Провадження № 22-ц/772/1376/2018
Головуючий у суді 1-ї інстанції Антонюк В. В.
Доповідач:Марчук В. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 липня 2018 рокуСправа № 127/27554/13-цм. Вінниця

Апеляційний суд Вінницької області у складі:

головуючої судді Марчук В.С.

суддів: Денишенко Т.О., Матківської М.В.

за участю секретаря: Сніжко О.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 127/27554/13-ц за поданням начальника відділу державної виконавчої служби Вінницького районного управління юстиції про тимчасове обмеження виїзду за кордон боржника ОСОБА_3, за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 15 листопада 2013 року, постановлену в залі суду під головуванням судді Антонюка В.В., дата складення повного судового рішення невідома, -

В с т а н о в и в :

В листопаді 2013 року начальник відділу ДВС Вінницького районного управління юстиції звернувся в суд з поданням про тимчасове обмеження боржника ОСОБА_3 у праві виїзду за межі України до моменту виконання ним своїх зобов'язань за рішеннями суду.

Подання мотивоване тим, що на примусовому виконанні у відділі ДВС перебуває зведене виконавче провадження за № ЄДРВП 32538502, з виконання:

виконавчого листа №2-144/2010 р. від 05.10.2010 року, виданого Вінницьким районним судом Вінницької області про стягнення з ОСОБА_3 на користь ВАТ «ВТБ Банк» в особі Вінницької філії заборгованості за кредитним договором №1291 від 19.10.06 року в сумі 49601,70 доларів США, що еквівалентно 392557,77 грн., судові витрати в сумі 1730 грн. (номер ВП за ЄДРВП 26790547);

виконавчого листа №2-182/2011 року виданого Вінницьким районним судом Вінницької області про стягнення солідарно з ОСОБА_3, ОСОБА_4 на користь ПАТ «Державний ощадний банк України» ТВБВ №10001/0160 філії Вінницького обласного управління АТ «Ощадбанк» заборгованості по кредитному договору №1424 від 10.09.07 року в розмірі 218498 доларів США 42 цента, що еквівалентно 1741934,95 грн. (номер ВП за ЄДРВП 30268160);

виконавчого листа № 2-183/2011р. від 01.12.2011р. виданого Вінницьким районним судом Вінницької області про звернення стягнення на нерухоме майно, а саме: житловий будинок з господарськими будівлями, що розташований за адресою: АДРЕСА_1, який належить на праві приватної власності ОСОБА_3, шляхом продажу вказаного предмета іпотеки на прилюдних торгах.

Боржником, станом на день звернення до суду з поданням, рішення суду не виконані. З відповіді управління ДМС України у Вінницькій області від 11.10.2013 року слідує, що ОСОБА_3 11.05.2006 року документований паспортом громадянина України для тимчасових поїздок за кордон.

На підставі викладеного та керуючись ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження», п.2 Указу Президента України «Про додаткові заходи щодо підвищення ефективності виконання рішень судів» від 24.03.2008 року за №261/2008 та спільним НАКАЗОМ Міністерства юстиції України і Адміністрації Державної прикордонної служби України від 27.05.2008 року, ст. 377-1 ЦПК України, заявник просив тимчасово обмежити боржника ОСОБА_3 у праві виїзду за кордон до виконання ним своїх зобов'язань, без вилучення у нього паспортного документу.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 15 листопада 2013 року подання начальника відділу ДВС Вінницького РУЮ про обмеження виїзду за кордон боржника ОСОБА_3 - задоволено. Постановлено: обмежити громадянина України ОСОБА_3 у праві виїзду за кордон до виконання грошових зобов'язань за виконавчими листами.

ОСОБА_3, не погодившись з даною ухвалою, 29.05.2018 року оскаржив її в апеляційному порядку до апеляційного суду Вінницької області, як постановлену з грубим порушенням норм матеріального та процесуального права. Просить скасувати оскаржувану ухвалу суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні подання начальника відділу державної виконавчої служби Вінницького районного управління юстиції. Скаржник вбачає порушення норм матеріального права в тому, що суд під час вирішення подання не виконав покладені на нього обов'язки щодо встановлення фактів ухилення ОСОБА_3 від виконання судового рішення та доказів про підтвердження цього.

