__________________________________________________________________________________________________________________
Провадження № 2-о/520/467/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.10.2018 року

Київський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого - судді Калініченко Л.В.

при секретарі Єгоровій Н.Ю.,

за участю:

заявника ОСОБА_1 Елізбара Резоєвича,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за заявою

ОСОБА_1 Елізбара Резоєвича,

заінтересована особа: приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу

ОСОБА_2,

про встановлення факту, що має юридичне значення,

ВСТАНОВИВ:

Заявник ОСОБА_1 Елізбар Резоєвич 08 жовтня 2018 року звернувся до Київського районного суду міста ОСОБА_3 з заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, в якій просить суд встановити юридичний факт, що має значення, а саме визнати факт належності ОСОБА_1 Елізбару Резоєвичу, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1, на праві приватної власності нерухомого майна нежитлової будівлі, загальною площею 639,1 кв.м., розташованої за адресою: м. Одеса, Люстдорфська дорога, 92Г.

В обґрунтування заяви заявник посилається на те, що на йому ОСОБА_1 на праві приватної власності належить нежитлова будівля, загальною площею 639,1 кв.м., за адресою: м. Одеса, вул. Люстдорфська дорога, 92Г, право власності на яку було зареєстровано на підставі: технічного паспорту, серія та номер: б/н, виданого 06.02.2017 року ФОП «ОСОБА_4К.»; декларації про готовність обєкта до експлуатації, серія та номер: ОД26, виданої 02.02.2017 року Управлінням ДАБК Одеської міської ради; декларації про готовність обєкта до експлуатації, серія та номер: ОД35, виданої 01.12.2017 року Управлінням ДАБК Одеської міської ради; що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 20.12.2017 року за №108445857.

Вказане нерухоме майно розташоване на земельній ділянці, площею 0,0167 га, за адресою: м. Одеса, Люстдорфська дорога, 92Г, вид використання для експлуатації та обслуговування складської будівлі з офісними приміщеннями, кадастровий номер: :17:002:0122, що підтверджується витягом з державного земельного кадастру про земельну ділянку.

Рішенням Одеської міської ради за №3326-VII від 06.06.2018 року «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення та передачу у власність шляхом продажу гр. ОСОБА_1 Елізбару Резоєвичу земельної ділянки, площею 0,0167 га, за адресою: місто Одеса, Люстдорфська дорога, 92Г, цільове призначення B.03.07 для будівництва та обслуговування будівель торгівлі» вирішено затвердити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки, площею 0,0167 га (кадастровий номер :17:002:0122, категорія земель за основним цільовим призначенням землі житлової та громадської забудови), за адресою: місто Одеса, Люстдорфська дорога, 92Г, цільове призначення B.03.07 для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, вид використання для експлуатації та обслуговування складської будівлі з офісними приміщеннями. Вирішено передати у власність шляхом продажу гр. ОСОБА_1 земельну ділянку (кадастровий номер :17:002:0122) із земель житлової та громадської забудови, площею 0,0167 га, за адресою: місто Одеса, Люстдорфська дорога, 92Г, цільове призначення B.03.07 для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, вид використання для експлуатації та обслуговування складської будівлі з офісними приміщеннями. Затвердити вартість земельної ділянки (кадастровий номер :17:002:0122), площею 0,0167 га, за адресою: місто Одеса, Люстдорфська дорога, 92Г, у розмірі 245 000 (двісті сорок пять тисяч) гривень 00 копійок, без урахування ПДВ, на підставі експертної грошової оцінки (висновок про ринкову вартість земельної ділянки від 07.09.2017 року). Погодити проект договору купівлі-продажу земельної ділянки між Одеською міською радою та гр. ОСОБА_1 Доручити міському голові ОСОБА_5 підписати договір купівлі-продажу земельної ділянки за проектом, що додається. Визначено, що договір купівлі-продажу земельної ділянки між Одеською міською радою та гр. ОСОБА_1 підлягає укладенню протягом 6 місяців з дня прийняття цього рішення. Встановлено, що у разі неукладення договору купівлі-продажу земельної ділянки протягом строку, вказаного у п. 6 цього рішення, з вини гр. ОСОБА_1, дане рішення може бути визнано таким, що втратило чинність.

Надалі, як стверджує заявник, він звернувся до приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_2 з відповідною заявою щодо оформлення договору купівлі продажу земельної ділянки, несільськогосподарського призначення, площею 0,0167 га, що знаходиться за адресою: місто Одеса, Люстдорфська дорога, 92Г, з Територіальною громадою міста ОСОБА_3 в особі Одеської міської ради.

