Справа №295/8033/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.09.2018 року м. Житомир

Богунський районний суд м. Житомира

в складі : головуючого судді Лєдньова Д.М.

при секретарі Зубрицькій Т.Л.

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про захист прав споживачів,-

встановив:

Позивач звернулась в суд із позовом, де зазначила, що 18.08.2008 року між нею та відповідачем ПАТ КБ «ПриватБанк» (назву змінено 21.05.2018 року з Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк») укладено кредитний договір, за умовами якого їй як позичальнику надано кредитні кошти в сумі 151 717 грн. зі строком повернення до 18.08.2028 року.

В забезпечення належного виконання зобов»язань за вказаним договором в той же день між сторонами укладено договір іпотеки, згідно якого іпотекодавцем ОСОБА_1 передано майно : житловий будинок загальною площею 59.0 кв.м., житловою 35.1 кв.м., який знаходиться за адресою: Житомирська обл., м. Радомишль, вул. Філіповича, 7.

Рішенням Радомишльського районного суду Житомирської області від 30.04.2013 року з позичальника ОСОБА_1 стягнуто суму заборгованості в загальному розмірі 369 258,04 грн.

Позивач вказує, що договір кредиту укладено з порушенням її прав як споживча. Так, в рішенні Конституційного Суду України від 10.11.2011 року вказано на необхідності обмеження дії принципу свободи договору споживчого кредиту критеріям добросовісності, справедливості, пропорційності та розумності, підтримання державою на засадах пропорційності розумного балансу між публічним інтересом, комерційними інтересами банків і охоронюваними правами і інтересами споживачів.

Також позивач зазначає на положення ст.ст. 4. 6, 10 Закону України «Про захист прав споживачів», відповідно до яких споживачі мають право на захист своїх прав державою, належну якість продукції та обслуговування, необхідну, доступну, достовірну та своєчасну інформацію про продукцію. Кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні закону.

За постановою Національного банку України № 328 від 03.06.2009 року «Про заходи щодо забезпечення погашення кредитів» усім банкам рекомендовано перекладати укладені договори, а у разі виникнення заборгованості розглядати питання щодо реструктуризації виниклого боргу.

Відповідач ігнорує вказані вимоги Національного банку України.

Також позивач вказує на те, що текст кредитного договору надруковано дрібним шрифтом, а банком визначено черговість зарахування коштів, направлених на погашення заборгованості по кредиту, шляхом першочергово відшкодування власних збитків.

Перед укладенням договору відповідачем не було проінформовано споживача про всі умови кредитування, орієнтовну сукупну вартість кредиту, відсоткову ставку, вартість всіх послуг. Така інформація повинна бути надана у письмовій формі.

Умови кредитного договору містять положення, згідно яких можливе застосування подвійної цивільно-правової відповідальності внаслідок порушення умов договору.

Посилаючись на вказані обставини, позивач просить визнати порушення з боку відповідача ст.ст. 4, 6, 10, 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» при укладенні 18.08.2008 року договору кредиту; визнати порушення з боку відповідача ст.ст. 4, 6, 10, 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» при виконанні укладеного 18.08.2008 року договору кредиту.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав з підстав, наведених у позові.

Представник відповідача заперечував щодо задоволення позовних вимог, просив відмовити у їх задоволенні.

Заслухавши пояснення учасників, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

18.08.2008 року між сторонами укладено кредитний договір, за умовами якого Банк зобов»язався надати позичальникові ОСОБА_1 кредитні кошти на строк з 18.08.2008 року по 18.08.2028 року у вигляді непоновлювальної лінії в розмірі 151 717,00 грн., з них 122 977 грн. на придбання нерухомості, з них 118 000,0 грн. на придбання нерухомості, а також 3540,0 грн. на сплату винагороди за надання фінансового інструменту у момент надання кредиту, 847,0 грн. для сплати страхового платежу страхування майна за договором страхування майна на перший рік дії кредиту, 590,0 грн. для сплати особистого страхування за договором особистого страхування на перший рік дії кредиту, а також у розмірі 28 740,0 грн. на сплату страхових платежів у випадку та в порядку, передбачених п.п. 2.1.3, 2.2.7 договору, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 1,67 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 3,0% від суми надано кредиту у момент надання кредиту, винагороди за резервування ресурсів у розмірі 5,04 % річних від суми зарезервованих ресурсів.