Процесуальним порушенням скаржник зазначає порушення ч.2 ст. 377-1 ЦПК України в редакції, чинній на час розгляду подання, а саме - розгляд справи без участі державного виконавця.

Відзив на апеляційну скаргу не надійшов.

Відповідно до п.3 Розділу XII Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів», апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах.

Згідно ч.1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами, перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно із ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Апеляційний суд Вінницької області у складі колегії суддів, заслухавши пояснення скаржника та його представника, адвоката ОСОБА_5, які підтримали апеляційну скаргу, з викладених у ній підстав; перевіривши матеріали справи; оскаржувану ухвалу суду та доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає, виходячи з наступного.

Згідно із частиною першою статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Офіційне тлумачення вказаного положення Конституції України міститься в Рішенні Конституційного Суду України від 9 лютого 1999 року № 1-рп/99, відповідно до пункту 2 якого дію нормативно-правового акту в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

З огляду на викладене, при розгляді зазначеної апеляційної скарги слід керуватися нормами матеріального та процесуального права, застосованого судом першої інстанції, яке діяло на час постановлення оскаржуваної ухвали.

В ході розгляду справи встановлені наступні обставини.

Згідно Постанови ВП 26790547 від 27.05.2011 року та Постанови ВП №30268160 від 15.12.2011 року на примусовому виконанні у відділі ДВС Вінницького районного управління юстиції перебуває зведене виконавче провадження за № ЄДРВП 32538502, з виконання:

виконавчого листа №2-144/2010 р. від 05.10.2010 року, виданого Вінницьким районним судом Вінницької області про стягнення з ОСОБА_3 на користь ВАТ «ВТБ Банк» в особі Вінницької філії заборгованості за кредитним договором №1291 від 19.10.06 року в сумі 49601,70 доларів США, що еквівалентно 392557,77 грн., судові витрати в сумі 1730 грн. (номер ВП за ЄДРВП 26790547);

виконавчого листа №2-182/2011 року виданого Вінницьким районним судом Вінницької області про стягнення солідарно з ОСОБА_3, ОСОБА_4 на користь ПАТ «Державний ощадний банк України» ТВБВ №10001/0160 філії Вінницького обласного управління АТ «Ощадбанк» заборгованості по кредитному договору №1424 від 10.09.07 року в розмірі 218498 доларів США 42 цента, що еквівалентно 1741934,95 грн. (номер ВП за ЄДРВП 30268160);

виконавчого листа № 2-183/2011р. від 01.12.2011р. виданого Вінницьким районним судом Вінницької області про звернення стягнення на нерухоме майно, а саме: житловий будинок з господарськими будівлями, що розташований за адресою: АДРЕСА_1, який належить на праві приватної власності ОСОБА_3, шляхом продажу вказаного предмета іпотеки на прилюдних торгах. (а/с 3-18).

Боржником, станом на день звернення до суду з поданням, рішення суду не виконані, як і на час розгляду справи в апеляційному суді Вінницької області, що слідує з пояснень скаржника та його представника і свідчить про те, що на день ухвалення оскаржуваної ухвали рішення судів не були виконані.

Скаржник ОСОБА_3 визнає ту обставину, що він документований закордонним паспортом.

На час постановлення оскаржуваної ухвали судом першої інстанції діяв Указ Президента України N 261/2008 від 24 березня 2008 року «Про додаткові заходи щодо підвищення ефективності виконання рішень судів», який був прийнятий з метою дальшого вдосконалення правового регулювання діяльності державної виконавчої служби, механізмів захисту конституційних прав і основних свобод людини, шляхом вжиття додаткових заходів, спрямованих на посилення забезпечення захисту конституційних прав і свобод людини щодо належного виконання рішень судів, підвищення ефективності виконання рішень судів, зокрема, щодо удосконалення процедур, пов'язаних із примусовим виконанням рішень судів.