Однак, 22.08.2018 року він отримав лист від приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_2 за вих. №489/01-16, в якому було повідомлено, що нотаріусом під час розгляду вказаної заяви та поданих документів щодо оформлення договору купівлі продажу земельної ділянки несільськогосподарського призначення, площею 0,0167 га, що знаходиться за адресою: місто Одеса, Люстдорфська дорога, 92Г (дев'яносто два «Г»), між Територіальною громадою міста ОСОБА_3 в особі Одеської міської ради та ОСОБА_1, встановлені розбіжності, у звязку з чим було рекомендовано звернутись до суду, що в свою чергу стало підставою для звернення заявника до суду з відповідною заявою.

Відповідно до автоматизованої системи документообігу справу за вказаною заявою було розподілено судді Калініченко Л.В.

Ухвалою судді Київського районного суду міста Одеси від 09 жовтня 2018 року на підставі вказаної заяви відкрито провадження по справі та призначено дату, час і місце проведення судового засідання.

Заявник ОСОБА_1 у судовому засіданні заяву підтримав та просив суд задовольнити з підстав викладених у заяві.

Заінтересована особа приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_2 у судове засідання не зявилась, про дату, час і місце проведення якого повідомлена належним чином, що підтверджується відповідною розпискою про вручення судової повістки наявною в матеріалах справи. Також 10.10.2018 року до суду надійшла заява від приватного нотаріуса, в якій остання зазначила, що не заперечує проти задоволення заяви, залишає вирішення питання на розсуд суду, розгляд справи просить суд провести за її відсутності.

У звязку з чим, судом було ухвалено провести розгляд справи за відсутності заінтересованої особи - приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_2.

Заслухавши пояснення заявника, дослідивши, вивчивши та проаналізувавши матеріали справи, суд вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 Елізбару Резоєвичу на праві приватної власності належить нежитлова будівля, загальною площею 639,1 кв.м., за адресою: м. Одеса, вул. Люстдорфська дорога, 92Г, право власності на яку було зареєстровано на підставі: технічного паспорту, серія та номер: б/н, виданого 06.02.2017 року ФОП «ОСОБА_4К.»; декларації про готовність обєкта до експлуатації, серія та номер: ОД26, виданої 02.02.2017 року Управлінням ДАБК Одеської міської ради; декларації про готовність обєкта до експлуатації, серія та номер: ОД35, виданої 01.12.2017 року Управлінням ДАБК Одеської міської ради; що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 20.12.2017 року за №108445857.

Вказане нерухоме майно розташоване на земельній ділянці, площею 0,0167 га, за адресою: м. Одеса, Люстдорфська дорога, 92Г, вид використання для експлуатації та обслуговування складської будівлі з офісними приміщеннями, кадастровий номер: :17:002:0122, що підтверджується витягом з державного земельного кадастру про земельну ділянку.

Рішенням Одеської міської ради за №3326-VII від 06.06.2018 року «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення та передачу у власність шляхом продажу гр. ОСОБА_1 Елізбару Резоєвичу земельної ділянки, площею 0,0167 га, за адресою: місто Одеса, Люстдорфська дорога, 92Г, цільове призначення B.03.07 для будівництва та обслуговування будівель торгівлі» вирішено затвердити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки, площею 0,0167 га (кадастровий номер :17:002:0122, категорія земель за основним цільовим призначенням землі житлової та громадської забудови), за адресою: місто Одеса, Люстдорфська дорога, 92Г, цільове призначення B.03.07 для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, вид використання для експлуатації та обслуговування складської будівлі з офісними приміщеннями. Вирішено передати у власність шляхом продажу гр. ОСОБА_1 земельну ділянку (кадастровий номер :17:002:0122) із земель житлової та громадської забудови, площею 0,0167 га, за адресою: місто Одеса, Люстдорфська дорога, 92Г, цільове призначення B.03.07 для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, вид використання для експлуатації та обслуговування складської будівлі з офісними приміщеннями. Затвердити вартість земельної ділянки (кадастровий номер :17:002:0122), площею 0,0167 га, за адресою: місто Одеса, Люстдорфська дорога, 92Г, у розмірі 245 000 (двісті сорок пять тисяч) гривень 00 копійок, без урахування ПДВ, на підставі експертної грошової оцінки (висновок про ринкову вартість земельної ділянки від 07.09.2017 року). Погодити проект договору купівлі-продажу земельної ділянки між Одеською міською радою та гр. ОСОБА_1 Доручити міському голові ОСОБА_5 підписати договір купівлі-продажу земельної ділянки за проектом, що додається. Визначено, що договір купівлі-продажу земельної ділянки між Одеською міською радою та гр. ОСОБА_1 підлягає укладенню протягом 6 місяців з дня прийняття цього рішення. Встановлено, що у разі неукладення договору купівлі-продажу земельної ділянки протягом строку, вказаного у п. 6 цього рішення, з вини гр. ОСОБА_1, дане рішення може бути визнано таким, що втратило чинність.

