Постанова

Іменем України

12 вересня 2018 року

м. Київ

справа № 686/25061/16-ц

провадження № 61-32414св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Фаловської І. М. (суддя-доповідач), Висоцької В. С., Пророка В. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - ОСОБА_5,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_5 в інтересах якої діє представник ОСОБА_6 на рішення Ярмолинецького районного суду Хмельницької області від 25 квітня 2017 року в складі судді - Соловйова А. В., та рішення апеляційного суду Хмельницької області від 13 липня 2017 року в складі колегії суддів: Грох Л. М., Гринчука Р. С., Костенка А. М.,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

В грудні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5 про усунення перешкод у користуванні автомобілем та відшкодування моральної шкоди.

Позовна заява мотивована тим, що автомобіль Honda CR-V, 2008 року випуску, був придбаний під час шлюбу із відповідачем і є їх спільною сумісною власністю. 30 вересня 2016 року ОСОБА_5 обманним шляхом заволоділа автомобілем, переховує його та позбавляє позивача можливості ним користуватись. Позивач зазначає, що автомобіль для нього як інваліда ІІ групи є єдиним засобом пересування. Внаслідок протиправних дій відповідача ОСОБА_4 зазнав вимушених змін у житті, тепер пересувається громадським транспортом, що завдає йому моральної шкоди.

На підставі викладеного ОСОБА_4 просив визнати за ним право власності на 3/4 автомобіля Honda CR-V, 2008 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, та усунути перешкоди в користуванні ним; стягнути з відповідача 200 000 грн моральної шкоди.

Ухвалою Ярмолинецького районного суду від 25 квітня 2017 року залишено без розгляду позовну заяву ОСОБА_4 до ОСОБА_5 в частині позовної вимоги про визнання права власності на 3/4 автомобіля.

Рішенням Ярмолинецького районного суду Хмельницької області від 25 квітня 2017 року позов задоволено частково. Усунуто перешкоди у користуванні майном - автомобілем Honda CR-V, 2008 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, належним ОСОБА_4 та ОСОБА_5 шляхом зобов'язання ОСОБА_5 надати ОСОБА_4 рівного із нею права володіння та користування цим автомобілем. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 2 000 грн моральної шкоди. В задоволенні решти вимог відмовлено. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що відповідач чинить перешкоди позивачу у користуванні та володінні спільним автомобілем, тому наявні правові підстави для усунення перешкод у користуванні автомобілем. Враховуючи характер та обсяг страждань, які зазнав позивач, будучи інвалідом ІІ групи, дійшов висновку про наявність підстав для відшкодування моральної шкоди.

Рішенням апеляційного суду Хмельницької області від 13 липня 2017 року рішення суду першої інстанції в частині стягнення моральної шкоди та судових витрат скасовано. В задоволенні позову в частині стягнення моральної шкоди відмовлено. В іншій частині рішення суду залишено без змін. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Рішення апеляційного суду мотивоване тим, що спір між сторонами виник з правовідносин щодо здійснення прав володіння та користування спільним майном подружжя. З врахуванням правового режиму цього майна та недосягнення сторонами домовленості щодо користування спільним автомобілем, відсутні підстави стверджувати, що знаходження майна в одного із співвласників, який теж має право здійснювати усі правомочності власника, має наслідком заподіяння моральної шкоди іншому із співвласників.

У касаційній скарзі, поданій у квітні 2017 рокудо Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_5 в інтересах якої діє представник ОСОБА_6, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій в частині задоволення позовних вимог та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову повністю.

Касаційна скарга мотивована тим, що при ухваленні оскаржуваних рішень суди не звернули увагу, що спірні питання між співвласниками майна щодо здійснення прав володіння, користування та розпорядження спільним майном можуть бути вирішені у іншому порядку, зокрема шляхом пред'явлення позову про визнання порядку користування спільним майном або поділом цього майна. Крім того у Деражнянському районному суді перебуває на розгляді справа за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про поділ майна подружжя, в тому числі і спірного автомобіля.

31 травня 2018 року справу передано до Верховного Суду.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 402 ЦПК України визначено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржувані рішення суду першої інстанції у нескасованій частині та апеляційної інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Судами встановлено, що сторони у справі у період з 02 вересня 2011 року до 08 жовтня 2016 року перебували в шлюбі.

За час спільного проживання подружжям було набуто у власність втомобіль Honda CR-V, 2008 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, зареєстрований на праві власності за ОСОБА_4 із приміткою, що відповідач є співвласником.

Установлено, що з вересня 2016 року автомобіль перебуває у володінні ОСОБА_5, сторони не досягли домовленості щодо користування спільним автомобілем.

Відповідно до частини першої статті 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

Частиною першою статті 369 ЦК України передбачено, що співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Згідно зі статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Суд першої інстанції, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності та співставленні, дійшов обґрунтованого висновку про те, що автомобіль був придбаний у шлюбі та є спільною сумісною власністю сторін.

Положеннями статті 391 Цивільного кодексу України передбачено, що власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Таким чином, правильно встановивши обставини справи, суд першої інстанції, з яким погодився й суд апеляційної інстанції, дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог, оскільки відповідачем створюються перешкоди у користуванні та володінні спільним автомобілем, отже наявні правові підстави для усунення перешкод у користуванні автомобілем.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції вірно виходив, що враховуючи правовий режим цього майна та недосягнення сторонами домовленості щодо користування спільним автомобілем, відсутні підстави стверджувати, що знаходження майна в одного із співвласників, який теж має право здійснювати усі правомочності власника, має наслідком заподіяння моральної шкоди іншому із співвласників, у зв'язку із чим обґрунтовано відмовив у задоволення позовних вимог про відшкодування моральної шкоди.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для встановлення неправильного застосування апеляційним судом норм матеріального та порушення норм процесуального права, не спростовують висновків судів першої та апеляційної інстанцій, викладених у мотивувальній частині оскаржуваних судових рішень.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

З підстав вищевказаного, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані рішення судів першої, у нескасованій частині, та апеляційної інстанцій без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів попередніх інстанцій не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 в інтересах якої діє представник ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Рішення Ярмолинецького районного суду Хмельницької області від 25 квітня 2017 року у нескасованій частині та рішення апеляційного суду Хмельницької області від 13 липня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:І. М. Фаловська В. С. Висоцька В. В. Пророк