Справа № 350/1389/17
Провадження № 22-ц/4808/24/18
Головуючий у 1 інстанції Бейко А. М.
Суддя-доповідач Мелінишин
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 жовтня 2018 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого (суддя-доповідач) Мелінишин Г.П.

суддів: Пнівчук О.В., Томин О.О.,

за участю секретаря: Возняк В.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Поліс» - адвоката Гамея Валентина Володимировича на рішення Рожнятівського районного суду в складі судді Бейка А.М., ухвалене 31 травня 2018 року в смт. Рожнятові Івано-Франківської області, у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Поліс» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про виселення з житлового приміщення та зустрічним позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Поліс», третя особа на стороні позивача - ОСОБА_3, про визнання реєстрації права власності на предмет іпотеки недійсною,

в с т а н о в и в :

У вересні 2017 року ТОВ «Фінансова компанія «Поліс» звернулося в суд з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про виселення з житлового будинку з наданням іншого житлового приміщення.

Позовна заява мотивована тим, що 25.09.2007 року між ПАТ «ВТБ БАНК» та ОСОБА_2 було укладено Генеральну угоду №16.62-38/07, на підставі якої укладено Кредитний договір №16.62-38/07-СК. З метою забезпечення зобов'язань за цим договором між сторонами тоді ж укладено Іпотечний договір, за умовами якого в іпотеку передано нерухоме майно. Зокрема, домоволодіння загальною площею 425,8 кв.м та земельну ділянку площею 0,1287 га для будівництва та обслуговування жилого будинку та господарських споруд, які знаходяться по АДРЕСА_1

На підставі Договору про відступлення права вимоги грошових зобов'язань за фінансовими кредитами №21МБ від 18.11.2015 року, Додаткової угоди №1 від 27.11.2015 року до Договору про відступлення права вимоги грошових зобов'язань за фінансовими кредитами №21МБ від 18.11.2015 року, Договору про відступлення права вимоги за договорами іпотеки та договорами застави від 03.12.2015 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Тишко І.О., ПАТ «ВТБ БАНК» відступив ТОВ «Фінансова компанія «Поліс» право вимоги до відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 за Кредитним та Іпотечним договорами.

13.05.2016 року позивач здійснив реєстрацію права власності на предмет іпотеки на підставі іпотечного договору, що містить відповідне застереження про задоволення вимог іпотекодержателя у разі неналежного виконання позичальником своїх зобов'язань.

Оскільки у спірному домоволодінні зареєстровані відповідачі, то їм направлялись письмові вимоги про виселення. Вказував, що у них знаходяться ключі від житлового будинку, що дає їм можливість незаконно користуватись цим майном, позивач натомість доступу до будинку немає.

Враховуючи, що ТОВ «Фінансова компанія «Поліс» на праві власності належить житловий будинок по АДРЕСА_2 вважав за можливе визначити це житлове приміщення для проживання відповідачів після їх виселення з спірного житлового будинку. З наведених мотивів просив задовольнити позов.

В листопаді 2017 року ОСОБА_2 звернувся в суд із зустрічним позовом до ТОВ «Фінансова компанія «Поліс», третя особа на стороні позивача ОСОБА_3, про визнання реєстрації права власності на предмет іпотеки недійсною.

Позов мотивував тим, що права власності на належний йому житловий будинок та земельну ділянку іпотекодержателю не передавав, жодних договорів щодо цього з останнім не укладав. Також будь-які договірні відносини з ТОВ «Фінансова компанія «Поліс» відсутні, оскільки кредитний та іпотечний договори укладались 25.09.2007 року з ПАТ «ВТБ БАНК».

Вважав, що ТОВ невірно тлумачить п. 6.1. кредитного договору, який для передачі предмету іпотеки у власність іпотекодержателя передбачає певні двохсторонні дії. В зв'язку з цим немає правових підстав для реєстрації права власності за відповідачем на спірні житловий будинок та земельну ділянку. Відтак, просив зустрічний позов задовольнити.

Ухвалою Рожнятівського районного суду від 4 грудня 2017 року позови об'єднано в одне провадження.

Рішенням Рожнятівського районного суду від 31 травня 2018 року у задоволенні позову ТОВ «Фінансова компанія «Поліс» відмовлено, зустрічний позов ОСОБА_2 задоволено. Визнано недійсними та скасовано реєстрацію за ТОВ «Фінансова компанія «Поліс» права власності на нерухоме майно: домоволодіння, земельну ділянку, кадастровий номер НОМЕР_1, площею 0,1287 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських споруд, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1, проведені приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Тишко І.О. на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 29590028 від 13.05.2016 року.