Надалі, заявник ОСОБА_1 звернувся до приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_2 з відповідною заявою щодо оформлення договору купівлі продажу земельної ділянки несільськогосподарського призначення, площею 0,0167 га, що знаходиться за адресою: місто Одеса, Люстдорфська дорога, 92Г, з Територіальною громадою міста ОСОБА_3 в особі Одеської міської ради.

Однак, 22 серпня 2018 року приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_2 листом за вих. №489/01-16 повідомила ОСОБА_1, що нотаріусом під час розгляду вказаної заяви та поданих документів щодо оформлення договору купівлі продажу земельної ділянки несільськогосподарського призначення, площею 0,0167 га, що знаходиться за адресою: місто Одеса, Люстдорфська дорога, 92Г (дев'яносто два «Г»), між Територіальною громадою міста ОСОБА_3 в особі Одеської міської ради та ОСОБА_1, встановлені розбіжності у наданих правовстановлюючих доцентах, а також зазначено, що повинна бути наявний документ, що підтверджує присвоєння об'єкту нерухомого майна адреси.

У заявку з чим, заявник був вимушений звернутись до суду з відповідною заявою.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно з ч.1 ст. 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Відповідно до п.5 ч.2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Згідно з ч.2 ст.315ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Так, з наданих до суду документів вбачається, що відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за №80840020 від 21.02.2017 року підтверджується, що 13.02.2017 року за ОСОБА_1 було зареєстровано право власності на нежитлову будівлю, площею 56,1 кв.м., за адресою: м. Одеса, Люстдорфська дорога, 92Г; підстава внесення запису: Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер:33867153 від 15.02.2017 року, ОСОБА_3, Одеська філія державного підприємства «Державний інститут судових економіко-правових та технічних експертних досліджень»; підстава виникнення права власності: технічний паспорт, серія та номер:б/н, виданий 06.02.2017 року, видавник: ФОП ОСОБА_4; декларація про готовність обєкта до експлуатації, серія та номер: ОД26, виданий 02.02.2017 року, видавник Управління ДАБК Одеської міської ради.

27 жовтня 2017 року ОСОБА_1 було подано до Управління ДАБК Одеської міської ради повідомлення про початок виконання будівельних робіт щодо обєктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до обєктів з незначними наслідками (СС1), серії ОД21, відповідно до якої заявник було повідомлено, що здійснюється реконструкція нежитлової будівлі без зміни геометричних розмірів фундаментів у плані, за адресою: м. Одеса, Люстдорфська дорога, 92Г, вид будівництва реконструкція.

01 грудня 2017 року Управлінням ДАБК Одеської міської ради зареєстровано за №ОД35 декларацію про готовність до експлуатації обєкта, що за класом наслідків (відповідальності) належить до обєктів з незначними наслідками (СС1), якою вирішено вважати закінчений будівництвом обєкт готовим до експлуатації, а саме стосовно нерухомого майна нежитлової будівлі, загальною площею 639,1 кв.м., розташованої за адресою: м. Одеса, Люстдорфська дорога, 92Г.

На підставі викладеного вбачається, що заявником здійснювалась реконструкція належного йому на праві власності обєкту нерухомого майна.

Щодо доводів приватного нотаріуса викладених у листі щодо необхідності наявності документа про присвоєння нерухомого майну адреси, суд зазначає, що згідно Постанови КМУ № 1127 від 25.12.2015 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», саме відповідно до п. 41 Постанови, для державної реєстрації права власності на новозбудований об'єкт нерухомого майна, крім документів, до відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкта та технічного паспорта на нежитлову будівлю, подається документ, що підтверджує присвоєння об'єкту нерухомого майна адреси.

Отже вказаний порядок стосується саме новозбудованих об'єктів нерухомого майна.

Крім того судом встановлено, що відповідно до довідки з Адресного реєстру міста ОСОБА_3 про резервування адреси обєкта нерухомого майна за №379376/1 від 25.09.2018 року, виданої Юридичним департаментом Одеської міської ради, у адресному реєстрі міста ОСОБА_3 зарезервовано адресу нерухомого майна нежитлової будівлі, за адресою: м. Одеса, Люстдорфська дорога, 92Г.

04 жовтня 2018 року Київською районною адміністрацією Одеської міської ради видане розпорядження за №457-01р, яким згідно відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна (реєстраційний номер обєкта нерухомого мана - 101, номер запису про право власності - 19023342) гр. ОСОБА_1 належить на праві власності нежитлова будівля за адресою: м. Одеса, Люстдорфська дорога, 92Г; згідно довідки з адресного реєстру міста ОСОБА_3 від 25.09.2018 року № 379376/1 зарезервовано наступну адресу обєкту нерухомого майна нежитловій будівлі: місто Одеса, Люстдорфська дорога, 92Г; та на підставі викладеного, згідно Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», п. 3.2. Положення про Київську районну адміністрацію Одеської міської ради, затвердженого рішенням Одеської міської ради №1934-VII від 26.04.2017 р.: надано адресу обєкту нерухомого майна нежитловій будівлі, загальною площею 639,1 кв.м., місто Одеса, Люстдорфська дорога, 92Г.

Також судом встановлено, що у декларації про готовність до експлуатації обєкта, що за класом наслідків (відповідальності) належить до обєктів з незначними наслідками (СС1), зареєстрованої 01 грудня 2017 року Управлінням ДАБК Одеської міської ради за №ОД35, якою вирішено вважати закінчений будівництвом обєкт готовим до експлуатації, а саме стосовно нерухомого майна нежитлової будівлі, загальною площею 639,1 кв.м., розташованої за адресою: м. Одеса, Люстдорфська дорога, 92Г, зазначено, що інформація про документ, що посвідчує право власності чи користування земельною ділянкою відповідно до п.7 постанови КМУ від 13.04.2011 року за №466 відомості щодо змеленої ділянки не зазначаються у разі реконструкції, реставрації або капітального ремонту обєктів будівництва без зміни зовнішніх геометричних розмірів їх фундаментів у плані, а також реконструкції або капітального ремонту автомобільних доріг, залізничних колій, ліній електропередач, звязку, трубопроводів, інших лінійних комунікацій у межах земель їх розміщення.

У декларації про готовність об'єкта до експлуатації, зареєстрованої 02.02.2017 року Управлінням ДАБК Одеської міської ради за №ОД 26, зазначено одночасно відомості щодо земельної ділянки з кадастровим номером :17:002:0105.

З наданих до суду заявником документів вбачається, що земельна ділянка з кадастровим номером :17:002:0105, площею 0,0253 га, яка розташована за адресою: м. Одеса, Люстдорфська дорога, 92В, також належить ОСОБА_1 на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 27.04.2015 року, який посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_2, зареєстрований в реєстрі за №1059.

У той же час, нерухоме майно нежитлова будівля, розташована за адресою: м. Одеса, Люстдорфська дорога, 92Г, розташована на земельній ділянці, площею 0,0167 га, за адресою: м. Одеса, Люстдорфська дорога, 92Г, вид використання для експлуатації та обслуговування складської будівлі з офісними приміщеннями, кадастровий номер: :17:002:0122,

На підставі вищевикладеного, судом встановлено, що дійсно у вказаній декларації від 02.02.2017 року допущено описку щодо зазначення інформації про кадастровий номер земельної ділянки, яка в свою чергу також належить заявникові на праві власності.

Суд вважає також зазначити, що питання щодо належного набуття ОСОБА_1 права власності на вказаний обєкт нерухомості також перевірялось під час розгляду Одеською міською радою поданих заявником документів, внаслідок чого було винесено рішення за №3326-VII від 06.06.2018 року «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення та передачу у власність шляхом продажу гр. ОСОБА_1 Елізбару Резоєвичу земельної ділянки, площею 0,0167 га, за адресою: місто Одеса, Люстдорфська дорога, 92Г, цільове призначення B.03.07 для будівництва та обслуговування будівель торгівлі».

Так, рішенням Одеської міської ради було затверджено проект землеустрою щодо відведення та передачу у власність шляхом продажу - ОСОБА_1 Елізбару Резоєвичу земельної ділянки, площею 0,0167 га, за адресою: місто Одеса, Люстдорфська дорога, 92Г.

Статтею 50 Закону України «Про землеустрій» передбачено, що проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок погоджуються та затверджуються в порядку, встановленому Земельним кодексом України.

Проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок включають зокрема копії правовстановлюючих документів на обєкти нерухомого майна для обєктів будівництва, що за класом наслідків (відповідальності) належать до обєктів з середніми та значними наслідками, які розташовані на земельній ділянці.

Статтею 128 ЗК України встановлено, що продаж громадянам і юридичним особам земельних ділянок державної (крім земельних ділянок, на яких розташовані об'єкти, які підлягають приватизації) та комунальної власності для потреб, визначених цим Кодексом, провадиться місцевими державними адміністраціями, Радою міністрів Автономної Республіки Крим або органами місцевого самоврядування в межах їх повноважень.

Громадяни та юридичні особи, зацікавлені у придбанні земельних ділянок у власність, подають заяву (клопотання) до відповідного органу виконавчої влади або сільської, селищної, міської ради чи державного органу приватизації. У заяві (клопотанні) зазначаються місце розташування земельної ділянки, її цільове призначення, розміри та площа, а також згода на укладення договору про оплату авансового внеску в рахунок оплати ціни земельної ділянки.

До заяви (клопотання) додаються зокрема: документ, що посвідчує право користування земельною ділянкою (у разі його наявності), та документи, що посвідчують право власності на нерухоме майно (будівлі та споруди), розташоване на цій земельній ділянці (у разі наявності на земельній ділянці будівель, споруд).

Підставою для відмови в продажу земельної ділянки є зокрема:

а) неподання документів, необхідних для прийняття рішення щодо продажу такої земельної ділянки;

б) виявлення недостовірних відомостей у поданих документах;

в) якщо щодо суб'єкта підприємницької діяльності порушена справа про банкрутство або припинення його діяльності;

г) встановлена цим Кодексом заборона на передачу земельної ділянки у приватну власність;

ґ) відмова від укладення договору про оплату авансового внеску в рахунок оплати ціни земельної ділянки.

Рішення Ради міністрів Автономної Республіки Крим, місцевої державної адміністрації, сільської, селищної, міської ради про продаж земельної ділянки є підставою для укладання договору купівлі-продажу земельної ділянки.

Укладання договорів купівлі-продажу земельних ділянок, на яких розташовані об'єкти, які підлягають приватизації, здійснюється відповідно до порядку, визначеного частиною першою цієї статті.

Між іншим, згідно ст. 140 Конституції України місцеве самоврядування є правом територіальної громади - жителів села чи добровільного об'єднання у сільську громаду жителів кількох сіл, селища та міста - самостійно вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України.

Відповідно ст. 143 Конституції України територіальні громади села, селища, міста безпосередньо або через утворені ними органи місцевого самоврядування управляють майном, що є в комунальній власності; затверджують програми соціально-економічного та культурного розвитку і контролюють їх виконання; затверджують бюджети відповідних адміністративно-територіальних одиниць і контролюють їх виконання; встановлюють місцеві податки і збори відповідно до закону; забезпечують проведення місцевих референдумів та реалізацію їх результатів; утворюють, реорганізовують та ліквідовують комунальні підприємства, організації і установи, а також здійснюють контроль за їх діяльністю; вирішують інші питання місцевого значення, віднесені законом до їхньої компетенції.

Обласні та районні ради затверджують програми соціально-економічного та культурного розвитку відповідних областей і районів та контролюють їх виконання; затверджують районні і обласні бюджети, які формуються з коштів державного бюджету для їх відповідного розподілу між територіальними громадами або для виконання спільних проектів та з коштів, залучених на договірних засадах з місцевих бюджетів для реалізації спільних соціально-економічних і культурних програм, та контролюють їх виконання; вирішують інші питання, віднесені законом до їхньої компетенції.

Органам місцевого самоврядування можуть надаватися законом окремі повноваження органів виконавчої влади. Держава фінансує здійснення цих повноважень у повному обсязі за рахунок коштів Державного бюджету України або шляхом віднесення до місцевого бюджету у встановленому законом порядку окремих загальнодержавних податків, передає органам місцевого самоврядування відповідні об'єкти державної власності.

Органи місцевого самоврядування з питань здійснення ними повноважень органів виконавчої влади підконтрольні відповідним органам виконавчої влади.

Закону України «Про місцеве самоврядування в України» від 21.05.1997 року № 280/97-ВР (Далі Закон № 280/97-ВР) визначено компетенція сільських рад, порядок організації роботи сільських рад, постійних комісій та порядок скликання сесій для прийняття рішення та принципи діяльності місцевого самоврядування в Україні, яке здійснюється на принципах: народовладдя; законності; гласності; колегіальності; поєднання місцевих і державних інтересів; виборності; правової, організаційної та матеріально-фінансової самостійності в межах повноважень, визначених цим та іншими законами; підзвітності та відповідальності перед територіальними громадами їх органів та посадових осіб; державної підтримки та гарантії місцевого самоврядування; судового захисту прав місцевого самоврядування.

Згідно статті 2 Закону № 280/97-ВР від 21.05.1997 місцеве самоврядування в Україні - це гарантоване державою право та реальна здатність територіальної громади - жителів села чи добровільного об'єднання у сільську громаду жителів кількох сіл, селища, міста - самостійно або під відповідальність органів та посадових осіб місцевого самоврядування вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України. Місцеве самоврядування здійснюється територіальними громадами сіл, селищ, міст як безпосередньо, так і через сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи, а також через районні та обласні ради, які представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст.

Статтею 4 Закону № 280/97-ВР від 21.05.1997 визначено основні принципи місцевого самоврядування в Україні яке здійснюється на принципах: народовладдя; законності; гласності; колегіальності; поєднання місцевих і державних інтересів; виборності; правової, організаційної та матеріально-фінансової самостійності в межах повноважень, визначених цим та іншими законами; підзвітності та відповідальності перед територіальними громадами їх органів та посадових осіб; державної підтримки та гарантії місцевого самоврядування; судового захисту прав місцевого самоврядування.

У статті 6 Закону № 280/97-ВР від 21.05.1997 року зазначено, що первинним суб'єктом місцевого самоврядування, основним носієм його функцій і повноважень є територіальна громада села, селища, міста.

Відповідно ч. 1 ст. 10 Закону № 280/97-ВР від 21.05.1997 року сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Згідно статті 25 Закону № 280/97-ВР від 21.05.1997 року видно, що загальна компетенція сільських, селищних, міських рад, де сільські, селищні, міські ради правомочні розглядати і вирішувати питання, віднесені Конституцією України, цим та іншими законами до їх відання.

Статтею 26 Закону № 280/97-ВР від 21.05.1997 року визначено, що виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються такі питання: 1) затвердження регламенту ради; 2) утворення і ліквідація постійних та інших комісій ради, затвердження та зміна їх складу, обрання голів комісій; 3) утворення виконавчого комітету ради, визначення його чисельності, затвердження персонального складу; внесення змін до складу виконавчого комітету та його розпуск; 4) обрання на посаду та звільнення з посади секретаря ради у порядку, передбаченому цим Законом; 5) затвердження за пропозицією сільського, селищного, міського голови структури виконавчих органів ради, загальної чисельності апарату ради та її виконавчих органів відповідно до типових штатів, затверджених Кабінетом Міністрів України, витрат на їх утримання; 6) утворення за поданням сільського, селищного, міського голови інших виконавчих органів ради.

Частиною 1 статті 46 Закону № 280/97-ВР від 21.05.1997 року передбачено, що сільська, селищна, міська, районна у місті (у разі її створення), районна, обласна рада проводить свою роботу сесійно. Сесія складається з пленарних засідань ради, а також засідань постійних комісій ради.

Пропозиції щодо питань на розгляд ради можуть вноситися сільським, селищним, міським головою, постійними комісіями, депутатами, виконавчим комітетом ради, головою місцевої державної адміністрації, головою районної, обласної ради, загальними зборами громадян. Пропозиції щодо прийняття рішень, які відповідно до закону є регуляторними актами, вносяться з урахуванням вимог Закону України "Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності" (ч.13 ст.46).

Статтею 47 Закону встановлено, що постійні комісії ради є органами ради, що обираються з числа її депутатів, для вивчення, попереднього розгляду і підготовки питань, які належать до її відання, здійснення контролю за виконанням рішень ради, її виконавчого комітету.

Протоколи сесій сільської, селищної, міської ради, прийняті нею рішення підписуються особисто сільським, селищним, міським головою, районної у місті, районної, обласної ради - головою відповідної ради, у разі їх відсутності - відповідно секретарем сільської, селищної, міської ради, відповідно заступником голови районної у місті, районної ради чи першим заступником, заступником голови обласної ради, а у випадку, передбаченому частинами сьомою та восьмою цієї статті, - депутатом ради, який за дорученням депутатів головував на її засіданні (ч.16 ст.46).

