцип 6 Декларації прав дитини стосовно того, що малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини бути розлучена зі своєю матір'ю. ОСОБА_18 Верховного Суду дійшла висновку, що при визначенні місця проживання дитини першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини в силу вимог статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року.

Суд також враховує висновок органу опіки та піклування від 18.05.2018 року № 13-31-84 згідно з яким визнано за доцільне визначити місце проживання неповнолітнього ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, разом з батьком ОСОБА_4, малолітньої ОСОБА_8, 05.02.2010 року, разом з матірю ОСОБА_2

Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв'язки, місце навчання, психологічний стан тощо. При ухваленні рішення суд враховує зазначені норми та приходить до висновку про задоволення позову частково, а саме: задоволення позову в частині визначення місця проживання малолітньої ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_4, з матірю, та відмову у задоволенні позову в частині визначення місця проживання неповнолітнього сина ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3, з матірю ОСОБА_2, що не порушує батьківські права кожного з батьків та якнайкраще забезпечує інтереси обох дітей.

На підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору пропорційно до задоволених вимог у розмірі 320 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 12, 13, 18, 81, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_4, третя особа служба у справах дітей Маріупольської міської ради по Центральному району управління «Служба у справах дітей» Маріупольської міської ради, про визначення місця проживання неповнолітніх дітей задовольнити частково.

Визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2, з матірю ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_6, за адресою проживання матері: АДРЕСА_4.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 витрати по сплаті судового збору в розмірі 320 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Донецького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Особа, яка брала участь у справі, але не була присутня при оголошенні рішення, може оскаржити рішення протягом 30 днів з дня отримання копії рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повне судове рішення рішення виготовлено 02.11.2018 року.

Позивач - ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_6, РНОКПП НОМЕР_1, місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_7.

Відповідач - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_8, РНОКПП НОМЕР_2, зареєстроване місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_9, бул. ШевченкаАДРЕСА_3.

Третя особа - служба у справах дітей Маріупольської міської ради по Центральному району управління «Служба у справах дітей» Маріупольської міської ради, зареєстроване місцезнаходження: м. Маріуполь, пр. Миру, буд. 70.

Суддя С.В.Кулик