Для виконання цього Указу були прийняті відповідні норми матеріального та процесуального права. Так, у ЦПК України 2004 року була внесена нова ст. 377-1, яка передбачала судовий порядок вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон; до Закону України «Про порядок виїзду з України та в'їзд в Україну громадян України» N 3858-XII від 21 січня 1994 року було внесено ряд змін, зокрема, у його статтю шосту та надане право тимчасово відмовляти у виїзді за кордон громадянам України, які мають закордонний паспорт, в разі ухилення таким громадянином від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи), - до виконання зобов'язань. А отже - право обмеження у праві виїзду за межі України.

Зазначені правові норми діяли на час постановлення оскаржуваної ухвали суду та суд першої інстанції керувався ними, що видно з самої ухвали та матеріалів справи.

Стаття 11 Закону України «Про виконавче провадження» №606-ХІV від 21.04.1999 року у редакції, діючій на час постановлення ухвали, визначала права та обов'язки державних виконавців і у її частині першій вказано, що державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

У п.18 ч.3 ст. 11 вказаного Закону говориться про те, що державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право: у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи за межі України - до виконання зобов'язань за рішенням.

Саме, на виконання вказаної правової норми державний виконавець і звернувся з поданням до суду, а суд його розглянув та постановив оскаржувану ухвалу.

Враховуючи викладене, на думку апеляційного суду у складі колегії суддів, ухвала суду постановлена з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, щодо невстановлення фактів ухилення ОСОБА_3 від виконання судових рішень, спростовуються наявністю на даний час - більше ніж через чотири роки, боргів за вказаними судовими рішеннями; відсутністю чітких пояснень та переконливих доказів скаржника про зменшення зобов'язань за вказаними рішеннями судів. Адже, відповідно до п.6 ч.2 ст. 356 ЦПК України, в апеляційній скарзі мають бути зазначені докази, які підлягають дослідженню та оцінці. Тобто, докази, які спростовують оскаржувану ухвалу суду та підтверджують обставини апеляційної скарги. Такі докази відсутні у матеріалах справи та не додані апелянтом на час перегляду справи за його апеляційною скаргою.

Посилання скаржника на узагальнення Верховного Суду України судової практики щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України від 01.02.2013 року теж не спростовує ухвалу суду, оскільки у ньому зазначено, що неявка державного виконавця не перешкоджає розгляду подання. Ще зазначено, що у випадку необхідності з'ясування судом обґрунтованості внесеного подання, явку державного виконавця до суду може бути визнано обов'язковою і у випадку неявки до суду державного виконавця, якщо його явка визнана судом обов'язковою, та/або неподання до суду витребуваних документів виконавчого провадження, суд відмовляє в задоволенні подання.

У даному ж випадку, судом не постановлялася ухвала про обов'язкову явку державного виконавця до суду. А з огляду на матеріали справи про наявність виконавчих проваджень за не виконаними трьома рішеннями судів, на думку апеляційного суду, сумніви щодо обґрунтованості, внесеного державним виконавцем, подання - відсутні.

Вимога про розгляд судом подання за участю державного виконавця, як уже було зазначено, міститься у ч.2 ст. 377-1 ЦПК України 2004 року, у редакції, діючій на час постановлення ухвали суду. Проте, відповідно до ч.3 ст. 309 зазначеного ЦПК України у тій же редакції, порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Виходячи з тих же виконавчих проваджень за рішеннями судів, які до цього часу не виконані, на думку колегії суддів, дане процесуальне порушення не призвело до неправильного вирішення справи та не спростовує оскаржувану ухвалу суду першої інстанції.

Таким чином, апеляційну скаргу необхідно відхилити, а ухвалу суду - залишити без змін, в силу ст. 375 ЦПК України.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, суд

П о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 15 листопада 2013 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складене 09.07.2018 року.

Судді/підписи/

Згідно з оригіналом

суддя-доповідач: В.С. Марчук