Тотожні умови викладено за текстом додатку № 1 до договору, яким визначено загальну вартість кредиту, річну процентну ставку на залишок кредиту, щомісячну винагороду за резервування ресурсів, розмір винагороди за надання фінансового інструменту.

Згідно з ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Статтею 4 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено, що споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на: захист своїх прав державою; належну якість продукції та обслуговування; необхідну, доступну, достовірну та своєчасну інформацію про продукцію, її кількість, якість, асортимент, а також про її виробника (виконавця, продавця).

Продавець (виробник, виконавець) зобов'язаний передати споживачеві продукцію належної якості, а також надати інформацію про цю продукцію (ст. 6 Закону України «Про захист прав споживачів»).

Відповідно до ст. 11 Закону (в редакції станом на день укладення договору) Договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов'язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов'язується повернути їх разом з нарахованими відсотками. Не вважається пропонуванням споживчого кредиту застереження про можливість надання його під час придбання продукції. Перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов'язаний повідомити споживача у письмовій формі про: особу та місцезнаходження кредитодавця; кредитні умови, зокрема: мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; форми його забезпечення; наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов'язаннями споживача; тип відсоткової ставки; суму, на яку кредит може бути виданий; орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов'язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо); строк, на який кредит може бути одержаний; варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; можливість дострокового повернення кредиту та його умови; необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживачможе одержати докладнішу інформацію; переваги та недоліки пропонованих схем кредитування.

Згідно зі ст. 18 Закону продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З досліджених в судовому засіданні копії договору кредиту від 18.08.2008 року, договору іпотеки від 18.08.2008 року, додатку до договору кредиту № 1, анкети заяви позичальника суд приходить до висновку про обізнаність та чітке усвідомлення позичальником всіх обставин, пов»язаних з укладенням кредитного договору, відповідність таких обставин передбаченої до повідомлення згідно вимог ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» інформації.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобовязання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов'язання має грунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

За положеннями ч.1 ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

В судовому засіданні сторони визнали, що позичальником здійснювалось погашення заборгованості за договором кредиту, що також вказує на бажання продовження існування започаткованих правовідносин та їх розуміння.

Сторони підтвердили, що рішенням Радомишльського районного суду Житомирської області від 30.04.2013 року з позичальника ОСОБА_1 стягнуто суму заборгованості.

Постановою національного банку України від 03.06.2009 № 328 «Про заходи щодо забезпечення погашення кредитів» (втратила чинність на підставі постанови Національного банку N 513 від 26.11.2010) визначено рекомендації з дотриманням банками процедур при проведенні реструктуризації. Постанова носить рекомендаційний характер, крім того, реструктуризація заборгованості, які відбувається за обов»язквою згодою банку та позичальника, не проводилась.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд приходить до висновку про відсутність умов договору, які виявляють не відповідність сталим критеріям добросовісності, справедливості, пропорційності та розумності.

Згідно з ч.1 ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Додатково суд звертає увагу на наступне.

Згідно ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Заявлені вимоги позивача направлені на підтвердження певного факту, водночас, не є вирішенням спору по суті між сторонами, оскільки, в їх обмеженому формулюванні, не припиняють та не змінюють правовідносини між учасниками.

За таких обставин суд відмовляє у задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 258-279 ЦПК України, суд,-

ухвалив:

В задоволенні позову ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_1, проживає: ІНФОРМАЦІЯ_2, до Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (м. Київ, вул. Грушевського, 1Д) про захист прав споживачів відмовити.

Повне рішення суду буде виготовлене 07.09.2018 року.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Житомирської області через Богунський районний суд міста Житомира шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Суддя: