Номер справи 623/3146/18
Номер провадження 2/623/1097/2018
У Х В А Л А

іменем України

про закриття підготовчого провадження

та призначення справи до судового розгляду по суті

26 грудня 2018 року м. Ізюм

Ізюмський міськрайонний суд Харківської області

в складі: головуючого - судді: Бєссонової Т.Д.

за участю секретаря судового засідання: Ноль С.В.

судового розпорядника: Максименка Р.С.

представника позивача: Ємельянова М.В.

представника відповідача: ОСОБА_3

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в місті Ізюмі заяву представника відповідача ОСОБА_3 про залишення позову без розгляду,-.

в с т а н о в и в :

19 вересня 2018 року Перший заступник керівника Ізюмської місцевої прокуратури Харківської області в інтересах держави в собі - Ізюмської міської ради звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення неодержаного доходу внаслідок користування земельною ділянкою без правовстановлюючих документів .

08 листопада 2018 року через канцелярію суд представник відповідача надав клопотання про залишення позову без розгляду. В обґрунтування клопотання посилається на те, що відповідно до абз. 1,2 ч.4 ст. 23 ЗУ «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво інтересів громадян або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов'язаний попередньо до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника, або відповідного суб'єкта владних повноважень. В матеріалах справи відсутнє будь-яке повідомлення позивача на адресу Ізюмської міською ради про те, що Ізюмська місцева прокуратура звертається до суду з позовом в інтересах міської ради, а тому відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 257 ЦПК України просить залишити позовну заяву без розгляду, оскільки позов подано особою, яка не має цивільної процесуальної дієздатності.

Представник відповідача, ОСОБА_3, клопотання підтримав в повному обсязі.

Представник позивача, Ємельянова М.В., проти клопотання заперечувала, посилаючись на його безпідставність, наполягала на закритті підготовчого судового засідання та призначенні справи до судового розгляду.

Суд вислухавши думку сторін, вважає, що клопотання представника відповідача не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Частиною 1 ст. 56 ЦПК України передбачено, що у випадках, встановлених законом, органи державної влади, органи місцевого самоврядування, фізичні та юридичні особи можуть звертатися до суду із заявами про захист прав, свобод та інтересів інших осіб або державних чи суспільних інтересів та брати участь у цих справах. При цьому органи державної влади, органи місцевого самоврядування повинні надати суду документи, що підтверджують наявність передбачених законом підстав для звернення до суду в інтересах інших осіб.

Частиною 4 статті 56 ЦПК України встановлено, що прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 185 цього Кодексу.

Відповідно до п.3 ч. 1 ст.131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Європейський Суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) неодноразово звертав увагу на участь прокурора в суді на боці однієї зі сторін як обставину, що може впливати на дотримання принципу рівності сторін. Оскільки прокурор або посадова особа з аналогічними функціями, пропонуючи задовольнити або відхилити … скаргу, стає противником або союзником сторін у справі, його участь може викликати в однієї зі сторін відчуття нерівності (рішення у справі "Ф.В. проти Франції" (F.W. v. France) від 31.03.2005, заява 61517/00, п. 27).

Суд звертав також увагу на категорії справ, де підтримка прокурора не порушує справедливого балансу. Зокрема, у справі «Менчинська проти Російської Федерації» (рішення від 15.01.2009, заява № 42454/02, п. 35).

Водночас, ЄСПЛ уникає абстрактного підходу до розгляду питання про участь прокурора у цивільному провадженні. Розглядаючи кожен випадок окремо Суд вирішує наскільки участь прокурора у розгляді справи відповідала принципу рівноправності сторін.

У Рекомендаціях Парламентської Асамблеї Ради Європи від 27.05.2003 № 1604 (2003) «Про роль прокуратури в демократичному суспільстві, заснованому на верховенстві закону» щодо функцій органів прокуратури, які не відносяться до сфери кримінального права, передбачено важливість забезпечити, щоб повноваження і функції прокурорів обмежувалися сферою переслідування осіб, винних у скоєнні кримінальних правопорушень, і вирішення загальних завдань щодо захисту інтересів держави через систему відправлення кримінального правосуддя, а для виконання будь-яких інших функцій були засновані окремі, належним чином розміщені і ефективні органи.

З огляду на вищенаведене, з урахуванням ролі прокуратури в демократичному суспільстві та необхідності дотримання справедливого балансу у питанні рівноправності сторін судового провадження зміст п. 3 ч. 1 ст.131-1 Конституції України щодо підстав представництва прокурора інтересів держави в судах не може тлумачитися розширено.

Відтак, прокурор може представляти інтереси держави в суді у виключних випадках, які прямо передбачені законом. Розширене тлумачення випадків (підстав) для представництва прокурором інтересів держави в суді не відповідає принципу змагальності, який є однією з засад правосуддя (п. 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України).

Положення п. 3 ч. 1 ст.131-1 Конституції України відсилає до спеціального закону, яким мають бути визначені виключні випадки та порядок представництва прокурором інтересів держави в суді. Таким законом є Закон України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 № 1697-VII.

Відповідно до ч. 3 ст. 23 цього Закону прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб'єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті.

Отже, виключними випадками, за яких прокурор може здійснювати представництво інтересів держави в суді, є порушення або загроза порушення інтересів держави. Ключовим для застосування цієї конституційної норми є поняття «інтерес держави».

У Рішенні Конституційного Суду України у справі за конституційними поданнями Вищого арбітражного суду України та Генеральної прокуратури України щодо офіційного тлумачення положень статті 2 Арбітражного процесуального кодексу України(справа про представництво прокуратурою України інтересів держави в арбітражному суді) від 08.04.1999 № 3-рп/99 Конституційний Суд України, з'ясовуючи поняття «інтереси держави» висловив міркування, що інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб'єктів права власності та господарювання тощо (п. 3 мотивувальної частини).

Інтереси держави можуть збігатися повністю, частково або не збігатися зовсім з інтересами державних органів, державних підприємств та організацій чи з інтересами господарських товариств з часткою державної власності у статутному фонді. Проте держава може вбачати свої інтереси не тільки в їх діяльності, але й в діяльності приватних підприємств, товариств.

Із врахуванням того, що "інтереси держави" є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах (п. 4 мотивувальної частини).

Ці міркування Конституційний Суд зробив у контексті офіційного тлумачення Арбітражного процесуального кодексу України, який уже втратив чинність. Однак висловлене Судом розуміння поняття «інтереси держави» має самостійне значення і може застосовуватися для тлумачення цього ж поняття, вжитого у ст. 131-1 Конституції України та ст. 23 Закону «Про прокуратуру».

Відтак, суд вважає, що «інтереси держави» охоплюють широке і водночас чітко не визначене коло законних інтересів, які не піддаються точній класифікації, а тому їх наявність повинна бути предметом самостійної оцінки суду у кожному випадку звернення прокурора з позовом. Надмірна формалізація «інтересів держави», особливо у сфері публічних правовідносин, може призвести до необґрунтованого обмеження повноважень прокурора на захист суспільно значущих інтересів там, де це дійсно потрібно.

Аналіз ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» дає підстави стверджувати, що прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох випадках:

1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб'єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження;

2) у разі відсутності такого органу.

Перший «виключний випадок» передбачає наявність органу, який може здійснювати захист інтересів держави самостійно, а другий - відсутність такого органу. Однак підстави представництва інтересів держави прокуратурою у цих двох випадках істотно відрізняються.

У першому випадку прокурор набуває право на представництво, якщо відповідний суб'єкт владних повноважень не здійснює захисту або здійснює неналежно.

«Не здійснення захисту» виявляється в усвідомленій пасивній поведінці уповноваженого суб'єкта владних повноважень - він усвідомлює порушення інтересів держави, має відповідні повноваження для їх захисту, але всупереч цим інтересам за захистом до суду не звертається.

«Здійснення захисту неналежним чином» виявляється в активній поведінці (сукупності дій та рішень), спрямованій на захист інтересів держави, але яка є неналежною.

«Неналежність» захисту може бути оцінена з огляду на встановлений порядок захисту інтересів держави, який серед іншого включає досудове з'ясування обставин порушення інтересів держави, обрання способу їх захисту та ефективне здійснення процесуальних прав позивача.

У справі, що розглядається, прокурор обґрунтував наявність «інтересів держави, тим що не дивлячись на покладені на Ізюмську міську раду Харківської області функції та повноваження, заходи представницького характеру з метою стягнення з ОСОБА_4 збитків, внаслідок використання без правовстановлюючих документів земельної ділянки, до теперішнього часу не вжито. Пред'явлення прокурором позову в інтересах держави обумовлено необхідністю збереження та примноження комунальної власності територіального громади м. Ізюм, створення умов ефективного її використання, забезпечення дохідної частини бюджету, що відповідає завдання покладеним на позивача. Підставою для представництва прокурора в інтересах держави в особі Ізюмської міської ради є несплата відповідачем вказаних збитків, заподіяних порушення земельного законодавства, що значно ослаблює економічні основи держави та потребує прокурорського реагування.

Матеріали справи містять витяг з протоколу засідання комісії по визначенню збитків, заподіяних територіальній громаді міста Ізюма в особі Ізюмської міської ради внаслідок порушення вимог земельного законодавства № 13 від 20 квітня 2018 року із якого вбачається , що комісія повторно розглянула лист Ізюмської місцевої прокуратури від 12.03.2018 року № 04-07-2363 вих. 18, щодо розрахунку неодержаного доходу, який мала б отримати територіальна громада міста Ізюм в особі Ізюмської міської ради внаслідок порушення вимог земельного законодавства несплатою орендної плати та плати за користування земельною ділянкою за адресою: м. Ізюм, вул. Шмідта,1 ( а.с.17-18).

Також листом Ізюмської місцевої прокуратури на ім'я Ізюмського міського голови від 27.07.2018 року в порядку ч.4 ст. 23 ЗУ « Про прокуратуру» Ізюмська місцева прокуратура повідомила міського голову , що у разі невжиття Ізюмською міською радою заходів для усунення виявлених порушень законодавства, має намір пред'явити позов в інтересах держави до ОСОБА_4, про стягнення на користь Ізюмської міської ради Харківської області суми неодержаного доходу за використання земельної ділянки без правовстановлюючих документів у розмірі 297465,72 грн. ( а.с.25-26) та просила Ізюмську міську раду у зв'язку з цим повідомити Ізюмську місцеву прокуратуру в строк до 10 серпня про вжиті заходи щодо усунення порушень вимог земельного законодавства під час розпорядження земельними ділянками комунальної власності.

Пунктами 7.1,7.8,7.10 Порядку визначення та відшкодування територіальній громаді міста Ізюма в особі Ізюмської міської ради збитків, заподіяних внаслідок порушення вимог земельного законодавства, затвердженого рішенням Ізюмської міської ради 23 сесії 7 скликання від 28.09.2016 року за № 0578 встановлено порядок відшкодування збитків, який Ізюмською міською радою виконується не належним чином, а саме: до направленого відповідачу повідомлення від 07.08.2018 року за № 1562 не доданий акт про визначення збитків власнику землі та рішення виконавчого комітету Ізюмської міської ради « Про затвердження акту про визначення збитків власнику землі».

Суд вважає безпідставними посилання представника відповідача на те, що позивач не має цивільної процесуальної дієздатності, оскільки відповідно до ст. 29 ЦК України цивільна процесуальна дієздатність - це здатність особи особисто здійснювати цивільні процесуальні права і виконувати свої обов'язки в суді (частина 1 даної статті). У фізичних осіб в повному обсязі вона виникає з моменту досягнення повноліття, тобто з 18 років. У інших суб'єктів цивільних процесуальних правовідносин: суду, у осіб, які беруть участь у справі, юридичних осіб, прокурора, органів державної влади і місцевого самоврядування цивільна процесуальна правоздатність і цивільна процесуальна дієздатність виникають одночасно з моменту створення даної юридичної особи (ст. 80 ЦК) або з моменту призначення на посаду прокурора.

Враховуючи викладене суд вважає, що посилання представника відповідача на не виконання позивачем вимог закону, а також відсутність цивільної процесуальної дієздатності є безпідставними, а тому клопотання про залишення позову без розгляду задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. 56 ,257,259,260,261 ЦПК України

У Х В А Л И В:

У задоволенні клопотання представника відповідача, ОСОБА_3, про залишення позову без розгляду відмовити.

Закрити підготовче провадження за позовною заявою Ізюмської місцевої прокуратури Харківської області в інтересах держави в собі - Ізюмської міської ради до ОСОБА_4 про стягнення неодержаного доходу внаслідок користування земельною ділянкою без правовстановлюючих документів .

Призначити справу до судового розгляду на 24 січня 2019 року о 11 годині 00 хвилин у приміщенні Ізюмського міськрайонного суду Харківської області .

Ухвала апеляційному оскарженню не підлягає, але заперечення щодо неї може бути включено до апеляційної скарги на рішення суду.

Суддя Ізюмського міськрайонного суду Т.Д. Бєссонова