Справа № 419/2433/18
Провадження № 2/419/537/2018
29 жовтня 2018 року Новоайдарський районний суд Луганської області
у складі: головуючого судді Мартинюка В. Б.,
за участю: секретаря Московченко О. В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт Новоайдар Луганської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -
ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулися до суду з даним позовом, посилаючись на те, що квартира № 9 в буд. № 19 по кв. Енєргєтіков в м. Щастя Новоайдарського району Луганської області, належить їм на праві спільної часткової власності. ОСОБА_4 та ОСОБА_5 зареєстровані у вищевказаній квартирі, проте з 2014 року не проживають в ній, на теперішній час місце їх мешкання не відоме. Відповідачі у добровільному порядку не бажають знятися з реєстрації, що перешкоджає позивачам реалізувати в повній мірі права власників на користування та розпорядження своїм майном.
На підставі вищенаведеного, позивачі просили суд визнати ОСОБА_4 та ОСОБА_5 такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою № 9 в буд. № 19 по кв. Енєргєтіков в м. Щастя Новоайдарського району Луганської області.
Представник позивачів ОСОБА_6 у судове засідання не зявився, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити.
Відповідачі ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у жодне судове засідання не з`явилися, про причину неявки суд не повідомили, хоча були належним чином сповіщені про час та місце судового засідання, у порядку, визначеному ч. 11 ст. 128 ЦПК України, шляхом опублікування оголошення про виклик на офіційному веб-сайті судової влади України (а.с.32).
Відповідно до ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не зявився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про те, що заявлені вимоги обгрунтовані та підлягають задоволенню за наступних підстав.
Положеннями ст. ст. 319 ЦК України, 150 ЖК України передбачено, що громадяни, які мають в приватній власності будинок, користуються ним для приватного мешкання та мешкання членів своєї сім`ї та мають право розпоряджатись цією власністю за своїм розсудом.
Відповідно до ст. 383 ЦК України, будинок використовується власником для власного проживання та проживання членів його сімї.
Судовим розглядом встановлено, що квартира № 9 в буд. № 19 по кв. Енєргєтіков в м. Щастя Новоайдарського району Луганської області, належить ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на праві спільної часткової власності, що підтверджується копією свідоцтва про право власності на житло (а.с.9), копією витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно (а.с.10) та копією технічного паспорту (а.с.11-12). ОСОБА_4 та ОСОБА_5 зареєстровані у вищевказаній квартирі, що підтверджується копією домової книги (а.с.13-15), довідкою КП «Жилбудсервіс» №2128 від 18.06.2018 р. (а.с.16), проте з 2014 року не проживають в ній, на теперішній час місце їх мешкання не відоме, що підтверджується актом про непроживання в жилому приміщенні (а.с.17). Відповідачі у добровільному порядку не бажають знятися з реєстрації, що перешкоджає позивачам реалізувати в повній мірі права власників на користування та розпорядження своїм майном.
Стаття 9 Житлового кодексу УРСР (надалі ЖК УРСР) визначає, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.
Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій.
Відповідно до ст. 150 ЖК УРСР, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.
Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Суд вважає за необхідне застосувати дану норму ЦК України при вирішенні спору, оскільки в даному випадку спірні відносини виникли між власниками житла та членами їх сім`ї, а не наймачами.
Відповідно до п.1 ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу до свого житла. Втручання у це право здійснюється виключно з підстав, передбачених п. 2 ст. 8 Конвенції.
Зазначене покладає на Україну в особі її державних органів зобов'язання «вживати розумних і адекватних заходів для захисту прав» (рішення ЄСПЛ у справі «Пауел і Райнер проти Сполученого Королівства» від 21.02.1990 р.). Такий захист поширюється як на власника квартири (рішення ЄСПЛ у справі «Джілоу проти Сполученого Королівства» від 24.11.1986 р.), так і наймача (рішення ЄСПЛ у справі «Ларкос проти Кіпру» від 18.02.1999 р.).
Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю; ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності; право приватної власності є непорушним.
Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Згідно ст. 317 ЦК України, власникові належить право володіти, користуватися та розпоряджатися своїх майном.
Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону (ч.ч. 1,2 ст. 319 ЦК України).
Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Відповідно до ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).
Відповідно до ст. 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом.
Частинами 2, 3 ст. 386 ЦК України визначено, що власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.
Згідно з ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Судом достовірно встановлено, що відповідачі не користується житлом за місцем реєстрації з 2014 року без поважних на то причин, що дає суду законні підстави для задоволення позову в повному обсязі.
Відповідно до ст. 7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», втрата права користування житловим приміщенням є підставою для зняття особи з реєстрації.
Висновки суду підтверджуються письмовими доказами, дослідженими у судовому засіданні.
На підставі ст. ст. 319, 355, 369, 383, 405 ЦК України, ст. 150 ЖК України, ст. 7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», керуючись ст. ст. 12, 13, 259, 263, 264, 265 ЦПК України, суд, -
Позовні вимоги ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням задовольнити.
Визнати ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, такими, що втратили право користування житловим приміщенням квартирою № 9 в буд. № 19 по кв. Енєргєтіков в м. Щастя Новоайдарського району Луганської області.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом 30 днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача , подану протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Головуючий: В. Б. Мартинюк