За результатами вивчення і розгляду питань постійні комісії готують висновки і рекомендації. Висновки і рекомендації постійної комісії приймаються більшістю голосів від загального складу комісії і підписуються головою комісії, а в разі його відсутності - заступником голови або секретарем комісії. Протоколи засідань комісії підписуються головою і секретарем комісії. Висновки і рекомендації постійної комісії, протоколи її засідань є відкритими та оприлюднюються і надаються на запит відповідно до Закону України "Про доступ до публічної інформації". Рекомендації постійних комісій підлягають обов'язковому розгляду органами, підприємствами, установами, організаціями, посадовими особами, яким вони адресовані. Про результати розгляду і вжиті заходи повинно бути повідомлено комісіям у встановлений ними строк. Постійна комісія для вивчення питань, розробки проектів рішень ради може створювати підготовчі комісії і робочі групи з залученням представників громадськості, вчених і спеціалістів. Питання, які належать до відання кількох постійних комісій, можуть за ініціативою комісій, а також за дорученням ради, її голови, відповідно заступника голови районної у місті, районної ради чи першого заступника, заступника голови обласної ради, секретаря сільської, селищної, міської ради розглядатися постійними комісіями спільно. Висновки і рекомендації, прийняті постійними комісіями на їх спільних засіданнях, підписуються головами відповідних постійних комісій. (ст.47).

З аналізу Закону України «Про місцеве самоврядування» вбачається, що Секретар ради разом з апаратом ради організовує підготовку питань, що вносяться на розгляд сесії . У разі не утворення апарату ради його виконання його функції у повному обсязі забезпечує секретар ради.

Пропозиції щодо питань, які виносяться на розгляд сесії ради, можуть вноситися сільським, селищним, міським головою, секретарем ради, постійними комісіями, депутатськими групами (фракціями), депутатами, виконавчим комітетом ради, загальними зборами громадян, старостами а також органами самоорганізації населення, трудовими колективами, політичними партіями і громадськими організаціями.

Працівники відділів, управлінь, інших виконавчих органів зобовязані надавати ініціаторам проектів рішень допомогу і інформацію, необхідну для підготовки даних питань.

Підготовлені проекти рішень ради проходять юридичну експертизу в юридичній службі та погоджуються (візуються) головою профільної комісії ради.

Підготовлені проекти рішень ради повинні містити: підпис виконавця, який готував проект рішення; підписи осіб, які погоджували дане рішення.

До рішення додаються також довідкові матеріали з техніко-економічним обґрунтуванням стосовно тих питань, що повязані з витратами із міського бюджету та відчуженням комунального майна.

За результатами вивчення і розгляду питань постійні комісії готують висновки і рекомендації, які розглядаються і враховуються при прийнятті остаточного рішення на сесії ради.

На підставі вищевикладеного вбачається, що на час винесення питання до порядку денного на розгляд сесії територіальної громади щодо затвердження проекту землеустрою щодо відведення та передачу у власність шляхом продажу - ОСОБА_1 Елізбару Резоєвичу земельної ділянки, площею 0,0167 га, за адресою: місто Одеса, Люстдорфська дорога, 92Г, неодноразово здійснювалась перевірка щодо належного набуття ОСОБА_1 права власності на нерухоме майно, яке розташовано на цій земельній ділянці, а саме стосовно нежитлової будівлі, загальною площею 639,1 кв.м., за адресою: м. Одеса, Люстдорфська дорога, 92Г, у тому числі Юридичним департаментом Одеської міської ради, проходило юридичну експертизу в юридичній службі та погоджувалось головою профільної комісії ради, оскільки неподання таких документів та виявлення недостовірних відомостей у них є підставою для відмови в продажу земельної ділянки.

За наслідком розгляду поданих заявником документів та встановлення належності внесених у них даних, у тому числі належності ОСОБА_1 на праві власності вказаної нежитлової будівлі, територіальною громадою в особі Одеської міської ради було прийнято відповідне рішення щодо затвердження проекту землеустрою щодо відведення та передачу у власність шляхом продажу - ОСОБА_1 Елізбару Резоєвичу земельної ділянки, площею 0,0167 га, за адресою: місто Одеса, Люстдорфська дорога, 92Г.

Конституція України передбачає систему правових гарантій захисту права власності і майнових прав людини, громадянина України та українського народу.

