Справа № 536/92/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 серпня 2018 року Кременчуцький районний суд Полтавської області в складі: головуючого судді Клименко С.М.

за участю секретаря судового засідання Дяденко С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в залі судових засідань в місті Кременчуці справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю «Велес-Авто» про захист прав споживачів

ВСТАНОВИВ:

18 січня 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю «Велес-Авто» про захист прав споживачів, де просив визнати недійсним Попередній Договір №0366/17 від 20.12.2017 року, як вчинений із використанням нечесної підприємницької практики та стягнути з ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю «Велес-Авто» сплачену суму авансу в розмірі 52 000 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається, що 20 грудня 2017 року за пропозицією розміщеною Інтернеті ТОВ «Велес-Авто» в місті Кременчуці він уклав попередній Договір з відповідачем на придбання трактора «Беларус» модель 920. Рік випуску 2016 та сплатив аванс на рахунок продавця в сумі 52 000 грн., що підтверджується рахунком від 20.12.2017 р та касовим чеком. За умовами попереднього Договору основний Договір мав бути укладеним до 27.12.2017 року на умовах викладених в п.1.6. Але відповідач до 27.12.2017 року продемонструвати наявний товар відмовився і основний Договір до вказаного строку укладеним не був і на його звернення не відповідає, телефонний звязок з ним відсутній.

Оскільки відповідач не надав йому, як споживачу, до укладення попереднього Договору доступну та достовірну інформацію щодо своєї особи та ділової репутації, наявності або відсутності товару, створивши враження реальної наявності такого товару, що унеможливило йому зробити свідомий та компетентний його вибір перед підписанням основного Договору і відмовився предявити товар після підписання попереднього Договору до укладення основного Договору, а тому така підприємницька практика є нечесною в розумінні ст.19 Закону України «Про захист прав споживачі», а правочин недійсним.

За таких обставин, коли попередній Договір є недійсним, з відповідача підлягає стягненню сума сплачених ним авансових коштів в сумі 52000 грн.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не зявився, надав суду заяву, де просив розглянути справу у його відсутність, позов підтримав та просив задовольнити.

Відповідач, повідомлений про дату та час розгляду справи (шляхом публікації оголошення на веб порталі судової влади) в судове засідання свого представника не направив та не повідомив причини неявки.

Суд, дослідивши надані матеріали та оцінивши їх в сукупності, приходить до таких висновків.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 16 цього Кодексу кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. У частині другій цієї статті визначається перелік основних способів захисту цивільних прав та інтересів.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту субєктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Частиною 1 ст.13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених у цим Кодексом випадках.

Згідно з частинами 1,5,6 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом установлено, що 20 грудня 2017 року 01.11.2017 року сторони: позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю «Велес Авто» уклали попередній Договір купівлі-продажу транспортного засобу №0366/17 трактора марки Беларус, модель 920, 2016 року випуску.

Відповідно до умов зазначеного попереднього Договору ТОВ «Велес Авто» взяло на себе зобовязання придбати у продавця за договором визначений ОСОБА_1 предмет договору трактор марки Беларус, модель 920, 2016 року випуску вартістю, яка визначається продавцем та за умов виконання п. 2.1 попереднього договору, тобто сплати авансу, відчужити даний предмет на користь ОСОБА_1 уклавши відповідно цього основний договір 27 грудня 2017 року.

Відповідно до рахунку та касового чеку від 20.12.2017 року ОСОБА_1 перерахував на користь ТОВ «Велес Авто» 52000 грн. авансу за попереднім договором купівлі продажу транспортного засобу № 0366/17 від 20.12.2017 року.

Отже, позивач умови попереднього договору виконав у повному обсязі.

За твердженням позивача, що не заперечене відповідачем, з 27.12.2017 року до цього часу основний договір між сторонами не укладено, відповідач на звязок не виходить.

Отже, наявні підстави вважати, що відповідач від виконання умов попереднього договору № 0366 від 20.12.2017 року ухиляється.

Згідно ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

За ч. 3 ст. 215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно ст. 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов'язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Сторона,яка необґрунтовано ухиляється від укладення договору, передбаченого попереднім договором, повинна відшкодувати другій стороні збитки,завдані простроченням, якщо інше не встановлено попереднім договором або актами цивільного законодавства. Зобов'язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення.

Крім того в звязку з укладенням зазначеного договору між позивачем та відповідачем виникли правовідносини, які регулюються (окрім положень Цивільного кодексу України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, поставку)Законом України «Про захист прав споживачів», так як вказаний Закон регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживача, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.

В п. 2 ч. 1 ст. 19 Закону України "Про захист прав споживачів" встановлено, що нечесна підприємницька практика забороняється. Нечесна підприємницька практика включає будь-яку діяльність, що вводить споживача в оману.

