Дата документу 29.10.2018 Справа № 320/3891/17
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Є.У.№ 320/3891/17 Головуючий у 1 інстанції: Міщенко Т.М.
№ 22-ц/807/359/18 Суддя-доповідач: Крилова О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 жовтня 2018 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого: Крилової О.В.

суддів: Кухаря С.В.

Полякова О.З.

розглянувши апеляційну скаргу Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Надра» в особі Стрюкової Ірини Олександрівни на заочне рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 08 грудня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Надра» про визнання зобов'язання припиненим,

ВСТАНОВИЛА:

У червні 2017 року ОСОБА_4 звернувся до суду із вищевказаним позовом, в обґрунтування якого зазначав, що 26 вересня 2006 року між ним та ПАТ КБ Надра (раніше ВАТ КБ Надра) був укладений кредитний договір № 05/2006/0475 Фка, відповідно до умов банк надав у строкове оплатне користування грошові кошти в сумі 25 821 доларів США у термін до 20.09.2011 року.

Відповідно до п. 1.3.2. кредитного договору плата за управління кредитом сплачується позичальником щомісячно, протягом всього терміну користування кредитом із розрахунку 0,4 % від розміру фактичного залишку заборгованості за кредитом (без урахування розміру відсотків, які позичальник повинен сплатити банку), зазначеним у п.1.1. кредитного договору.

Згідно із п. 3.3.2 та п. 3.3.3. кредитного договору повернення коштів та сплата відсотків відбувається шляхом сплати мінімально необхідного платежу, розмір якого складає 612 доларів США 90 центів та вноситься щомісячно до 20 числа поточного місяця.

Відповідно до п. 4.2.4. кредитного договору банк має право вимагати дострокового виконання зобов'язань щодо повернення кредиту, сплати нарахованих відсотків та інших платежів, передбачених цим договором, а також можливих штрафних санкцій, якщо відповідач не в повному обсязі сплатив черговий платіж у термін, визначений у п. 3.3.3. кредитного договору.

Пунктом 5 кредитного договору передбачено, що у разі прострочення відповідачем строку сплати мінімального необхідного платежу по погашенню кредиту або порушення строків сплати відсотків, відповідач сплачує банку пеню в розмірі 1% від несвоєчасно сплаченої суми за кожен день прострочення, відповідно до п. 5.2. відповідач не має права порушувати вимоги п.п. 4.3.1.,4.3.2,4.3.7,4.3.9, договору, а у разі порушення відповідач зобов'язаний сплатити банку штраф в розмірі 10% від суми кредиту.

Умови основного зобов'язання забезпечені були порукою фізичної особи ОСОБА_5 та заставою ТЗ - OPEL Vectra, 2006 року випуску. Мета кредитування - придбання транспортного засобу.

26.09.2006 року для забезпечення виконання позивачем своїх зобов'язань за кредитним договором перед банком був укладений договір поруки № 05/2006/0475 Фка з ОСОБА_5

У відповідності до п. 1.2 договору поруки поручитель відповідає перед банком в повному обсязі. Крім того, згідно вищезазначеного пункту договору поруки поручитель та боржник відповідають перед банком як солідарні боржники, що означає абсолютне право банку як кредитора вимагати виконання зобов'язань вказаних у п. 1.1 цього договору повністю як від позичальника та поручителя разом, так і від кожного окремо. У відповідності з п. 1.3 договору поруки відповідальність поручителя виникає у випадку невиконання позичальником як будь-якої частини зобов'язань, так і не виконання зобов'язань в повному обсязі.

У зв'язку із порушенням умов кредитного договору, відповідач звернувся до суду із позовом про стягнення заборгованості за кредитом, і згідно рішення суду від 25.04.2012 року у справі №815/1212/2012 з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 солідарно було стягнуто 203 210 грн. 20 коп., яка складається з суми заборгованості за кредитом в розмірі 127 985 грн 33 коп., з суми заборгованості за відсотками в розмірі 32 518 грн. 72 коп., з суми заборгованості за комісією в розмірі 14 051 грн. 65 коп., з суми заборгованості за пенею в розмірі 8024 грн. 30 коп., з суми погашення штрафу в розмірі 20 630 грн. 20 коп.

Рішення про стягнення боргу було пред'явлено до виконання у ВДВС Мелітопольського МРУЮ знаходився виконавчий лист №815/1212/2012, виданий 12.07.2012 року Мелітопольським міськрайонним судом Запорізької області про стягнення з позивача на користь ПАТ КБ Надра заборгованості за кредитом в сумі 205 242 грн. 30 коп. В рамках виконання документа зверталося стягнення на автомобіль OPEL Vectra, 2006 року випуску, державний номер НОМЕР_1, що є у власності позивача і виступав як предмет застави.

Зобов'язання, встановлене за рішенням суду, виконано позивачем повністю, суму боргу сплачено на депозит ВДВС, з якого кошти, належні банкові, спрямовані на рахунки банку. Виконавче провадження завершено у зв'язку із добровільним, фактичним і повним виконанням рішення суду. На підтвердження вказаних обставин, в матеріалах справи наявна копія постанови про закінчення виконавчого провадження.

Посилаючись на зазначені обставини просив суд, визнати припиненими правовідносини, що випливають з Кредитного договору № 05/2006/0475 Фка від 26.09.2006 року, що укладений між ОСОБА_4 та Закритим акціонерним товариством комерційний банк Надра (нині ПАТ КБ Надра) та виключити з державного реєстру обтяжень рухомого майна всі обтяження, пов'язані із заставою автомобіля марки OPEL Vectra, 2006 року випуску, державний номер НОМЕР_2.

Заочним рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 08 грудня 2017 року позов задоволено.

Визнано припиненими правовідносини, що випливають з Кредитного договору № 05/2006/0475 Фка від 26.09.2006 року, що був укладений між ОСОБА_4 та Закритим акціонерним товариством комерційний банк Надра (нині Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Надра»).

Виключено з державного реєстру обтяжень рухомого майна всі обтяження, пов'язані із заставою автомобіля марки OPEL Vectra, 2006 року випуску, державний номер НОМЕР_2, що належить ОСОБА_4.

Не погоджуючись з рішенням суду Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ КБ «Надра» в особі Стрюкової І.О. подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

В апеляційній скарзі зазначає, що судом першої інстанції зроблений хибний висновок про те, що договірні відносини припинені, ухвалення судового рішення про задоволення вимог кредитора не припиняє зобов'язальних правовідносин сторін договору.

Також посилається на правову позицію, викладену у Постанові Верховного суду України від 23 вересня 2015 року ( справа 6 -120 цс15) за якою наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора яке не виконане боржником, не припиняє відносини сторін кредитного договору, не звільняє боржника та поручителя від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та на позбавляє права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору.

Також в апеляційній скарзі наводяться інші доводи, які на думку відповідача зумовлюють скасування оскарженого судового рішення.

Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.

Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Зважаючи на те, що справа є малозначною, її розгляд здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

За правилом статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

За ст. 375 ЦПК суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що 26 вересня 2006 року між позивачем та ПАТ КБ Надра (раніше ВАТ КБ Надра) був укладений кредитний договір № 05/2006/0475 Фка, відповідно до умов банк надав у строкове оплатне користування грошові кошти в сумі 25 821 доларів США у термін до 20.09.2011 року.

Відповідно до п. 1.3.2. кредитного договору плата за управління кредитом сплачується позичальником щомісячно, протягом всього терміну користування кредитом із розрахунку 0,4 % від розміру фактичного залишку заборгованості за кредитом (без урахування розміру відсотків, які позичальник повинен сплатити банку), зазначеним у п.1.1. кредитного договору.

Згідно із п. 3.3.2 та п. 3.3.3. кредитного договору повернення коштів та сплата відсотків відбувається шляхом сплати мінімально необхідного платежу, розмір якого складає 612 доларів США 90 центів та вноситься щомісячно до 20 числа поточного місяця.

Відповідно до п. 4.2.4. кредитного договору банк має право вимагати дострокового виконання зобов'язань щодо повернення кредиту, сплати нарахованих відсотків та інших платежів, передбачених цим договором, а також можливих штрафних санкцій, якщо відповідач не в повному обсязі сплатив черговий платіж у термін, визначений у п. 3.3.3. кредитного договору.

