Яготинський районний суд Київської області
Справа № 382/1136/18
Провадження № 2/382/580/18
РІШЕННЯ

Іменем України

/заочне/

27 вересня 2018 року Яготинський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді Литвин Л.І.

при секретарі Чемерис С.О.

за участю адвоката ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Яготин справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання права власності на спадкове майно

Встановив:

Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання права власності на спадкове майно в котрому зазначено, що 30 серпня 1969 року був зареєстрований шлюб між ним та ОСОБА_5. Під час спільного проживання, а саме ,19 серпня 1993 року подружжям був придбаний житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований вул. Запорізькій, 52 в селі Сулимівка Яготинського району Київської області. 1/2 частка житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташовані по вул. Запорізькій, 52 в селі Сулимівка Яготинського району Київської області на праві спільної сумісної власності подружжя належить йому. Відповідно до правовстановлюючого документу на земельну ділянку державного акту серія ЯА № 865568 від 10 лютого 2006 року земельна ділянка, розміром 0,2500 га, призначення якої для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, розташована за адресою: вул. Запорізькій, 52 в селі Сулимівка Яготинського району Київської області належить ОСОБА_5. Проте, відповідно статті 120 ЗК України у поєднанні з нормою статті 125 ЗК України вбачається, що у випадку переходу права власності на об'єкт нерухомості у встановленому законом порядку, право власності на земельну ділянку у набувача нерухомості виникає одночасно із виникненням права власності на зведені на земельній ділянці об'єкти. Це правило стосується й випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстроване одночасно з правом на нерухомість. Такий правовий висновок висловив Верховний Суд України в своїх постановах від 11 лютого 2015 року у справі №6-2цс15, від 13 квітня 2016 року у справі № 6-253цс16, від 12 жовтня 2016 року у справі № 559/2079/15-ц, від 12 жовтня 2016 року у справі № 6-2225цс16, від 22 червня 2017 року у справі №569/4806/15-ц, від 1 листопада 2017 року у справі №334/2465/14-ц. Таким чином, в порядку ст. 120 ЗК України, він має право на ? частину земельної ділянки площею 0,25 га, яка призначена для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та розташована по вул. Запорізька, 52 в с. Сулимівка Яготинського району Київської області. 25 квітня 2006 року померла його дружина ОСОБА_5. Після її смерті залишилося спадкове майно у вигляді ? частини житлового будинку, з господарськими будівлями та спорудами, що розташовані по вул. Запорізька, 52, в с. Сулимівка Яготинського району Київської області, ? частини земельної ділянки площею 0,25 га, яка призначена для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та розташована по вул. Запорізька, 52 в с. Сулимівка Яготинського району Київської області, земельної ділянки площею 0,6049 га, яка призначена для ведення особистого селянського господарства та розташована по вул. Запорізька, 52 в с. Сулимівка Яготинського району Київської області. В силу ст. 1261 ЦК України він та відповідачі по справі діти померлої є спадкоємцями майна померлої ОСОБА_5 першої черги за законом. В передбачений ст.1270 ЦК України термін до нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини ніхто із спадкоємців не звертався, однак він вважає, що прийняв спадщину після смерті дружини, оскільки постійно проживав разом з нею однією сімєю по день смерті останньої. Відповідачі по справі, хоча і були зареєстровані, проте разом із батьками не проживали та в силу вимог ст. 1272 ЦК України вважаються такими, що не прийняли спадщину. Проте, при його зверненні до нотаріуса по питанню видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на вищевказане спадкове майно, зясувалося, що правовстановлюючі документи на дане майно є частково пошкодженими, в звязку з цим нотаріус не може прийняти їх для видачі свідоцтва про право на спадщину на дане майно. Відповідно до п. 4.15 глави 10 Порядку про вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 № 296/5 видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві. Пунктом 1 глави 8 Порядку про вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 № 296/5 Порядку про вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 № 296/5, яким передбачено, що «…. нотаріуси не приймають для вчинення нотаріальних дій документи, які не відповідають вимогам законодавства або містять відомості, що принижують честь, гідність та ділову репутацію фізичної особи або ділову репутацію юридичної особи, які мають підчистки або дописки, закреслені слова чи інші незастережені виправлення, документи, тексти яких неможливо прочитати внаслідок пошкодження…» Приписами п.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов'язків … має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.Так, Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті 6 та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь-який позов, що стосується його прав і обов'язків цивільного характеру (п. 36 рішення ЄСПЛ від 21.02.1975 року у справі «Голден проти Сполученого королівства») та кожен має право на ефективний засіб юридичного захисту (ст.13 Конвенції). Зокрема, у п.33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі "Христов проти України" суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст.6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. У п.26 рішення ЄСПЛ у справі "Надточій проти України" та п.23 рішення ЄСПЛ у справі "Гурепка проти України №2" наголошується на принципі рівності сторін - одному із складників ширшої компетенції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище порівняно з опонентом. В силу ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 р., ратифікована Україною 17 липня 1997 р.) кожна людина, права і свободи якої, викладені у цій Конвенції, порушуються, має ефективний засіб захисту у відповідному національному органі. Виходячи з принципу процесуальної рівності сторін і враховуючи обов'язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, в судовому засіданні досліджено кожний доказ, наданий стороною на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів (п.27 Постанови ПВС України від 12.06.2009 року №2 "Про практику застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції"). Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі "Бочаров проти України" (остаточне рішення від 17 червня 2011 року) суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом". Проте, таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів. Просив визнати за ним, як пережившим чоловіком ОСОБА_5 в порядку виділу частки із спільного майна подружжя, право власності на ? частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташований по вул. Запорізька, 52 в с. Сулимівка Яготинського району Київської області, визнати за ним, як пережившим чоловіком ОСОБА_5 в порядку ст. 120 ЗК України, право власності на ? частину земельної ділянки площею 0,25 га, кадастровий номер :03:037:0003, яка призначена для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та розташована по вул. Запорізька, 52 в с. Сулимівка Яготинського району Київської області, встановити, що він постійно проживав разом із своєю дружиною ОСОБА_5, яка померла 25 квітня 2006 року, по день її смерті, тобто на час відкриття спадщини, визнати за ним в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_5, визнати за ним право власності на ? частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташований по вул. Запорізька, 52 в с. Сулимівка Яготинського району Київської області, право власності на ? частину земельної ділянки площею 0,25 га, кадастровий номер :03:037:0003, яка призначена для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та розташована по вул. Запорізька, 52 в с. Сулимівка Яготинського району Київської області, право власності на земельну ділянку площею 0,6049 га, кадастровий номер :03:037:0004, яка призначена для ведення особистого селянського господарства та розташована по вул. Запорізька, 52 в с. Сулимівка Яготинського району Київської області.

