печерський районний суд міста києва
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 вересня 2018 року Печерський районний суд м.Києва:

в складі головуючого судді Остапчук Т.В.

при секретарі Медведєвій М.Г

за участі:

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача Грицюк Т.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Пенсійного фонду України, Державної казначейської служби України, за участю третьої особи: Управління Пенсійного фонду України в Московському районі м. Харкова про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення збитків у вигляді упущеної вигоди, завданих Пенсійним фондом України внаслідок не нарахованої та не отриманої різниці у пенсії державного службовц, посилаючись на те що постановою Окружного адміністративного суду міста Києва постанову правління Пенсійного фонду України від 30.10.2008 № 19-11 «Про затвердження форм довідок про заробітну плату, що подаються для призначення (перерахунку) пенсії відповідно до Закону України «Про державну службу» визнано такою, що не відповідає актам вищої юридичної сили в частині щодо не включення деяких складових заробітної плати. Постановою Московського районного суду м.Харкова від 7.11.2014р. позов задоволено.Визнано протиправним рішення Управління Пенсійного фонду України в Московському районі м. Харкова від 10.09.2014 року щодо виключення з розрахунку при перерахунку пенсії державного службовця, суми матеріальної допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань та індексації заробітної плати у загальній сумі 27246 грн.26 коп.Зобов'язано Управління Пенсійного фонду України в Московському районі м. Харкова провести перерахунок пенсії державного службовця з моменту попереднього перерахунку пенсії , а саме з червня 2010 р., включивши до складу заробітної плати суми матеріальної допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань, індексації заробітної плати, надбавки у розмірі 50% посадового окладу згідно рішення ІІ сесії Харківської міської ради ХХІІ скликання від 19.11.1994 року у загальній сумі 27246 грн.26 коп. із збереженням проценту нарахування пенсії на момент виходу на пенсію та виплатити її у повному обсязі.

Постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 22.12.2014р. апеляційну скаргу задоволено частково.Постанову Московського районного суду м. Харкова від 07.11.2014р. по справі № 643/16368/14-а скасувано в частині зобов'язання відповідача провести позивачу перерахунок пенсії державного службовця з моменту попереднього перерахунку пенсії, а саме з червня 2010 року по 24.04.2014 року, включивши до складу заробітної плати суми матеріальної допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань, індексації заробітної плати, надбавки у розмірі 50% посадового окладу згідно рішення ІІ сесії Харківської міської ради ХХІІ скликання від 19.11.1994 року у загальній сумі 27246 грн.26 коп. із збереженням проценту нарахування пенсії на момент виходу позивача на пенсію та виплатити її у повному обсязі.В зазначеній частині адміністративний позов до Управління Пенсійного фонду України в Московському районі м. Харкова про визнання протиправним рішення суб'єкта владних повноважень залишити без розгляду.В частині задоволення позову з 25.04.2014 року по 04.09.2014 року постанову Московського районного суду м. Харкова від 07.11.2014 року скасувано, прийнято нову постанову, якою відмовлено у задоволенні позову за період з 25.04.2014 року по 31.08.2014 року.В іншій частині постанову Московського районного суду м. Харкова від 07.11.2014р. по справі №643/16368/14-а залишено без змін.

З цього часу стало відомо що Пенсійний фонд України щомісяця з червня 2010р. незаконно недоплачував пенсію в розмірі 1021грн.73 коп. Відповідно до ст.22,1166, 1173 ЦК України, просить стягнути з Держави в особі Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України на її користь на відшкодування збитків у вигляді упущеної вигоди, завданих Пенсійним фондом України щодо не нарахованої та неотриманої різниці пенсії державного службовця за період з липня 2010р. по вересень 2016р. з урахуванням індексу інфляції в сумі 123037грн.56 коп. шляхом списання Державною казначейською службою України коштів з єдиного казначейського рахунку, призначеного для відшкодування шкоди , завданої рішеннями, дією чи бездіяльністб органу державної влади, органу влади АРК або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень. В судовому засіданні представник позивача позов підтримала , вказала що сума 123037грн.56 коп. складається з недоплаченої пенсії 51086,50 грн. за період з 1.07.2010р. по 1.09.2017р. та інфляційні збитки 71 951,06 грн. за період з 1.07.2010р. по 1.09.2017р.

