Справа № 645/2163/18
Провадження № 2/645/1495/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 грудня 2018 року Фрунзенський районний суд м. Харкова у складі: головуючого - судді Бондарєвої І.В., при секретарі судових засідань - Проневич Д.О.,

Учасники справи: позивач - ОСОБА_2, представник позивача - ОСОБА_3, представник відповідача - ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в місті Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» про захист прав споживачів, визнання договору неукладеним, відшкодування матеріальної та моральної шкоди,

в с т а н о в и в :

24.04.2018 р. позивач звернулась до суду з позовом до відповідача, в якому просила суд захистити її права споживача шляхом визнання неукладеним споживчого кредитного договору № МL/708/016/2008, а також стягнути на її користь з відповідача майнову шкоду у розмірі 14387,59 доларів США і 11252,13 грн., та моральну шкоду у розмірі 250 000,00 грн., а також судові витрати. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що вона звернулась до ПАТ «ОТП Банк» в м. Харкові для укладання споживчого кредитного договору на придбання квартири та 25.01.2008 року отримала 56 554, 00 доларів США, але строків повернення кредиту та сплати процентів не було встановлено, так як не було підписано і видано невід'ємної частини договору - «Графіку платежів».

На порушення вимог п.п. 19 і 22 ст.1, ст.ст.10, 11, 21 Закону України «Про захист прав споживачів» та діючими на січень 2008 року «Правилами надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту», ПАТ «ОТП Банк» до укладання кредитного договору не надав позивачеві повної, необхідної, достовірної та своєчасної інформації про умови кредитування в іноземній валюті, чим порушив права на свободу вибору та волевиявлення, порушив принцип рівності сторін договору, використавши її економічну слабкість в фінансовій сфері. В результаті цього позивача було введено в оману, зокрема, по сплаті процентів за користування кредитом за Ануїтетними платежами на суму 82 659,00 доларів США, в той час як за Класичною схемою вона б сплатила 62216,17 доларів США.

Крім того, 25.01.2008 року між позивачем та ПАТ «ОТП Банк» було підписано лише частини № 1 і 2 споживчого кредитного договору № МL/708/016/2008, де сторони досягли домовленості про те, що річна база нарахування процентів становить 360 календарних днів у році; фіксована процентна ставка - 4,49% річних. В «Кредитній заявці від 25 січня 2008 року, вказана процентна ставка також 4,49%, без «FIDR». В частині № 1 і 2 споживчого кредитного договору № МL708/016/2008 немає умов для дотримання вимог ст. 1056-1 ЦК України з 16.10.2011 р.

ПАТ «ОТП Банк», продовжуючи вводити позивача в оману і не повідомляючи за сім днів, в порушення ч.4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», з 23.01.2009 року почав укладати з позивачем додаткові договори № 1 від 23.01.2009 р. (п. 2.1.1), № 2 від 27.04.2009 р. (п.2.1.2), № 3 від 27.07. 2009 р. (п.2.1.2), № 3 від 26.10. 2009 р. (п.2.1.2), № 4 від 22.01.2010 р. (п.5), про зміну фіксованої процентної ставки - 7%, без визначення FIDR і без підписання «Графіків платежів» в новій редакції.

На порушення вимог ст. 1056-1 ЦК України, без завчасного повідомлення позивача за 15 днів, вводячи його в оману, ПАТ «ОТП Банк» змусив позивача підписати додатковий договір № 3 від 25.05.2011 р. з «Графіком Платежів» від 25.05.2011 р. та № 6 від 03.04.2014 р. (п.2.1.1.1.3 і 2.1.2), із зміною процентної ставки, але без «Графіку платежів».

На порушення ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», ПАТ «ОТП Банк», вводячи позивача в оману в частині № 2 кредитного договору, ввів умову в п. 1.8. щодо дострокового повернення кредиту і процентів виключно за заявою позивача.

ПАТ «ОТП Банк», використавши необізнаність позивача в фінансово-правовій сфері, змусив його подати 06.05.2011 року заяву про надання дозволу на дострокове погашення кредиту і при надходженні 30000,00 доларів США на рахунок банку не склав нового «Графіку Платежів», в бік зменшення періодичних виплат. Перебуваючи в стані оману і за примусом ПАТ «ОТП Банк», позивач підписала 25.05.2011 р. додатковий договір № 3 і новий «Графік Платежів» від 25.05.2011 р.

На порушення вимог ст.533 ЦК України, ПАТ «ОТП Банк» не визначив грошового еквівалента доларів США до гривні або гривні до доларів США в частині № 1 і 2 кредитного договору.

ПАТ «ОТП Банк» здійснив розрахунок заборгованості, яка станом на 29.04.2016 р. у загальній сумі склала 22 092,19 доларів США, з переведенням доларів США у гривню по курсу НБУ, на день розрахунку, а не на день платежу, які повинні були визначені в «Графіку Платежів», в порушення ст. 533 ЦК України, чим також ввів позивача в оману.

Крім того, позивач вважає, що оспорюваний правочин - частини № 1 і 2 споживчого кредитного договору № ML708/016/ був здійснений ПАТ «ОТП Банк» з використанням нечесної підприємницької практики (ст.19 Закону України «Про захист прав споживачів») та є недійсним, а відповідно до ч. 2 ст. 215 ЦК України, є нікчемним.

Споживчий кредитний договір № ML708/016/2008 не містить істотних умов, що визначені як істотні в ч. 2, ч. 4 ст. 11 Законом України «Про захист прав споживачів» (детальний розпис загальної вартості кредиту для споживача, річна відсоткова ставка за кредитом), а отже він є не укладеним.

Додаткові договори № 1 від 23.01.2009 р. (п. 2.1.1), № 2 від 27.04.2009 р. (п.2.1.2), № 3 від 27.07. 2009 р. (п.2.1.2), № 3 від 26.10.2009 р. (п.2.1.2), № 4 від 22.01.2010 р. (п.5), № 3 від 25.05.2011 р. з «Графіком Платежів» від 25.05.2011 р., № 6 від 03.04.2014 р. (п.2.1.1.1.1 і 2.1.2) до неукладеного кредитного договору № ML708/016/2008, без нових «Графіків Платежів», є нікчемними.

Таким чином, перебуваючи в стані омани, позивач за вимогами ПАТ «ОТП Банк» і платіжними документами сплатила 70 941,59 доларів США, що є більшою сумою, ніж отримала, на 14 387,59 доларів США (70 941,59 - 56 554, 00). Крім цього, вона сплатила ПАТ «ОТП Банк» пеню, комісію за валютно-обмінні операції і страхові платежі на загальну суму 11 252,13 грн., чим їй завдано значної майнової шкоди.

Вона не має знань в фінансово-правовій сфері і довірилась ПАТ «ОТП Банк», а тому не знала і не могла знати про порушення її прав споживача до укладання, під час підписання та сплати банку доларів США за частинами № 1 і 2 споживчого кредитного договору . Позивач довідалась про порушення її прав споживача, лише коли звернулась до спеціалістів-правознавців та економістів 16.02.2018 року, які склали заяву про розірвання договору про відкриття банківського рахунку і претензію до ПАТ «ОТП Банк» від 23.02.2018 року. Отже, перебіг строку позовної давності, відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України, почався з 17 лютого 2018 року.

Для лікування психічного і соматичного здоров'я в неї не вистачає грошей, все забирає відповідач. Виходячи із довгої тривалості і глибини душевних страждань позивача, характеру зухвалого порушення її прав споживача і протиправного отримання з неї доларів США та справедливості, позивач вважає, що їй завдано моральної шкоди на суму 250000 грн., які потрібні їй і чоловікові на відновлення психічного і соматичного здоров'я.

Ухвалою суду від 26.04.2018 р. по справі відкрито загальне позовне провадження у справі та встановлений строк для подання відзиву - 15 днів з дня вручення ухвали (а.с.184).

31.05.2018 р. до суду надійшли пояснення представника позивача - ОСОБА_3, в яких останній просить суд задовільнити позовні вимоги (а.с.188).

У підготовчі судові засідання, призначені на 01.06.2018 р. та на 04.07.2018 р., представник відповідача не з'явився, повідомивши про поважність причини неявки (а.с.225, 233).

Ухвалою суду від 04.07.2018 р. підготовче засідання було закрито та справу призначено до розгляду по суті у відкритому судовому засіданні.

26.07.2018 р. до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача просив у задоволенні позовних вимог відмовити та застосувати позовну давність (а.с.243).

27.07.2018 р. до суду надійшла заява представника позивача - ОСОБА_3, в якій останній просить суд вирішувати справу за наявними доказами, без врахування відзиву та додатків до нього, оскільки відзив поданий з порушенням встановленого 15-тиденного строку, а справжність долучених до нього копій документів викликає сумнів (а.с.259).

Крім того, 03.10.2018 р. до суду надійшли письмові пояснення представника відповідача - Камінської М.І. (т.2 а.с.3), де зазначено, що при укладенні кредитного договору № ML 708/016/2008 від 25.01.2008 року сторонами було досягнуто згоди щодо всіх його істотних умов, волевиявлення сторін було вільним і виражало дійсну їх волю, що підтверджується наявністю підписів у спірному правочині, тому підстав для визнання договору неукладеним із вказаних в позові мотивів немає. Отримавши кредит на умовах сплати Плаваючої процентної ставки та підписавши Кредитний договір, позивач висловила свою цілковиту згоду на корегування Плаваючої процентної ставки, в порядку, передбаченому сторонами Кредитного договору, що цілком відповідає вимогам ч. 1 ст. 1056-1 ЦК України. Зміна відсоткової ставки у зв'язку зі зміною розміру ставки FIDR не може бути розцінена, як збільшення розміру процентів, встановлених Кредитним Договором, в односторонньому порядку і не суперечить ч. 2 ст. 1056-1 ЦК України. Позивачем не доведено, що під час укладення оскаржуваного договору відповідачем було свідомо приховано важливу інформацію перед підписанням договору та порушення у зв'язку з цим його прав, як позичальника, а тому відсутні підстави вважати, що діями Банку позивача було введено в оману.

Позивач протягом шести років виконувала зобов'язання за кредитним договором в повному обсязі, всі умови були позивачу відомі з моменту укладення договорів. Усвідомлюючи значення своїх дій при підписанні оскаржуваних договорів, позивач була обізнана про наслідки вчинення правочину й, у разі необхідності, вона могла звернутись за юридичною консультацією до юриста при укладенні оскаржуваних договорів. Між тим, позивач звернулась з позовом у 2018 році, тобто після закінчення строку позовної давності, встановленого ст.257 ЦК України, яку відповідач просить застосувати, що також є підставою для відмови у задоволенні позову.

Крім того, заочним рішенням Фрунзенським районним судом м. Харкова від 23.12.2016 року у справі № 645/3963/16-ц задоволено позовні вимоги ПАТ «ОТП Банк», та стягнуто з ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором № ML 708/016/2008 від 25.01.2008 року у розмірі 22092,19 доларів США, що станом на 29.04.2016 рік складає 556425,56 грн. 30.03.2017 року ОСОБА_2 зверталась до Фрунзенського районного суду м. Харкова із заявою про перегляд заочного рішення від 23.12.2016 року по справі 645/3963/16-ц. 07.06.2017 року Фрунзенським районним судом м. Харкова постановлено ухвалу про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення.

Зазначене рішення ОСОБА_2 в апеляційному порядку не оскаржувалось та набрало законної сили 14.02.2017 року.

На думку відповідача, за таких обставин вимоги про стягнення моральної шкоди у розмірі 250 000,00 грн. є цілком безпідставними та необґрунтованими.

Висновок експерта за результатами проведення судово-економічної експертизи № 1/03-18 від 06.04.2018 року, на який посилається позивач, не може бути взяти судом до уваги як належний доказ, оскільки виготовлений експертом в галузі економічної експертизи, а отже, а не може містити правових висновків. Проаналізувати питання саме в частині економічних питань експерту не вдалось у зв'язку з відсутністю необхідних документів.

В судовому засідання позивач та її представник - ОСОБА_3 позовні вимоги підтримали. При цьому представник позивача пояснив, що позивач повністю повернула банку запозичені кошти за неукладеним договором.

Представник відповідача - ОСОБА_4 в судовому засіданні проти позовних вимог заперечувала з мотивів, викладених у письмових поясненнях, та заявила про застосування позовної давності .