Ухвалюючи рішення, суд виходив з відсутності правових підстав для реєстрації права власності за ТОВ «Фінансова компанія «Поліс» на належні ОСОБА_2 домоволодіння та земельну ділянку. А відповідно - для виселення відповідачів з предмету іпотеки, набутого ТОВ у власність.

Не погодившись з рішенням суду, вважаючи його ухваленим з порушенням норм матеріального права, представник ТОВ «Фінансова компанія «Поліс» - адвокат Гамей В.В. подав апеляційну скаргу.

Вказує, що відповідачі незаконно користуються спірним житловим будинком та порушують права ТОВ «Фінансова компанія «Поліс» як власника майна. Зважаючи на те, що товариство здійснило усі заходи, що передують примусовому виселенню у судовому порядку, сам лише факт неотримання відповідачем ОСОБА_3 письмової вимоги не може слугувати підставою для відмови в позові.

Безпідставним вважає і посилання ОСОБА_2 на відсутність між сторонами договірних відносин, оскільки ПАТ «ВТБ БАНК» правомірно відступив їм свої права вимоги за кредитним та іпотечними договорами на підставі відповідних договорів, набувши при цьому прав іпотекодержателя спірного майна.

На думку апелянта державну реєстрацію за ТОВ права власності на іпотечне майно проведено з дотриманням вимог законодавства. Так, відповідно до п. 57 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затв. постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року №1127, для реєстрації права власності на іпотечне майно не вимагається документ про згоду іпотекодавця на звернення стягнення на предмет іпотеки, крім договору про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідного застереження в іпотечному договорі. Уклавши іпотечний договір, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, позичальник завідомо погодився на те, що у випадку неналежного виконання основного зобов'язання, іпотекодержатель матиме право на звернення стягнення на предмет іпотеки, в тому числі шляхом реєстрації права власності на предмет іпотеки на підставі цього іпотечного договору.

Відтак, враховуючи правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 21.03.2018 року по справі №760/14438/15-ц, вважав, що оскільки в іпотечному договорі міститься відповідне застереження, що передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в разі порушення кредитних зобов'язань, то сторони по суті вирішили питання щодо позасудового врегулювання спору.

Зважаючи на те, що судом безпідставно задоволено зустрічний позов, відповідно необґрунтовано відмовлено і у задоволенні їхнього позову.

За наведених обставин просив судове рішення скасувати та ухвалити нове. Позов ТОВ «Фінансова компанія «Поліс» задовольнити, стягнувши на їхню користь понесені судові витрати, а у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 відмовити.

Відзиву на апеляційну скаргу учасниками справи не подано.

Згідно із абзацом третім пункту 3 розділу XII Прикінцеві та Перехідні положення Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та пунктом 8 розділу XIII Перехідних положень Цивільного процесуального Кодексу України в редакції Закону України від 03.10.2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжували здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах.

У зв'язку з ліквідацією Апеляційного суду Івано-Франківської області, враховуючи положення ч.6 статті 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у частині виконання рішень про утворення судів та п. 3 ч.1 ст. 31 ЦПК України дану справу передано для розгляду до Івано-Франківського апеляційного суду.

В засіданні апеляційного суду представник ТОВ «Фінансова компанія «Поліс» доводи апеляційної скарги підтримав з наведених у ній мотивів.

ОСОБА_2 доводів скарги не визнав посилаючись на обґрунтованість висновків суду.

ОСОБА_3 в судове засідання не з'явилась будучи належним чином повідомленою, що не перешкоджає розглядові справи в її відсутності.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд дійшов висновку, що скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами, перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

За змістом ч.ч.1, 2 та 5 ст.263 ЦПК судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно та всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду не відповідає вищезазначеним вимогам закону виходячи з наступного.

Заперечуючи проти первісного позову та обґрунтовуючи зустрічний позов ОСОБА_2 посилався на те, що він не передавав іпотекодержателю ТОВ «Фінансова компанія «Поліс» права власності на житловий будинок та земельну ділянку та не укладав з ним жодних договорів з цього приводу.

Задовольняючи зустрічний позов ОСОБА_2 та визнаючи реєстрацію права власності на предмет іпотеки недійсною, суд дійшов висновку, що ТОВ «Фінансова компанія «Поліс» здійснило таку реєстрацію без належних правових підстав, невірно витлумачивши при цьому умови договору.

Проте погодитись із таким висновком місцевого суду не можна з огляду на наступне.