Представник відповідача ПФУ проти позову заперечувала , вказувала на те що фактично вимога Позивача, щодо відшкодування матеріальної шкоди виникла, на його думку, через протиправність дій Пенсійного фонду України.В даному випадку відсутній один із обов'язкових елементів складу цивільного правопорушення - факт наявності незаконного рішення, незаконної дії чибездіяльності Пенсійного фонду України.Позивач за період з 1.07.2010р. по 1.09.2017р. просить відшкодування збитків іназиває їх упущеною вигодою хоч насправді це є суми самостійно обрахованоїним недоотриманої пенсії за зазначений період . До того ж розрахунки є теоретичнопобудованими позивачем на можливих очікуваннях певних доходів та не підтвердженівідповідними документами.Зазначає, що посилання позивача на постанову Верховного Суду України від 18.05.2016 у справі № 6-237ц16 є необгрунтованим, оскільки в постанові йдеться про заподіяння шкоди шляхом надання довідки щодо грошового забезпечення, яка не відповіла дійсності, а в даній позовній заяві позивач зазначає, що шкода йому заподіяна у зв'язку з призначенням пенсії в меншому розмірі. Таким чином, підстави для врахування вищезазначеної постанови Верховного суду України під час розгляду судом цієї справи - відсутні.Вважає позовні вимоги безпідставними, необгрунтованими та заявленими з пропущеним строком позовної давності.

Представник відповідача ДКСУ в судове засідання не з»явився, відзив не надав.

Представник 3-ї особи: Управління Пенсійного фонду України в Московському районі м. Харковав судове засідання не з»явився, просив розглядати без участі (а.с.108).

Суд заслухавши пояснення сторін, дослідивши надані докази , приходить до слідуючого.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни України мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Згідно статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 92 Конституції України визначено, що виключно законами України визначаються права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод; основні обов'язки громадянина.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва постанову правління Пенсійного фонду України від 30.10.2008 № 19-11 «Про затвердження форм довідок про заробітну плату, що подаються для призначення (перерахунку) пенсії відповідно до Закону України «Про державну службу» визнано такою, що не відповідає актам вищої юридичної сили в частині щодо не включення деяких складових заробітної плати. В іншій частині позовних вимог

відмовлено.

Постановою Московського районного суду м.Харкова від 7.11.2014р. позовКлюєнкової О.М. задоволено.Визнано протиправним рішення Управління Пенсійного фонду України в Московському районі м. Харкова від 10.09.2014 року щодо виключення з розрахунку при перерахунку пенсії державного службовця, суми матеріальної допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань та індексації заробітної плати у загальній сумі 27246 грн.26 коп.Зобов'язано Управління Пенсійного фонду України в Московському районі м. Харкова провести перерахунок пенсії державного службовця з моменту попереднього перерахунку пенсії , а саме з червня 2010 р., включивши до складу заробітної плати суми матеріальної допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань, індексації заробітної плати, надбавки у розмірі 50% посадового окладу згідно рішення ІІ сесії Харківської міської ради ХХІІ скликання від 19.11.1994 року у загальній сумі 27246 грн.26 коп. із збереженням проценту нарахування пенсії на момент виходу на пенсію та виплатити її у повному обсязі.

Постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 22.12.2014р. апеляційну скаргу задоволено частково.Постанову Московського районного суду м. Харкова від 07.11.2014р. по справі № 643/16368/14-а скасувано в частині зобов'язання відповідача провести позивачу перерахунок пенсії державного службовця з моменту попереднього перерахунку пенсії, а саме з червня 2010 року по 24.04.2014 року, включивши до складу заробітної плати суми матеріальної допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань, індексації заробітної плати, надбавки у розмірі 50% посадового окладу згідно рішення ІІ сесії Харківської міської ради ХХІІ скликання від 19.11.1994 року у загальній сумі 27246 грн.26 коп. із збереженням проценту нарахування пенсії на момент виходу позивача на пенсію та виплатити її у повному обсязі.В зазначеній частині адміністративний позов до Управління Пенсійного фонду України в Московському районі м. Харкова про визнання протиправним рішення суб'єкта владних повноважень залишити без розгляду.В частині задоволення позову з 25.04.2014 року по 04.09.2014 року постанову Московського районного суду м. Харкова від 07.11.2014 року скасувано, прийнято нову постанову, якою відмовлено у задоволенні позову за період з 25.04.2014 року по 31.08.2014 року.В іншій частині постанову Московського районного суду м. Харкова від 07.11.2014р. по справі №643/16368/14-а залишено без змін.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про пенсійне забезпечення» громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв'язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.