Пунктом 5 кредитного договору передбачено, що у разі прострочення відповідачем строку сплати мінімального необхідного платежу по погашенню кредиту або порушення строків сплати відсотків, відповідач сплачує банку пеню в розмірі 1% від несвоєчасно сплаченої суми за кожен день прострочення, відповідно до п. 5.2. відповідач не має права порушувати вимоги п.п. 4.3.1.,4.3.2,4.3.7,4.3.9, договору, а у разі порушення відповідач зобов'язаний сплатити банку штраф в розмірі 10% від суми кредиту.

Умови основного зобов'язання забезпечені були порукою фізичної особи ОСОБА_5 та заставою ТЗ - OPEL Vectra, 2006 року випуску. Мета кредитування - придбання транспортного засобу.

26.09.2006 року для забезпечення виконання позивачем своїх зобов'язань за кредитним договором перед банком був укладений договір поруки № 05/2006/0475 Фка з ОСОБА_5

У відповідності до п. 1.2 договору поруки поручитель відповідає перед банком в повному обсязі. Крім того, згідно вищезазначеного пункту договору поруки поручитель та боржник відповідають перед банком як солідарні боржники, що означає абсолютне право банку як кредитора вимагати виконання зобов'язань вказаних у п. 1.1 цього договору повністю як від позичальника та поручителя разом, так і від кожного окремо. У відповідності з п. 1.3 договору поруки відповідальність поручителя виникає у випадку невиконання позичальником як будь-якої частини зобов'язань, так і не виконання зобов'язань в повному обсязі.

У зв'язку із порушенням умов кредитного договору, відповідач звернувся до суду із позовом про стягнення заборгованості за кредитом, і згідно рішення суду від 25.04.2012 року у справі №815/1212/2012 з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 солідарно було стягнуто 203 210 грн. 20 коп., яка складається з суми заборгованості за кредитом в розмірі 127 985 грн 33 коп., з суми заборгованості за відсотками в розмірі 32 518 грн. 72 коп., з суми заборгованості за комісією в розмірі 14 051 грн. 65 коп., з суми заборгованості за пенею в розмірі 8 024 грн. 30 коп., з суми погашення штрафу в розмірі 20 630 грн. 20 коп.

Рішення про стягнення боргу було пред'явлено до виконання у ВДВС Мелітопольського МРУЮ знаходився виконавчий лист №815/1212/2012, виданий 12.07.2012 року Мелітопольським міськрайонним судом Запорізької області про стягнення з позивача на користь ПАТ КБ Надра заборгованості за кредитом в сумі 205 242 грн. 30 коп. В рамках виконання документа зверталося стягнення на автомобіль OPEL Vectra, 2006 року випуску, державний номер НОМЕР_1, що є у власності позивача і виступав як предмет застави.

Зобов'язання, встановлене за рішенням суду, виконано позивачем повністю, суму боргу сплачено на депозит ВДВС, з якого кошти, належні банкові, спрямовані на рахунки банку. Виконавче провадження завершено у зв'язку із добровільним, фактичним і повним виконанням рішення суду. На підтвердження вказаних обставин, в матеріалах справи наявна копія постанови про закінчення виконавчого провадження.

З огляду на зазначені встановлені факти, суд першої інстанції зробив правильний висновок про те, що у випадку пред'явлення вимоги про дострокове повне повернення позики та належних кредитору процентів вважається, що строк договору настав і позичальник повинен повернути кредитору позику у повному обсязі та нараховані на час повернення проценти.

Вимога про дострокове повернення позики та належних процентів може бути задоволена шляхом добровільного повернення позичальником заборгованості або її стягнення в судовому порядку за судовим рішенням.

Досліджуючи правильність викладеної судом першої інстанції позиції судова колегія виходить з системного аналізу норм матеріального права та враховує наступне.

Відповідно до змісту статті 526 ЦК України зобов'язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору й вимогами ЦК України. За статтею 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно пунктами 3 та 4 частини першої статті 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки, відшкодування збитків.

Згідно з частиною першою статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати відсотків.

У рішенні Конституційного Суду України від 09 липня 2002 року № 15-рп/2002 визначено, що обрання певного засобу правового захисту, у тому числі й досудового врегулювання спору, є правом, а не обов'язком особи, яка добровільно, виходячи з власних інтересів, його використовує. Встановлення законом обов'язкового досудового врегулювання спору обмежує можливість реалізації права на судовий захист.

Таким чином, позикодавець наділений можливістю реалізувати своє право в порядку частини другої статті 1050 ЦК України на дострокове повернення йому частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України, як шляхом пред'явлення досудової вимоги, так і судової.

Пред'явлення вимоги про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом змінює строк виконання зобов'язання.

Задовольняючи позов про визнання припиненими правовідносин, які випливають з кредитного договору, суд першої обґрунтував свою позицію тією обставиною, що банк, звернувшись до суду із позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором, скористався своїм правом на дострокове стягнення усієї суми заборгованості, а тому кредитний договір припинив свою дію, відтак вважати правовідносини, які існували з приводу змісту договору, такими, що тривають.

Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18) викладено правовий висновок, згідно з яким право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред'явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов'язання.

Верховний Суд констатував, що кредитор, пред'явивши вимогу про дострокове повернення частини позики, що залишилася, та сплати належних йому до процентів, що стягнуто на підставі раніше ухваленого рішення суду, припинив своє право як кредитодавця нараховувати відсотки, передбачені кредитним договором.

В оцінці спірних правовідносин під час розгляду цієї справи для колегії суддів є обов'язковою правова позиція, викладена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, провадження № 14-10цс18, відповідно до пункту 54 якої право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред'явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов'язання.

У Постанові Великої Палати Верховного суду від 04 липня 2018 року (справа № 310/11534/13-ц, провадження № 14-154цс18), Верховним судом констатовано, що загальновизнаний принцип правової визначеності передбачає стабільність правового регулювання і виконуваність судових рішень.

Керуючись однією з аксіом цивільного судочинства: "Placuit in omnibus rebus praecipuum esse iustitiae aequitatisque quam stricti iuris rationem", що означає "У всіх юридичних справах правосуддя й справедливість мають перевагу перед строгим розумінням права", Велика Палата Верховного Суду відступила від правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року у справі № 6-1206цс15, на який послався заявник апеляційної скарги у даній справі.

Відступ від правового висновку мотивований серед іншого, наступним.

Згідно із частиною першою статті 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Кредитним договором, укладеним між сторонами, банку надано право вимагати дострокового повернення кредиту, сплати процентів за користування ним, а позичальник зобов'язаний виконати зазначені зобов'язання.

Банк використав право вимагати дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України, та пені за порушення умов договору, шляхом стягнення цих коштів у судовому порядку.

Такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов'язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом.

За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Велика Палата Верховного Суду зробила правовий висновок про те, що наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав не в повному обсязі, не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, який у цій частині змінений кредитором, що засвідчено в судовому рішенні.

Таким чином, припинення зобов'язань за кредитним договором не позбавляє кредитора вимагати застосування до боржника наслідків несвоєчасного виконання судового рішення, проте такі обов'язки виникають із дій або бездіяльності сторін щодо виконання судового рішення, а не умов кредитного договору.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що були відсутні підстави для закінчення виконавчого провадження, а також на те, що згідно кредитного договору визначений грошовий еквівалент в іноземній валюті, а тому і погашення заборгованості повинно бути проведено в доларах США, не спростовують висновків суду першої інстанції та не відносяться до сутності позову, зміст якого полягає у визнанні припиненими відносин з кредитного договору та не стосуються обставин виконання судового рішення про стягнення заборгованості або належності здійснення виконання цього судового рішення.

Відтак судова колегія не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного судового рішення.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 382 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Надра» в особі Стрюкової Ірини Олександрівни - залишити без задоволення.

Заочне рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 08 грудня 2017 року по цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте вона може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повна постанова складена 29.10.2018 р.

Головуючий:

Судді: