Справа № 573/1930/18
Номер провадження 2/573/626/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 грудня 2018 року м. Білопілля

Білопільський районний суд Сумської області в складі:

головуючої судді: Черкашиної М.С.

при секретарі: Терещенко О.В.,

розглянувши у відкритому підготовчому засіданні в м. Білопіллі цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Річківської сільської ради Білопільського району Сумської області, третя особа: приватний нотаріус Білопільського районного нотаріального округу ОСОБА_3 про визнання права власності на земельну частку (пай) в порядку спадкування за заповітом

В С Т А Н О В И В:

23 жовтня 2018 року позивачі ОСОБА_1, ОСОБА_2 звернулись до суду з позовом до Річківської сільської ради про визнання права власності на земельну частку (пай) у порядку спадкування за заповітом. Позовні вимоги мотивовані тим, що 23 лютого 1996 року помер ОСОБА_4. Після смерті останнього відкрилася спадщина на земельну частку (пай) у землі, яка перебувала у колективній власності АПТЗТ «Річківське», розміром 2,97 в умовних кадастрових гектарах, посвідчену сертифікатом на право на земельну частку (пай) серії СМ № 0161692 від 03 лютого 1997 року. Спадщину після померлого прийняв фактично, але юридично не оформив, його син - ОСОБА_5. Останній здійснив поховання померлого, розпорядився речами та зберігав документи. 28 листопада 2011 року ОСОБА_5 помер. Після його смерті відкрилась спадщина на все належне йому майно, в тому числі на земельну частку (пай), яку ОСОБА_5 фактично успадкував після смерті батька ОСОБА_4 За життя ОСОБА_5 склав заповіт, яким усе своє майно заповів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 03 квітня 2018 року встановлено юридичний факт належності ОСОБА_2 та ОСОБА_1 заповіту, виданого ОСОБА_5, посвідченого секретарем виконавчого комітету Річківської сільської ради 29 серпня 2000 року та зареєстрованого у реєстрі за № 547. На підставі рішення суду від 08 червня 2018 року позивачам наданий додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини після ОСОБА_5, який помер 28 листопада 2011 року. Маючи намір отримати свідоцтво про право на спадщину за заповітом на вищевказану земельну частку (пай), належну ОСОБА_4, позивачі звернулись до приватного нотаріуса, але у видачі вказаного свідоцтва їм було відмовлено по причині втрати правовстановлюючого документа на зазначену земельну частку (пай). На даний час позивачі не можуть отримати свідоцтво про право на спадщину за заповітом і вільно розпоряджатися спадковим майном, а тому звернулись до суду із захистом своїх спадкових прав. Посилаючись на викладені вище обставини, ОСОБА_2 та ОСОБА_1 просять визнати за кожним право власності на ? частини земельної частки (паю) у землі, яка перебувала у колективній власності АПТЗТ «Річківське», розміром 2,97 в умовних кадастрових гектарах, розташованої на території Річківської сільської ради, виданої на підставі розпорядження Білопільської районної державної адміністрації від 11 січня 1997 року № 11 та посвідченої сертифікатом на право на земельну частку (пай) серії СМ № 0161692 від 03 лютого 1997 року на імя померлого ОСОБА_4 у порядку спадкування за заповітом після ОСОБА_5, який помер 28 листопада 2011 року.

24 жовтня 2018 року постановлено ухвалу про залишення позову без руху, на виконання якої 07 листопада 2018 року надійшла заява про усунення недоліків.

Ухвалою від 07 листопада 2018 року цивільну справу призначено до підготовчого засідання за вказаним вище позовом.

В підготовче засідання позивачі ОСОБА_2 та ОСОБА_1 не зявились, їх представник за довіреністю ОСОБА_6 надала до суду письмову заяву про підтримання позовних вимог та розгляд справи у їх відсутність (а. с. 65-66 ).

Представник відповідача Річківської сільської ради Білопільського району Сумської області в підготовче засідання не зявився. Сільський голова надіслав заяву про розгляд справу без участі представника сільської ради, проти задоволення позову не заперечують (а. с. 44).

Третя особа приватний нотаріус Білопільського районного нотаріального округу ОСОБА_3 у підготовче засідання також не зявилась, надіслала письмову заяву про розгляд справи без її участі (а. с. 56).

Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Частиною 1 ст. 206 ЦПК передбачено, що позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.

Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторін, на підставі наявних у справі доказів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.

При ухваленні рішення суд керувався наступними правовими нормами.

Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту права, встановлених цивільним законодавством, є, зокрема, його визнання.

Стосовно визнання права власності на земельну ділянку у порядку спадкування за заповітом, суд враховує наступні фактичні обставини справи і відповідні їм правовідносини.