В судове засідання позивач та його представник не з"явилися, про день та час розгляду справи повідомлені належним чином, представник позивача звернувся до суду з заявою про розгляд справи у їх відсутності, позовні вимоги підтримав.

Відповідачі в судове засідання не з"явилися, про день та час розгляду справи повідомлені належним чином.

Перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, враховуючи, що в справі є достатньо доказів для її заочного розгляду, суд вважає, що позов підлягає до задоволення.

В силу ст. 22 КпШС України (в редакції 1969 року) майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном.

Відповідно до ст. 28 КпШС в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. Аналогічні положення містяться і в статті 60,71 Сімейного кодексу України.

Відповідно до вимог ст. 377 ЦК України до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруд), переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни їх цільового призначення, у розмірах, встановлених договором. Якщо договором про відчуження житлового будинку, будівлі або споруди розмір земельної ділянки не визначений, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка с необхідною для їх обслуговування.

Згідно п. 23 Постанови Пленуму ВС України "Про судову практику у справах про спадкування" від 30 травня 2008 року за № 7 якщо постійне проживання особи зіспадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв'язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини.

В силу статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до п. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину.

Згідно з вимогами ч.1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

В судовому засіданні встановлено, що 30 серпня 1969 року між позивачем та ОСОБА_5 був зареєстрований шлюб, (копія свідоцтва про одруження, а.с. 16). Під час спільного проживання, а саме, 19 серпня 1993 року подружжям був придбаний житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований вул. Запорізькій, 52 в селі Сулимівка Яготинського району Київської області, (договір, а.с. 15). Позивачу належить 1/2 частка житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташовані по вул. Запорізькій, 52 в селі Сулимівка Яготинського району Київської області на праві спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до державного акту серія ЯА № 865568 від 10 лютого 2006 року, (а.с. 11), земельна ділянка, розміром 0,2500 га, призначення якої для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, розташована за адресою: вул. Запорізькій, 52 в с. Сулимівка Яготинського району Київської області належить дружині позивача - ОСОБА_5

25 квітня 2006 року померла дружина позивача- Литвин ОСОБА_6. Після її смерті залишилося спадкове майно у вигляді ? частини житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташовані по вул. Запорізька, 52, в с. Сулимівка Яготинського району Київської області, ? частини земельної ділянки площею 0,25 га, яка призначена для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та розташована по вул. Запорізька, 52 в с. Сулимівка Яготинського району Київської області, земельної ділянки площею 0,6049 га, яка призначена для ведення особистого селянського господарства та розташована по вул. Запорізька, 52 в с. Сулимівка Яготинського району Київської області, (державний акт на право власності на земельну ділянку, а.с. 12). В силу ст. 1261 ЦК України спадкоємцями першої черги за законом після смерті останньої є позивач та відповідачі по справі діти померлої. В передбачений ст. 1270 ЦК України термін до нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини ніхто із спадкоємців не звертався, однак позивач прийняв спадщину після смерті дружини, оскільки постійно проживав разом з нею однією сімєю по день смерті останньої. Відповідачі по справі разом із батьками не проживали та в силу вимог ст. 1272 ЦК України вважаються такими, що не прийняли спадщину.

З довідки Сулимівської сільської ради Яготинського району Київської області, (а.с.18) вбачається, що на день смерті ОСОБА_5, в належному їй будинку за адресою: с. Сулимівка Яготинського району Київської області, вул. Запорізька, 52 був зареєстрований ОСОБА_2.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Враховуючи вищевикладені обставини, суд вважає, що позовні вимоги грунтуються на законі та підлягають до задоволення.

Керуючись ст. ст. 10, 81,259, 263-265, 280-282 ЦПК України, ст. ст. 321, 377, 1218,1225,1268,1270 ЦКУкраїни, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_2, зареєстрованого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання права власності на спадкове майно задовольнити.

Визнати за ОСОБА_2, як пережившим чоловіком ОСОБА_5, померлої 25 квітня 2006 року, в порядку виділу частки із спільного майна подружжя, право власності на ? частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташований по вул. Запорізька, 52 в с. Сулимівка Яготинського району Київської області.

Визнати за ОСОБА_2, як пережившим чоловіком ОСОБА_5, померлої 25 квітня 2006 року, в порядку ст. 120 ЗК України, право власності на ? частину земельної ділянки площею 0,25 га, кадастровий номер :03:037:0003, яка призначена для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та розташована по вул. Запорізька, 52 в с. Сулимівка Яготинського району Київської області.

Встановити, що ОСОБА_2 постійно проживав разом із своєю дружиною ОСОБА_5, яка померла 25 квітня 2006 року, по день її смерті, тобто на час відкриття спадщини.

Визнати за ОСОБА_2 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_5, яка померла 25 квітня 2006 року, право власності на ? частину житлового будинку, з господарськими будівлями та спорудами, що розташований по вул. Запорізька, 52 в с. Сулимівка Яготинського району Київської області.

Визнати за ОСОБА_2 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_5, яка померла 25 квітня 2006 року, право власності на ? частину земельної ділянки площею 0,25 га, кадастровий номер :03:037:0003, яка призначена для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та розташована по вул. Запорізька, 52 в с. Сулимівка Яготинського району Київської області.

Визнати за ОСОБА_2 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_5, яка померла 25 квітня 2006 року, право власності на земельну ділянку площею 0,6049 га, кадастровий номер :03:037:0004, яка призначена для ведення особистого селянського господарства та розташована по вул. Запорізька, 52 в с. Сулимівка Яготинського району Київської області.

Стягнути із ОСОБА_3 та ОСОБА_4 по 730 (сімсот тридцять) гривень 56 копійок судового збору на користь ОСОБА_2.

Повний текст рішення буде виготовлено 7 жовтня 2018 року.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідачів, котра може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд-якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Позивачем рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Київської області через Яготинський районний суд Київської області шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя Литвин Л.І.