Відповідно до п. п. 1 та 3 ч. 2 ст. 19 Закону, якщо підприємницька практика спонукає або може спонукати споживача дати згоду на здійснення правочину, на який в іншому випадку він не погодився б, така практика вводить в оману стосовно, зокрема, основних характеристик продукції, таких як: її наявність, переваги, небезпека, склад, методи використання, гарантійне обслуговування, метод і дата виготовлення або надання, поставка, кількість, специфікація, географічне або інше походження, очікувані результати споживання чи результати та основні характеристики тестів або перевірок товару; ціни або способу розрахунку ціни чи наявності знижок або інших цінових переваг.

Підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надасться або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору.

Частиною 6 даної статті передбачено, що правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними.

Поняття "нечесна підприємницька практика" означає будь-яку підприємницьку діяльність або бездіяльність, що суперечить правилам, торговим чи іншим чесним звичаям та впливає або може вплинути на економічну поведінку споживача щодо продукції.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 19, ч. 2 ст. 19 цього Закону нечесна підприємницька практика включає будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною.

Стаття 18 Закону України "Про захист прав споживачів" містить самостійні підстави визнання недійсними умов договорів, що обмежують права споживача.

Аналізуючи норму ст. 18 цього Закону, можна дійти висновку, що для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (п. 6 ч. 1 ст. З, ч. З ст. 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві.

Визначення поняття "несправедливі умови договору" закріплено в частині другій статті 18 цього Закону. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживачу.

Несправедливими згідно із частиною третьою статті 18 Закону України"Про захист прав споживачів"є,зокрема,умови договору про:виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця,виробника)або третьої особи уразі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем,виробником) договірних зобов'язань,включаючи умови про взаємозалік, зобов'язання споживача з оплати та його вимогу у разі порушення договору з боку продавця (виконавця,виробника); встановлення жорстких обов'язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв'язку з розірванням або невиконанням ним договору (пункти 2 - 4); надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі (пункт 11); визначення ціни товару на момент його поставки споживачеві або надання продавцю (виконавцю, виробнику) можливості збільшувати ціну без надання споживачеві права розірвати договір у разі збільшення ціни порівняно з тією, що була погоджена на момент укладення договору (пункт 13).

Перелік несправедливих умов у договорі зі споживачем не є вичерпним (частина четверта статті 18 цього Закону).

Згідно положень чинного в Україні законодавства, авансом є грошова сума, яку перераховують згідно з договором наперед у рахунок майбутніх розрахунків за товари (роботи, послуги), які мають бути отримані (виконані, надані). Тобто у разі невиконання зобов'язання, за яким передавався аванс, незалежно від того, з чиєї вини це відбулося, аванс підлягає поверненню особі, яка його сплатила.

Отже, укладання основного договору між сторонами в майбутньому неможливо, оскільки позивач, згідно позовної заяви, втратив довіру до відповідача. За таких обставин користування відповідачем коштами, які сплатив позивач як аванс, є безпідставними.

Тому сплачені позивачем кошти в сумі 52000 грн. підлягають поверненню.

Таким чином, на підставі досліджених доказів, судом встановлено, що укладений між сторонами попередній договір купівлі продажу № 0366/17 від 20.12.2017 року є нікчемним.

Нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення (ч. 1ст. 236 ЦК України).

Відповідно до ч. 1, 2, 5ст. 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Якщо у зв'язку із вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною стороною. Вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред'явлена будь-якою заінтересованою особою. Суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, щодо правомірності стягнення з відповідача на користь позивача суми авансового внеску.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України в звязку з задоволенням позовних вимог суд також стягує з відповідача на користь позивача витрати по оплаті судового збору в розмірі 704 грн. 80 коп.

Керуючись ст.ст. 13, 81,141, 259, 263-265 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю «Велес Авто» про захист прав споживачів задовольнити.

Визнати недійсним попередній договір від 20 грудня 2017 року №0366/17 купівлі - продажу транспортного засобу, укладений між товариством з обмеженою відповідальністю «Велес Авто» () та ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_1).

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Велес Авто» (, юридична адреса: вул.Полтавський шлях, буд.56, офіс 512/1 м.Харків, 61052) на користь ОСОБА_1 (паспорт серії КО №661981 виданий Кременчуцьким РВ УМВС України в Полтавській області від 16 травня 1998 року, ідентифікаційний код НОМЕР_1, зареєстрованого: ІНФОРМАЦІЯ_1) 52000 (пятдесят дві тисячі) гривень і судовий збір на користь держави 704 ( сімсот чотири) грн. 80 коп.

На рішення суду учасниками справи може бути подана апеляційна скарга протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Апеляційного суду Полтавської області.

СуддяОСОБА_3