Суд вважає, що згідно з п. 4 Перехідних положень Цивільного кодексу України 2003 року до правовідносин щодо прийняття спадщини після ОСОБА_4, який помер 23 лютого 1996 року, слід застосовувати і норми Цивільного кодексу Української РСР 1963 року, який діяв на час їх виникнення, і норми нині діючого Цивільного кодексу України, так як спірні правовідносини виникли до набрання чинності ЦК України 2003 року та продовжують існувати на даний час.

Зокрема, згідно з ч. 1 ст. 524 ЦК Української РСР 1963 року спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом.

Відповідно до ст. 525 ЦК УРСР часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим день, зазначений в статті 21 цього Кодексу.

Зі змісту ч. 1 ст. 534 ЦК УРСР кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям.

У відповідності до ч. ч. 1, 2 ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Судом встановлено, що на підставі розпорядження голови Білопільської районної державної адміністрації від 11 січня 1997 року №11, на імя ОСОБА_4 виписаний сертифікат на право на земельну частку (пай) серії СМ № 0161692 від 03 лютого 1997 року за реєстраційним номером 1234, яким посвідчено право останнього на земельну частку (пай) розміром 2,97 в умовних кадастрових гектарах, розташовану на території Річківської сільської ради у землях АПТЗТ «Річківське», який видано на руки, про що свідчить довідка Відділу у Білопільському районі Головного управління Держгеокадастру у Сумській області від 10 березня 2017 року (а. с. 12).

З інформаційної довідки, виданої відділом у Білопільському районі Головного управління Держгеокадастру у Сумській області вбачається, що станом на 2018 рік оціночна вартість обєкта оцінки земельної частки (паю), розміром 2,97 умовних кадастрових гектарів без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості) складає 57 749 грн. для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що знаходиться на території Річківської сільської ради (бувше АПТЗТ «Річківське») ( а. с. 17).

23 лютого 1996 року в с. Річки Білопільського району Сумської області помер ОСОБА_4, що стверджується повним Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть від 15 вересня 2017 року (а. с. 47).

За інформацією Річківської сільської ради ОСОБА_4, який помер 23 лютого 1996 року, був зареєстрований та постійно проживав в ІНФОРМАЦІЯ_1. Заповіт від імені померлого виконкомом Річківської сільської ради не посвідчувався. Спадкоємцем останнього був ОСОБА_5, який розпорядився особистими речами померлого, зберігав документи та цінні папери та фактично прийняв спадщину (а. с. 16).

Відповідно до заповіту, посвідченого секретарем виконавчого комітету Річківської сільської ради Білопільського району Сумської області 29 серпня 2000 року, зареєстрованого в реєстрі за № 547, ОСОБА_5 все своє майно заповів ОСОБА_7 та ОСОБА_8 (а. с. 11).

Відповідно до свідоцтва про смерть серії І-БК № 222789 ОСОБА_5 помер 28 листопада 2011 року в м. Києві (а. с. 8).

З довідки Річківської сільської ради вбачається, що 29 серпня 2000 року виконком сільської ради від імені ОСОБА_5 посвідчувався заповіт за №547, який не змінювався та не відмінявся (а. с. 15).

Згідно свідоцтва про шлюб серії І-БП № 087139 ОСОБА_9 після реєстрації шлюбу отримала прізвище чоловіка ОСОБА_2 (а. с. 9, 10).

Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 03 квітня 2018 року, яке набрало законної сили 04 травня 2018 року встановлено юридичний факт належності ОСОБА_2 та ОСОБА_1 заповіту, виданого ОСОБА_5, посвідченого секретарем виконавчого комітету Річківської сільської ради 29 серпня 2000 року та зареєстрованого у реєстрі за № 547 (а. с. 13).

На підставі рішення Білопільського районного суду Сумської області від 08 червня 2018 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 визначено додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини після ОСОБА_5, який помер 28 листопада 2011 року тривалістю в два місяці (а. с. 20-22).

Відповідно до ч. 5 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

Згідно з п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування" при розгляді цих справ слід перевіряти наявність або відсутність спадкової справи стосовно спадкодавця у державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини.

Відповідно до п.п 4.20 п. 4 гл. 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 року за № 296/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22.02.2012 року за №282/20595, видача свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку нотаріусом проводиться на підставі документів, оформлених відповідно до статті 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та витягу з Державного земельного кадастру.

Як зазначено в п.п 4.18 п. 4 гл. 10 розділу ІІ зазначеного Порядку за відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз'яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку.

Зі змісту постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії, виданої приватним нотаріусом Білопільського районного нотаріального округу ОСОБА_3 від 17 вересня 2018 року вбачається, що оформлення спадщини після померлого 28 листопада 2011 року ОСОБА_5, не вдається можливим у звязку з відсутністю правовстановлюючого документа, який посвідчує право власності спадкодавця на майно (а. с. 14).

При цьому видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцю.

У відповідності до Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру від 14 листопада 2018 року вбачається, що спадкова справа після ОСОБА_4, який помер 23 лютого 1996 року, заводилась Білопільською районною державною нотаріальною конторою 20 вересня 1996 року за реєстровим № 2368 (а. с. 40-41).