Як вбачається із матеріалів справи 25.09.2007 року між ПАТ «ВТБ БАНК» та ОСОБА_2 на підставі Генеральної угоди укладено Кредитний договір №16.62-38/07-СК. Для забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором цього ж дня укладено іпотечний договір, який посвідчено нотаріусом Рожнятівського РНО Ковальчуком Т.П. та зареєстровано в реєстрі за №Д-755. Також 19.06.2008 року до договору внесено відповідні зміни (а.с. 7-9).

Згідно цих договорів в іпотеку передано нерухоме майно загальною вартістю 767 319,00 грн, а саме домоволодіння загальною площею 425,8 кв.м та земельну ділянку площею 0,1287 га для будівництва та обслуговування жилого будинку та господарських споруд, що знаходяться в АДРЕСА_1.

З'ясовано, що на підставі Договору про відступлення права вимоги грошових зобов'язань за фінансовими кредитами №21МБ від 18.11.2015 року, Додаткової угоди №1 від 27.11.2015 року до вищевказаного договору, договору про відступлення права вимоги за договорами іпотеки та договорами застави від 03.12.2015 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Тишко О.І., ПАТ «ВТБ БАНК» відступило ТОВ «Фінансова компанія «Поліс» право вимоги за кредитним та іпотечним договорами (а.с.10-19).

Згідно зі ст.ст. 513-514 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов'язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов'язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

За змістом частини першої статті 24 Закону України «Про іпотеку» відступлення прав за іпотечним договором здійснюється без необхідності отримання згоди іпотекодавця, якщо інше не встановлено іпотечним договором, і за умови, що одночасно здійснюється відступлення права вимоги за основним зобов'язанням. Якщо не буде доведено інше, відступлення прав за іпотечним договором свідчить про відступлення права вимоги за основним зобов'язанням.

Таким чином, ПАТ «ВТБ БАНК» відступило ТОВ «Фінансова компанія «Поліс» право вимоги за кредитним та іпотечним договорами, надавши останньому прав іпотекодержателя, що не суперечить вимогам законодавства.

З огляду на це посилання ОСОБА_2, що між ним та ТОВ «Фінансова компанія «Поліс» не існувало жодних договірних відносин є надуманими та не заслуговують на увагу.

Матеріалами справи підтверджується, що 13.05.2016 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Тишко І.О. прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, та проведено реєстрацію за позивачем права власності на предмет іпотеки - домоволодіння та земельну ділянку площею 0,1287 га для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських споруд по АДРЕСА_1, що належали на праві власності ОСОБА_2 (а.с.20-23).

Встановлено, що застереження про задоволення вимог Іпотекодержателя шляхом позасудового врегулювання передбачено в Розділі 6 Іпотечного договору. Відповідно до п.6.1. Договору звернення стягнення на предмет іпотеки може здійснюватись шляхом передачі іпотекодержателю прав на предмет іпотеки. При реалізації даного способу задоволення вимог іпотекодержателя, іпотечний договір є підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на предмет іпотеки (а.с.7).

Згідно зі статтею 33 Закону України «Про іпотеку» в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом.

Статтею 36 цього Закону визначено, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем та іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Виходячи зі змісту ст. 37 Закону України «Про іпотеку» договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, що передбачає передачу іпотекодержателю права власності, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно.

А отже, застереження в договорі про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом визнання права власності на предмет іпотеки - позасудовий спосіб урегулювання спору, який сторони встановлюють самостійно у договорі та прирівнюється до договору за своїми правовими наслідками.

Сторони, підписавши іпотечний договір, узгодили всі його умови, у тому числі вирішили питання щодо позасудового врегулювання спору.

Згідно із частиною першою статті 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 628 ЦК України визначено зміст договору, який становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

В силу вимог статті 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

З'ясовано, що іпотечний договір підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі.

Таким чином, ОСОБА_2, укладаючи 25.09.2007 року іпотечний договір, погодив його умови та можливість здійснення реєстрації права власності на предмет іпотеки в позасудовому порядку за іпотекодержателем у разі настання відповідних обставин. Відтак, рішення про державну реєстрацію права власності та проведення реєстрації на предмет іпотеки нотаріусом прийнято відповідно до умов договору та чинного законодавства.

Посилання в позовній заяві на неоднозначність граматичної конструкції в застереженні до іпотечного договору, як на підставу неможливості переходу права власності до іпотекодержателя без згоди іпотекодавця, колегія суддів вважає надуманим. Даний розділ договору є чітким та зрозумілим, а його формулювання не містить суперечності.

За змістом ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

З огляду на вищенаведене, враховуючи принцип диспозитивності цивільного судочинства в задоволенні позову ОСОБА_2 до ТОВ «Фінансова компанія «Поліс», третя особа на стороні позивача ОСОБА_3, про визнання реєстрації права власності на предмет іпотеки недійсною слід відмовити.

