КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа №752/3244/17 Головуючий у І інстанції - Плахотнюк К.Г.
апеляційне провадження №22-ц/824/549/2018 Доповідач у ІІ інстанції - ПриходькоК.П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 жовтня 2018 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Приходька К.П.,

суддів Таргоній Д.О., Ігнатченко Н.В.,

за участю секретаря Немудрої Ю.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 30 травня 2018 року

у справі за позовом ОСОБА_3, який діє від імені та в інтересах ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

встановив:

15 лютого 2017 року ОСОБА_3, діючи від імені та в інтересах ОСОБА_4 звернувся до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, мотивуючи свої вимоги тим, що 30 грудня 2014 року о 18-00 год. водій ОСОБА_2, керуючи автомобілем «Тойота» д.н.з. НОМЕР_1 в м. Києві на пл. Московській - бульвар Дружби Народів під час випередження автомобіля «Фіат» д.н.з.НОМЕР_2, не витримав безпечний боковий інтервал, внаслідок чого відбулось зіткнення, що спричинило пошкодження належного позивачу транспортного засобу «Фіат» та завдано матеріальних збитків на суму 8268,24 грн. Відповідача було визнано винним та притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП.

Просив суд стягнути з відповідача на користь позивача майнову шкоду в розмірі 8268,92 грн., витрати на проведення експертизи в сумі 600 грн. та судові витрати.

В січні 2018 року в ході розгляду справи представник позивача змінив позовні вимоги та просив суд стягнути з відповідача на користь позивача майнову шкоду в сумі 8268,92 грн., витрати на проведення експертизи в сумі 600 грн., а також моральну шкоду в сумі 15000 грн. Вказав, що позивачу завдано і моральної шкоди, яка полягає у негативних наслідках в результаті ДТП, як безпосередньо під час вчинення адміністративного правопорушення, так і після нього. До негативних наслідків відносить переживання з приводу пошкодження транспортного засобу, а також те, що винуватець впродовж тривалого часу відмовляється добровільно відшкодувати збитки, затягує розгляд справи, що призвело до того, що позивач поніс додаткові витрати коштів та часу.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 30 травня 2018 року, позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 на відшкодування майнової шкоди 8268,92 грн., на відшкодування моральної шкоди 5000,00 грн., судові витрати на проведення експертного дослідження 600,00 грн., судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1344,80 грн., що разом складає належну до стягнення суму в розмірі 15213,72 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, ухваленого з порушенням норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 30 травня 2018 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги, посилається на те, що судом першої інстанції не було досліджено протокол про адміністративне правопорушення серії АП2 №442146 від 05 січня 2015 року, схему ДТП та письмові пояснення учасників ДТП, що сталася 30 грудня 2014 року за участю ОСОБА_4 та ОСОБА_2

Суд першої інстанції виніс рішення не маючи доказів чіткої відповідності між пошкодженнями, що були завдані внаслідок ДТП та пошкодженнями, експертиза яких проводилась.

Звіт про визначення вартості матеріального збитку від 19 січня 2015 року, що доданий до позовної заяви, не відповідає вимогам положення Методики товарознавчої експертизи та оцінки дорожніх транспортних засобів, зокрема, він не містить посилань на те, що визначена вартість матеріального збитку відповідає пошкодженням, що були завдані саме під час ДТП 30 грудня 2014 року, у автомобіля можлива наявність інших технічних пошкоджень, не пов'язаних з ДТП, яке мало місце30 грудня 2014 року.

Також, вважає, що позивачем не обґрунтовано розмір моральної шкоди. Суд, задовольняючи частково дану позовну вимогу не керувався жодними доказами, проте рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

В позовній заяві позивачем зазначено, що ДТП відобразилась на його психічному стані та він довгий час перебував у стані депресії. Дані факти не підтверджені документально, відсутні довідки про стан психічного здоров'я.

Таким чином, необґрунтованою, не підтвердженою жодними доказами є сума моральної шкоди.

Відзив на апеляційну скаргу у встановлений апеляційним судом строк не надходив.

Відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які приймали участь у розгляді справи, перевіривши матеріали справи, в порядку, передбаченому статтею 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що постановою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 22 січня 2015 року, ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, оскільки останній, 30 грудня 2014 року о 18-00 год., керуючи автомобілем «Тойота» д.н.з. НОМЕР_1 в м. Києві на пл. Московській - бульвар Дружби Народів під час випередження автомобіля «Фіат» д.н.з.НОМЕР_2, не витримав безпечний боковий інтервал, внаслідок чого відбулось зіткнення, що спричинило пошкодження транспортних засобів.

Згідно звіту про визначення вартості матеріального збитку від 19 січня 2015 року №10849, вартість матеріального збитку, заподіяного власнику колісного транспортного засобу «Фіат» д.н.з.НОМЕР_2, станом на 19 січня 2015 року складає 8268,24 грн. Вартість звіту складає 600 грн., яка була перерахована позивачем 22 січня 2015 року.

Вина відповідача в спричиненні ДТП, в якому пошкоджено автомобіль потерпілого, повністю доведена.

Крім того, відповідач в добровільному порядку не відшкодував заподіяну шкоду.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем доведено розмір матеріального збитку належними доказами. А враховуючи порушення звичного устрою життя та негативні психологічні наслідки, які поніс позивач внаслідок протиправних дій відповідача, суд, із врахуванням принципу виваженості та справедливості, дійшов до висновку, що стягнення з відповідача на відшкодування моральної шкоди суму в розмірі 5000 грн., - буде справедливою сатисфакцією

З такими висновками колегія суддів погоджується, оскільки вони ґрунтуються на матеріалах справи, а також узгоджуються з вимогами чинного законодавства з огляду на наступне.

Відповідно до ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка їх завдала за наявності її вини.

Згідно із ст.1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на правовій підставі володіє транспортним засобом.

Правилами ст.1167 ЦК України визначено моральна шкода відшкодовується, якщо шкода завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Відшкодування моральної шкоди повинно бути спрямоване на досягнення сатисфакції і не може бути джерелом до збагачення позивача.

У відповідності до положень ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Як передбачено вимогами ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам, вірно послався на закон, що регулює спірні правовідносини, дійшов до обґрунтованого висновку про часткове задоволення позову, оскільки позивачем доведено розмір матеріального збитку належними доказами, а відшкодування моральної шкоди саме у розмірі 5000 грн. відповідає принципу виваженості, справедливості, а також відповідає обсягу моральних страждань.

Викладені в апеляційній скарзі доводи є непереконливими, такими що не спростовують висновків суду першої інстанції, у зв'язку з чим рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 30 травня 2018 року слід залишити без змін.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.367,374,375,381-384, ЦПК України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2залишити без задоволення.

Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 30 травня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови виготовлений 26 жовтня 2018 року.

Суддя-доповідач К.П. Приходько

Судді Д.О. Таргоній

Н.В. Ігнатченко