Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(ЗАОЧНЕ)

"18" вересня 2018 р. Іллічівський районний суд м. Маріуполя Донецької області під головуванням судді Литвиненко Н. В., при секретарі Конівченко Ю.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Маріуполі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням,-

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2018 року позивач звернувся до суду з даним позовом, в обґрунтування якого зазначив, що є власником будинку АДРЕСА_1 на підставі рішення від 24 березня 2005 року. У вказаній квартирі також зареєстрована дочка та зять позивача - відповідачі по справі ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , які за вказаною вище адресою понад десять років не проживають, вже понад десять років знаходяться за межами України, не сплачують комунальні послуги та не приймають участі в утриманні будинку. В домоволодінні не знаходиться ніяких особистих речей відповідачів. Просить визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 такими, що втратили право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: АДРЕСА_1.

Позивач надав заяву про розгляд справи за його відсутності, підтримав вимоги, просив позов задовольнити, не заперечував проти ухвалення заочного рішення.

Відповідачі у судове засідання не з'явились з невідомих суду причин, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомив.

Ухвалою Іллічівського районного суду м.Маріуполя від 18.09.2018 року ухвалено рішення проводити заочний розгляд справи.

Суд, дослідивши письмові матеріали, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, дійшов висновку про те, що позов знайшов своє підтвердження представленими доказами і підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 41 Конституції України, право власності є непорушним. Кожен має право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю.

Згідно ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Частиною 1 ст. 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно із договором від 24.09.1962 року ОСОБА_1 отримав земельну ділянку в без строкове користування для будування жилого будинку на праві особистої власності по АДРЕСА_1.

Згідно із дозволом НОМЕР_3 від 26.09.2962 року ОСОБА_1 видано дозвіл на виробництво будівельних робіт зі зведення індивідуального жилого будинку з надвірними будівлями по АДРЕСА_1.

Відповідно до реєстраційного посвідчення, зареєстрованого в Маріупольському бюро технічної інвентаризації №328 від 12 лютого 1974 року, посвідчено, що за ОСОБА_1 зареєстровано домоволодіння АДРЕСА_1.

Відповідно до рішення Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 24 березня 2005 року за ОСОБА_1 визнано право власності на самовільно зведені забудови, розташованих по АДРЕСА_1.

З викладеного суд дійшов висновку про те, що позивач є власником будинку АДРЕСА_1, а отже, наділений повноваженнями звернення до суду з будь-яких питань, що пов'язані з володінням та користуванням цим майном.

З інформації, наданої відділом реєстрації місця проживання фізичних осіб Департаменту адміністративних послуг Маріупольської міської ради вбачається, що за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровані відповідачі по справі: ОСОБА_2 та ОСОБА_3

Згідно акту №426 від 15.06.2018 року, складеного головою КСН Селища «Каменськ» встановлено, що відповідачі по справі зареєстровані в будинку АДРЕСА_1, однак не проживають за вказаною адресою.

За ст. 71 ЖК України суд може визнати особу такою, що втратила право користування житловим приміщенням, якщо доведено, що вона не користується цим приміщенням більше шести місяців без поважних причин.

Відповідно до ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені

строки, провадиться в судовому порядку.

Згідно ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

З наведеного суд дійшов висновку про те, що оскільки відповідачі не проживають в будинку АДРЕСА_1, вони втратили право користування цим житловим приміщенням.

Відповідно до ч.6 ст.141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Оскільки позовні вимоги позивача задоволені, а його при зверненні до суду звільнено від сплати судового збору, то у порядку передбаченому ст. 141 ЦПК України він підлягає стягненню з відповідачів на користь держави в сумі 704,80 грн.

Керуючись ст.ст. 4, 7, 10, 12, 76, 77, 258, 259, 263, 265, 280-281 ЦПК України, ст. 317, 319, 321, 391 ЦК України, ст.ст. 71, 72 ЖК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП:НОМЕР_1 та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 РНОКПП:НОМЕР_2, такими, що втратили право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП:НОМЕР_1 та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 РНОКПП:НОМЕР_2 на користь держави судовий збір по 352, 40 грн. з кожного.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя: Н. В. Литвиненко