Що стосується позову ТОВ «Фінансова компанія «Поліс» до ОСОБА_2, ОСОБА_3, то колегія суддів дійшла наступних висновків.

Як вбачається з довідки Брошнів-Осадської селищної ради від 11.04.2017 року в спірному будинку зареєстрований ОСОБА_2 (а.с.24). Згідно із договором про внесення змін №2 від 09.11.2011 року до договору поруки від 19.06.2008 року №16.140-38/08-ПП1 ОСОБА_3 також була зареєстрована за вказаною адресою (а.с.32).

З поданих до позовної заяви матеріалів встановлено, що ТОВ «Фінансова компанія «Поліс» надсилала відповідачам вимоги про добровільне звільнення житлового будинку по АДРЕСА_1 (а.с.25,28). Вказана вимога отримана ОСОБА_2 13.04.2017 року, натомість адресована ОСОБА_3 вимога була повернута за закінченням терміну зберігання (а.с.27, 30).

Відповідно до частини третьої статті 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Згідно зі ст. 36 Закону України «Про іпотеку» сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання, яке здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону.

Частиною першою статті 40 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться в порядку, встановленому законом.

За змістом частини другої статті 40 Закону України «Про іпотеку» та частини третьої статті 109 ЖК УРСР після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

Виходячи зі змісту зазначених норм, обов'язковість заявлення письмової вимоги про добровільне звільнення житлового приміщення стосується такого способу звернення стягнення на предмет іпотеки, як позасудове врегулювання на підставі договору. При цьому повідомлення про виселення повинні бути не лише направлені, а й отримані відповідачем.

Оскільки звернення стягнення на предмет іпотеки здійснено згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя, ОСОБА_3 не отримано письмової вимоги про добровільне звільнення житлового приміщення, колегія суддів вважає, що позивач передчасно звернувся до суду з позов про її виселення.

В силу положень частини другої статті 109 ЖК Української РСР громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду.

Таким чином, частина друга статті 109 ЖК Української РСР встановлює загальне правило про неможливість виселення громадян без надання іншого жилого приміщення. Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого жилого приміщення при зверненні стягнення на жиле приміщення, що було придбане громадянином за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення.

Встановлено, що ТОВ «Фінансова компанія «Поліс» на праві власності належить житловий будинок 1984 року побудови, загальною площею 240,9 кв.м, розташований за адресою: Чернівецька область, м. Кіцмань, вул. Східна 1б. Наведена обставина підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с.33). Вказаний будинок позивач вважав за можливе визначити для постійного проживання відповідачів після їх виселення, про що підтвердив також представник ТОВ в засіданні апеляційного суду.

Таким чином, за наявності постійного жилого приміщення, що надається ТОВ «Фінансова компанія «Поліс» для проживання ОСОБА_2 вимога про його виселення є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

При цьому доводи ОСОБА_2 щодо зайняття надаваного приміщення іншими особами, його аварійності та неможливості постійного там проживання є голослівними та жодними належними і допустимими доказами не підтверджені.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю та ухвалення нового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову ТОВ «Поліс», виселення ОСОБА_2 з домоволодіння АДРЕСА_1 з наданням іншого постійного житлового приміщення, яке знаходиться по АДРЕСА_2. В задоволенні позову ТОВ «Фінансова компанія «Поліс» до ОСОБА_3 про виселення з житлового приміщення та зустрічного позову ОСОБА_2 належить відмовити.

За ч.13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

У зв'язку з цим з ОСОБА_2 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Поліс» підлягає стягненню 800 грн у зв'язку із розглядом справи судом першої інстанції та 2160 грн у зв'язку з розглядом апеляційної скарги, а всього 2960 грн понесених судових витрат.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381 - 384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Поліс» - адвоката Гамея Валентина Володимировича задовольнити частково.

Рішення Рожнятівського районного суду від 31 травня 2018 року скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Поліс» задовольнити частково. Виселити ОСОБА_2 з домоволодіння АДРЕСА_1 з наданням іншого постійного житлового приміщення, яке знаходиться по АДРЕСА_2.

В задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Поліс» до ОСОБА_3 про виселення з житлового приміщення та зустрічного позову ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Поліс», третя особа на стороні позивача - ОСОБА_3, про визнання реєстрації права власності на предмет іпотеки недійсною - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Поліс» 2960 грн понесених судових витрат.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Головуючий Г.П. Мелінишин

Судді: О.В. Пнівчук

О.О. Томин

Повний текст постанови складено 16 жовтня 2018 року.