Згідно витребуваної судом вищезазначеної спадкової справи вбачається, що після смерті ОСОБА_4, який помер 23 лютого 1996 року видано свідоцтва про право на спадщину за законом на імя ОСОБА_5. Спадщина, на яку видані свідоцтва складається із жтлового будинку та земельної діялянки за адресою : с. Річки Білопільського району, вул. Павлівська, 57 (а. с. 61-64).

З інформаційної довідки зі Спадкового реєстру від 14 листопада 2018 року вбачається, що спадкова справа після ОСОБА_5, померлого 28 листопада 2011 року заводилась нотаріальною конторою за № 170/2018 за заявами ОСОБА_2 та ОСОБА_1 (а. с. 42).

Зокрема, статтею 1216 ЦК України 2003 року визначено, що спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою.

В силу ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Відповідно до ч. 1 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

Статтею 1233 ЦК України визначено, що заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Згідно із ч. 1 ст. 1235 ЦК України заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності.

Частиною першою статті 316 Цивільного кодексу України поняття права власності визначено як право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. При цьому право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (ст. 328 ЦК України).

У відповідності до ч. 2 ст. 373 ЦК України право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону.

За змістом п. «г» ч. 1 ст. 81 Земельного кодексу України громадяни України набувають право власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини.

Право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав (ст. 125 ЗК України).

Пленум Верховного Суду України у п. 11 своєї постанови "Про судову практику справах про спадкування» від 30 травня 2008 року роз'яснив, що при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай).

Згідно п. 17 Перехідних положень Земельного кодексу України від 25 жовтня 2001 року сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства.

Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам таких часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю.

Статтею 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» передбачено, що основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Документом, який посвідчує право на земельну частку (пай) також є: рішення суду про визнання права на земельну частку (пай).

Відповідно до вимог ст. 392 ЦК України, власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Виходячи з вищевикладеного, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги ОСОБА_2 та ОСОБА_1 та визнати право власності за кожною на 1/2 частину земельної частки (паю), розміром 2,97 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі, в порядку спадкування за заповітом після ОСОБА_5, померлого 28 листопада 2011 року, право на яке належало ОСОБА_4 на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії СМ № 0161692 від 03 лютого 1997 року, виданого згідно розпорядження Білопільської районної державної адміністрації від 11 січня 1997 року № 11.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 524, 525, 534, 549 Цивільного кодексу Української РСР 1963 року, ст. ст. 316, 328, 373, 392, 1216, 1218, 1220, 1222, 1223, 1233, 1235, п. 4 Перехідних положень ЦК України 2003 року, ст.ст. 81, 125 Земельного Кодексу України, ст. ст. 10, 81, 82, 200, 206, 247, 259, 265, 273, 354-355 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 (паспорт серії МВ № 340185, РНОКПП: НОМЕР_1, місце реєстрації: м. Суми, вул. Заливна, 9/27), ОСОБА_2 (паспорт серії МВ № 350154, РНОКПП: НОМЕР_2, місце реєстрації: м. Суми, вул. Заливна, 9/27) до Річківської сільської ради Білопільського району Сумської області (місце знаходження: Сумська область, Білопільський район, с. Річки, вул. Центральна, 8, ), третя особа: приватний нотаріус Білопільського районного нотаріального округу ОСОБА_3 (місце знаходження: 41856, смт. Улянівка, вул. Центральна, буд. 5, прим. 2), про визнання права власності на земельну частку (пай) в порядку спадкування за заповітом, задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 у порядку спадкування за заповітом після ОСОБА_5, який помер 28 листопада 2011 року, право власності на 1/2 частини земельної частки (паю) у землі, яка перебувала у колективній власності АПТЗТ «Річківське», розміром 2,97 в умовних кадастрових гектарах на території Річківської сільської ради, посвідчену сертифікатом на право на земельну частку (пай) серії СМ № 0161692 від 03 лютого 1997 року, яка належала ОСОБА_4 на підставі розпорядження Білопільської районної державної адміністрації від 11 січня 1997 року № 11.

Визнати за ОСОБА_2 у порядку спадкування за заповітом після ОСОБА_5, який помер 28 листопада 2011 року, право власності на 1/2 частини земельної частки (паю) у землі, яка перебувала у колективній власності АПТЗТ «Річківське», розміром 2,97 в умовних кадастрових гектарах на території Річківської сільської ради, посвідчену сертифікатом на право на земельну частку (пай) серії СМ № 0161692 від 03 лютого 1997 року, яка належала ОСОБА_4 на підставі розпорядження Білопільської районної державної адміністрації від 11 січня 1997 року № 11.

Відповідно до п. п. 15.5 п. 15 Перехідних положень ЦПК апеляційна скарга на рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Сумського апеляційного суду Сумської області через Білопільський районний суд Сумської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя :