Ухвала

Іменем України

26 вересня 2018 року

м. Київ

справа № 760/4472/16-ц

провадження № 61-44396 ск 18

Верховний Суд у складі судді Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Сімоненко В. М., вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3, на рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 15 лютого 2018 року та постанову Апеляційного суду м. Києва від 13 вересня 2018 року у справі за позовом Національного технічного університету України «Київський політехнічний університет» до ОСОБА_2 про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки шляхом знесення самочинно побудованого гаража,

ВСТАНОВИВ :

Позивач звернувся до Солом'янського районного суду м. Києва з позовом звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки шляхом знесення самочинно побудованого гаража та просив зобов'язати відповідачку звільнити самовільно зайняту земельну ділянку біля гуртожитку АДРЕСА_1, шляхом знесення самочинно побудованого гаража, посилаючись на те, що за Національним технічним університетом України «Київський політехнічний інститут» на підставі державного акту серії НОМЕР_1 від 5 жовтня 2005 року закріплена на праві постійного користування земельна ділянка площею 18 326 кв. м.

В територіальних межах вказаної земельної ділянки біля гуртожитку АДРЕСА_1 відповідачкою був розміщений металевий гараж.

11 серпня 2015 року відповідачка звернулася до Національного технічного університету України «Київський політехнічний інститут імені Ігоря Сікорського» про укладення договору оренди земельної ділянки, на якій розміщено самочинно побудований гараж. При цьому зазначила, що земельна ділянка для розміщення гаража в установленому законом порядку їй не передавалась.

Таким чином, земельна ділянка є самовільно зайнятою та встановлений гараж підлягає знесенню, про що 17 серпня 2015 року листом було повідомлено відповідача та надано строк на звільнення земельної ділянки до 1 вересня 2015 року.

Виходячи з того, що дані вимоги університету, як власника земельної ділянки, відповідачкою не виконані, просив суд задовольнити позовні вимоги.

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 15 лютого 2018 року, залишене без змін постановою Апеляційного суду м. Києва від 13 вересня 2018 року позов задоволено.

Зобов'язано ОСОБА_2 звільнити самовільно зайняту земельну ділянку біля гуртожитку АДРЕСА_1 що належить на праві власності Національному технічному університету України «Київський політехнічний інститут імені Ігоря Сікорського», шляхом знесення за власний рахунок самочинно побудованого гаража.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Національного технічного університету України «Київський політехнічний інститут імені Ігоря Сікорського» судовий збір.

19 вересня 2018 року представником відповідачки - ОСОБА_3 подано до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 15 лютого 2018 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 13 вересня 2018 року, в якій він просить скасувати оскаржувані ним судові рішення та передати справу до суду першої інстанції на новий розгляду.

Верховний Суд, дослідивши подану касаційну скаргу та додані до неї документи, оскаржуване судове рішення, зробив висновок, що у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з таких підстав.

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, яке не підлягає касаційному оскарженню.

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Зазначений перелік є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає.

Відповідно до частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є: справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п'ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Частина перша статті 274 ЦПК України визначає, що у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються: малозначні справи і справи, що виникають з трудових відносин, а згідно частини другої цієї статті - може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.

Відповідно до частини четвертої статті 274 ЦПК України, в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів та поділ майна подружжя; щодо спадкування; щодо приватизації державного житлового фонду; щодо визнання необґрунтованими активів та їх витребування відповідно до глави 12 цього розділу; в яких ціна позову перевищує п'ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; інші вимоги, об'єднані з вимогами у спорах, вказаних у пунктах 1 - 5 цієї частини.

Системний аналіз частини шостої статті 19, статті 274 ЦПК України дає підстави для висновку, що малозначними у цивільному процесі є, зокрема, справи незначної складності, визнані судом малозначними (за виключенням справ, які мають розглядатися тільки за правилами загального позовного провадження) та які фактично можна поділити на: справи, у яких ціна позову не перевищує 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи незначної складності з ціною позову, що не перевищує п'ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи незначної складності, у яких не можливо встановити ціну позову (немайнові вимоги), за виключеннями відповідно до частини четвертої статті 274 ЦПК України та пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

При вирішенні питання про розгляд справи в порядку спрощеного або загального позовного провадження суд враховує критерії, визначені в частині третій статті 274 ЦПК України, а саме: ціну позову; значення справи для сторін; обраний позивачем спосіб захисту; категорію та складність справи; обсяг та характер доказів у справі, в тому числі чи потрібно у справі призначити експертизу, викликати свідків тощо; кількість сторін та інших учасників справи; чи становить розгляд справи значний суспільний інтерес; думку сторін щодо необхідності розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження.

Предметом позову в даній справі є вимога про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки шляхом знесення самочинно побудованого гаража, що є справою незначної складності та не належить до виключень із цієї категорії, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.

Таким чином ця справа є малозначною в силу своїх властивостей.

Крім того, відповідно до частини першої статі 411 ЦПК України судові рішення підлягають обов'язковому скасуванню з направленням справи на новий розгляд, якщо: справу розглянуто і вирішено неповноважним складом суду; в ухваленні судового рішення брав участь суддя, якому було заявлено відвід, і судом касаційної інстанції визнано підстави про відвід обґрунтованими; судове рішення не підписано будь-яким із суддів або підписано не тими суддями, що зазначені в судовому рішенні; судове рішення ухвалено суддями, які не входили до складу колегії, що розглянула справу; справу розглянуто за відсутності будь-кого з учасників справи, належним чином не повідомлених про дату, час і місце судового засідання, якщо такий учасник справи обґрунтовує свою касаційну скаргу такою підставою; судове рішення ухвалено судом з порушенням правил інстанційної або територіальної юрисдикції; суд розглянув в порядку спрощеного позовного провадження справу, яка підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження;

У цій справі обставин, передбачених частиною першою статті 411, частиною четвертою статті 274 або пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судові рішення в малозначних справах підлягають касаційному оскарженню або обставин, за яких судове рішення підлягає обов'язковому скасуванню не встановлено.

Керуючись пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі судді Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ :

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3, на ухвалу рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 15 лютого 2018 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 13 вересня 2018 року у справі за позовом Національного технічного університету України «Київський політехнічний університет» до ОСОБА_2 про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки шляхом знесення самочинно побудованого гаража відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя В. М. Сімоненко