ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 554/6822/18 Номер провадження 22-ц/814/174/18Головуючий у 1-й інстанції Троцька А. І. Доповідач ап. інст. Дорош А. І.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 жовтня 2018 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді - доповідача: Дорош А.І.

Суддів: Лобова О.А., Триголова В.М.

при секретарі: Ачкасовій О.Н.

переглянув у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві у порядку спрощеного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на ухвалу Октябрського районного суду м. Полтави від 30 серпня 2018 року ухвалену суддею Троцькою А.І., повний текст ухвали складено - дати не вказано

у справі за заявою ОСОБА_2 про видачу судового наказу про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні із Полтавського кооперативного коледжу Полтавської облспоживспілки, -

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2018 року ОСОБА_2 звернулася до суду з заявою про видачу судового наказу про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні із Полтавського кооперативного коледжу Полтавської облспоживспілки.

Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 30.08.2018 року відмовлено у видачі судового наказу за заявою ОСОБА_2 про видачу судового наказу про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні із Полтавського кооперативного коледжу Полтавської облспоживспілки.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що у відповідності до вимог ч. 3 ст. 163 ЦПК України до заяви ОСОБА_2 додано контракт з працівником, розрахункові листи та виписки по рахунку у АТ КБ «ПриватБанк», проте, у жодному із долучених документів не зазначено розмір заробітної плати ОСОБА_3 та наявності і розмір заборгованості на час звернення до суду, що унеможливлює встановити правильність розрахунків заборгованості.

Не погодившись з вказаною ухвалою, її в апеляційному порядку оскаржила ОСОБА_3, яка, посилаючись на неповне з»ясування судом обставин справи, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права, висновки суду не відповідають обставинам справи, просить ухвалу суду скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Апеляційна скарга мотивована тим, що факт не проведення у день її звільнення повного розрахунку підтверджується розрахунковими листами, виготовленими бухгалтерією боржника, копії яких додано нею до заяви про видачу судового наказу. У заяві вона навела свій розрахунок середньої заробітної плати з 01.09.2017 р. (дата виникнення заборгованості) по 09.11.2017 р. (дата остаточного розрахунку), який є достовірним, якісно вираженим, документально підтвердженим та таким, що піддається перевірці. Постановляючи ухвалу, суд першої інстанції неправильно визначив підставу заяви.

У відзиві на апеляційну скаргу боржник просить відмовити у її задоволенні.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.3 ст.3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. 1. ст. 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обовязки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно встановлених судом першої інстанції та неоспорених обставин, вбачається, що заявник ОСОБА_2 до заяви про видачу судового наказу надала ксерокопію контракту з педагогічним працівником (а.с. 3-5), ксерокопії розрахункових листів (а.с. 6), ксерокопії виписок по рахунку у АТ КБ «ПриватБанк» (а.с. 7-11), ксерокопії індивідуальних відомостей про застраховану особу з Пенсійного фонду України (а.с. 12-15), ксерокопію довідки МСЕК (а.с. 16), які завірені особисто заявником ОСОБА_2

З матеріалів справи вбачається, що предметом заяви є стягнення з боржника середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнення за період з 01.09.2017 р. по 09.11.2017 р. у розмірі 24 420,13 грн.

Частиною 3 ст. 163 ЦПК України передбачено надання до заяви про видачу судового наказу відповідних документів, а саме п.4 цієї норми передбачено надання інших документів або їх копій, що підтверджують обставини, якими заявник обгрунтовує свої вимоги.

Суд першої інстанції, постановляючи ухвалу, виходив з того що заявник такі документи або їх копії не надала, оскільки у жодному із наданих нею документів не зазначено розмір заробітної плати, не підтверджено наявність і розмір заборгованості при звільненні, надані документи унеможливлюють перевірити правильність проведеного заявником розрахунку середнього заробітку за час затримки повного розрахунку.

Апеляційний суд у складі колегії суддів погоджується з висновком місцевого суду з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Постановою КМ України від 08.02.1995 року № 100 затвердженого Порядок обчислення середньої заробітної плати. Згідно п.п. л) п. 1. цей Порядок обчислення середньої заробітної плати застосовується в інших випадках, коли згідно з чинним законодавством виплати провадяться виходячи із середньої заробітної плати. Пункт ІІ Порядку … передбачає період, за яким обчислюється середня заробітна плата, а саме середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата.

Належним та допустимим доказом щодо розміру середньої заробітної плати працівника, обчисленої у відповідності до вище вказаного Порядку … , є довідка бухгалтерії відповідної установи за підписом керівника та головного бухгалтера засвідчена печаткою установи.

У даному випадку заявник ОСОБА_2 до заяви про видачу судового наказу додала ксерокопії розрахункових листів (а.с. 6) та ксерокопії виписок по рахунку у АТ КБ «ПриватБанк» (а.с. 7-11), які не є належним та допустимими доказами.

Крім цього вбачається, що порівнюючи суми, які зазначені у розрахункових листах як розмір заробітної плати та аванс, не відповідають сумі, яка зазначена як сума, що підлягає виплаті на руки, тобто вбачається невідповідність зазначених сум у розрахункових листах, у зв»язку з чим дані розрахункових листів викликають сумніви у їх достовірності.

Ксерокопії виписок по рахунку у АТ КБ «ПриватБанк» на ім»я заявника відображають деталі певних операцій протягом відповідного періоду, однак, не містять відомостей про дійсний середній заробіток заявника, який застосовується для обчислення середнього заробітку за час затримки розрахунку при вирішенні питання про видачу судового наказу.

Доводи апеляційної скарги про те, що заявник навела у заяві розрахунок середньої заробітної плати за період з 01.09.2017 р. (дата виникнення заборгованості) по 09.11.2017 р. (дата остаточного розрахунку), виходячи із даних розрахункових листів, не заслуговує на увагу, оскільки розрахункові листи є неналежними доказами розміру середньої заробітної плати.

Також не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції неправильно визначив предмет позову, оскільки це не відповідає дійсності, т.я. для вирішення питання про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку заявник дійсно мала надати докази того, що в день звільнення боржник не провів з нею остаточний розрахунок, мав заборгованість відповідного розміру та докази того, коли остаточно провів з нею розрахунок, з ксерокопії виписок по рахунку у АТ КБ «ПриватБанк» на ім»я заявника вбачається, що 05.09.2017 р. зарахована зарплата у розмірі 215,36 грн., 11.09.2017 р. у розмірі 617,25 грн., 11.10.2017 р. 1 000,00 грн., 09.11.2017 р. 2 700,00 грн., заявником не надано доказів відносно того, яка загальна сума заборгованості на день її звільненні існувала.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що ухвала місцевого суду постановлена з дотриманням норм матеріального та процесуального права, висновки місцевого суду відповідають обставинам справи, тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін.

Відповідно до ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Керуючись ст. ст. 367 ч.1, 2, 374 ч.1 п.1, 375 ч.1, 381 384 ЦПК України, Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Ухвалу Октябрського районного суду м. Полтави від 30 серпня 2018 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на неї подається протягом тридцяти днів з дня її прийняття безпосередньо до суду касаційної інстанції, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 31 жовтня 2018 року.

Головуючий суддя-доповідач Дорош А.І.

Судді: Лобов О.А.

Триголов В.М.