Статтею 41 Конституції України закріплено, що ніхто не може бути протиправне позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належить права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Також ч.1,2 ст. 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Право на захист власності викладено у ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі «Перший протокол», «Конвенція»): «Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства та на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Отже частина 1 статті 1 Першого протоколу до Конвенції є положення про право мирно володіти своїм майном. Тлумачення цього положення як захисту права власності було здійснено Європейським судом з прав людини у справі Маркс проти Бельгії (Marckx v. Belgium), заява №6833/74 від 13.07.1979 р., в якому суд зазначив: «Визнаючи, що кожен має право мирно володіти своїм майном, ст. 1 у своїй суті забезпечує право власності».

Частина 2 статті 1 Першого протоколу до Конвенції є заборона позбавлення власності інакше як у загально суспільних інтересах та на умовах, передбачених законом. В цій частині встановлюються підстави та обмеження можливого позбавлення права власності.

Відповідно до положень Конвенції, суд розглядає всі питання тлумачення і застосування Конвенції та протоколів до неї лише після того, як було вичерпано всі національні засоби юридичного захисту.

На підставі вищевикладеного, аналізуючи в сукупності усі вищевказані обставини та надані заявником до суду документи, суд вважає, що відсутні підстави, які б ставили під сумнів належне набуття заявником права власності на нежитлову будівлю, загальною площею 639,1 кв.м., розташована за адресою: м. Одеса, Люстдорфська дорога, 92Г.

Судом також встановлено, що встановлення вказаного факту, заявникові необхідно для підтвердження набутого ним права власності на нежитлову будівлю, загальною площею 639,1 кв.м., розташована за адресою: м. Одеса, Люстдорфська дорога, 92Г, для подальшого укладення договору купівлі-продажу з територіальною громадою міста ОСОБА_3 в особі Одеської міської ради щодо земельної ділянки, площею 0,0167 га, яка розташована за адресою: місто Одеса, Люстдорфська дорога, 92Г, цільове призначення B.03.07 для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, на виконання рішення Одеської міської ради за №3326-VII від 06.06.2018 року.

При здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року № ETS N 005 (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини").

У відповідності до приписів ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

Відповідно до ст. 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року у справі "Пантелеєнко проти України" зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні від 31 липня 2003 року у справі "Дорани проти Ірландії" Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття "ефективний засіб" передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. При чому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними.

При вирішенні справи "Каіч та інші проти Хорватії" (рішення від 17 липня 2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування. Таким чином, обов'язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Таким чином, Держава Україна несе обов'язок перед зацікавленими особами забезпечити ефективний засіб захисту порушених прав, зокрема - через належний спосіб захисту та відновлення порушеного права. Причому обраний судом спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права.

На це вказується, зокрема, і у пункті 4 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 2 листопада 2004 року №15-рп/2004 у справі №1-33/2004, де зазначено, що верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, яка здійснюється, зокрема і судом як основним засобом захисту прав, свобод та інтересів у державі.

Крім того, Конституційний Суд України у п. 9 мотивувальної частини рішення від 30 січня 2003 року №3-рп/2003 у справі № 1-12/2003 наголошує на тому, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Згідно з вимогами ст.ст.124, 129 Конституції України, задачами цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних, прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Основними засадами судочинства є законність, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами, забезпечення апеляційного та касаційного оскарження та обов'язковість рішень суду до виконання.

Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму ВСУ № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення.

Відповідно до п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

При викладених обставинах, оцінивши та проаналізувавши надані докази в їх сукупності, суд дійшов до висновку, що факт належностіОСОБА_1 Елізбару Резоєвичу, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1, на праві приватної власності нерухомого майна нежитлової будівлі, загальною площею 639,1 кв.м., розташованої за адресою: м. Одеса, Люстдорфська дорога, 92Г, слід вважати встановленим, тому заява підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст. 77, 81, 293, 294, 315 ч.1, 319, 352, 354 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Заяву ОСОБА_1 Елізбара Резоєвича (місце проживання: 65000, м. Одеса, вул. Ільфа і Петрова, 27, кв. 262), заінтересовані особи: приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_2 (місцезнаходження: 65045, м. Одеса, вул. Преображенська, 57) про встановлення факту, що має юридичне значення задовольнити.

Встановити юридичний факт, що має значення, а саме визнати факт належності ОСОБА_1 Елізбару Резоєвичу, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1, на праві приватної власності нерухомого майна нежитлової будівлі, загальною площею 639,1 кв.м., розташованої за адресою: м. Одеса, Люстдорфська дорога, 92Г.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Одеської області шляхом подання до Київського районного суду м. Одеси апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий Калініченко Л. В.