Згідно зі статті 107 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» пенсійний фонд, його органи та посадові особи за шкоду, заподіяну особам внаслідок несвоєчасного або неповного надання соціальних послуг, призначення (перерахунку) та виплати пенсій, передбачених цим Законом, а також за невиконання або неналежне виконання ними обов'язків з адміністративного управління Накопичувальним фондом несуть відповідальність згідно із законом.

Відповідно до частини першої статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно зі статтею 16 ЦК України кожна особа має право звернутися досуду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

У пункті 8 статті 16 ЦК України зазначено, що способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Заявляючи вимоги про стягнення інфляційних витрат, позивач просив стягнути на підставі статті 22 ЦК України.

Відповідно до частини першої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитківу результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Відповідно до частини другої статті 22 ЦК України, збитками є:

1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);

2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування.

Відповідно до статті 22 ЦК України у вигляді упущеної вигоди відшкодовуються тільки ті збитки, які б могли бути реально отримані при належному виконанні зобов'язання.

Таким чином, у вигляді упущеної вигоди відшкодовуються тільки ті збитки у розмірі доходів, які б могли бути реально отримані.

Пред'явлення вимоги про відшкодування неодержаних доходів (упущеної вигоди) покладає на позивача обов'язок довести, що ці доходи (вигода) не є абстрактними, а дійсно були б ним отримані.

Позивач повинен довести також, що він міг і повинен був отримати визначені доходи, і тільки неправомірні дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила його можливості отримати прибуток.

Вказаної правової позиції дотримувався також Верховний Суд України в постанові від 18 травня 2016 року у справі № 6-237цс16.

У даному випадку позивач, реалізуючи право на звернення до суду і принцип диспозитивності щодо можливості самостійно визначити позовні вимоги та спосіб захисту порушеного права, звертався про перерахунок пенсії та в задоволенні перерахунку пенсії з червня 2010 року по жовтень 2014 року,.відмовлено.

Неодержаний дохід (упущена вигода) - це рахункова величина втрат очікуваного приросту в майні, що базується на доказах, які підтверджують реальну можливість отримання певних грошових сум.

Судом установлено, що при обрахуванні розміру збитків, позивач виходив із свого права на отримання відшкодування упущеної вигоди, у вигляді недоотриманої пенсії з урахуванням індексу інфляції.

Зміст позовних вимог та встановлені судом обставини справи, дають підстави для висновку, що позивач при розрахунку розміру упущеної вигоди виходив із вірогідності таких збитків, які ймовірно могли бути йому завдані діями відповідача, які він вважає неправомірними.

Водночас, доказів реальної можливості отримувати вказаний дохід позивачем не надано, що вказує на наявність лише теоретичного обґрунтування можливості отримання доходу та не може бути підставою для його стягнення.

Відшкодування збитків є однією із форм або мір цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил вищевказаної статті, оскільки її першою частиною визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування.

За змістом статті 1166 ЦК України для застосування такої міри відповідальності як стягнення збитків необхідною є наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв'язку між протиправною поведінкою боржника та збитками, вини. За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає.

Відповідно до ст. 1173 ЦК Українишкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади при здійсненні ним своїх повноважень, відшкодовується державою незалежно від вини цього органу.

В даному випадку відсутній один із обов'язкових елементів складу цивільного правопорушення - факт наявності незаконного рішення, незаконної дії чибездіяльності Пенсійного фонду України, дії відповідача щодо невиплати пенсії позивачу не визнавались незаконними.

Відповідно до ч.1, 6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з ч.1,2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Ураховуючи наведене та виходячи із обставин, встановлених судом, приходить до висновку щодо недоведеності позивачем реального завдання йому збитків відповідачем у вигляді упущеної вигоди у заявленій до стягнення сумі.

При таких обставинах в задоволенні позову слід відмовити.

Керуючись ст. 22,1166,1173 ЦК України, ст.ст.12,13,77,79, 81,263,264 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_3 доПенсійного фонду України, Державної казначейської служби України, за участю третьої особи: Управління Пенсійного фонду України в Московському районі м. Харкова про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади- відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду м. Києва через Печерський районний суд м. Києва протягом 30 днів з дня складання повного тексту.

Дата складання повного тексту рішення 18.09.2018р.

Суддя Остапчук Т.В.