Дослідивши надані докази, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Так, судом встановлено, що на підставі кредитної заявки ОСОБА_2 від 25.01.2008 р., в цей день, 25.01.2008 р., між ОСОБА_2 та ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є відповідач, був укладений кредитний договір № ML 708/016/2008, відповідно до якого Банк надав, а ОСОБА_2 отримала кредит у розмірі 56554,00 доларів США, зі строком повернення кредиту 26.01.2026 р.

Згідно п.3 частини 1 кредитного договору, сторони домовились, що для розрахунку процентів за користування кредитом буде використовуватись плаваюча процентна ставка у розмірі 4,49% (фіксований відсоток) +FIDR (процентна ставка по строкових депозитах фізичних осіб у валюті, тотожній валюті кредиту, що розміщені в банку на строк 366 днів, з виплатою процентів після закінчення строку дії депозитного договору. В залежності від зміни вартості кредитних ресурсів банку ставка FIDR може змінюватись банком - збільшуватись або зменшуватись, в порядку, передбаченому цим договором. Інформація щодо розміру ставки FIDR розміщується на сайті Банку www.otpbank.com.ua, а також в приміщенні Банку, як в головному офісі, так і в інших установах банку, на інформаційних стендах).

(а.с.7, 12).

Під час дії вказаного кредитного договору, між сторонами були укладені додаткові договори про знесення змін та доповнень до кредитного договору : № 1 від 23.01.2009 р. (п. 2.1.1), № 2 від 27.04.2009 р. (п.2.1.2), № 3 від 27.07. 2009 р. (п.2.1.2), № 3 від 26.10. 2009 р. (п.2.1.2), № 4 від 22.01.2010 р. (п.5), № 3 від 25.05.2011 р. (п.2.1.2) та № 6 від 03.04.2014 р. (п.2.1.1.1.3 і 2.1.2).

Дійсність вказаних додаткових договорів позивачем не оскаржена.

Згідно пояснень сторін, заочним рішенням Фрунзенського районного суду м.Харкова від 23.12.2016 року у справі № 645/3963/16-ц, яке набрало законної сили, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ «ОТП Банк» заборгованість за кредитним договором № ML 708/016/2008 від 25.01.2008 року у розмірі 22092,19 доларів США, що станом на 29.04.2016 рік складає 556425,56 грн.

Згідно ст.ст. 15, 16 ЦК України визнання правочину недійсним є одним із способів захисту цивільного права та інтересу у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Необхідною умовою для визнання кредитного договору недійсним є умова щодо встановлення обставин, передбачених ст. ст. 215, 203 ЦК України.

Згідно ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5,6 ст. 203 цього кодексу, проте позивачем не вказано в позовній заяві наявність передбачених законом підстав для визнання правочину недійсним.

Позивач в позовній заяві посилається на ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» в редакції, що діяла на момент укладення оскаржуваного кредитного договору,

Вся інформація, необхідна для укладання кредитного договору, на виконання ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» в редакції, що діяла на момент укладення оскаржуваного кредитного договору, міститься в Інформаційному листі, в якому ОСОБА_2 перед укладенням оскаржуваного кредитного договору особистим підписом засвідчила «Цим підтверджую, що Банк ознайомив мене в письмовій формі з умовами кредитування по програмі «Житло в кредит», а також надав мені інформацію щодо орієнтованої сукупної вартості кредиту (Додаток №1), наявних в Банку форм кредитування та відмінностей між ними, у тому числі між зобов'язаннями споживача, переваг та недоліків пропонованих схем кредитування».

Крім того, в розділі «Для клієнта» Анкети - заяви ОСОБА_2 від 23.01.2008 року позивач особистим підписом засвідчила: «Підписанням цієї анкети-заяви підтверджую, що Банк надав мені в письмовій формі та в повному об'ємі інформацію, передбачену п.2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» від 01.12.2005 р.».

На виконання вимог п.4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», в редакції, що діяла на момент укладення оскаржуваного кредитного договору,

- Сума кредиту визначена сторонами в п.2 ч. 1 Кредитного договору в розмірі 29570,00 дол. США;

- Детальний розпис загальної вартості кредиту, дата видачі кредиту міститься в графіку платежів;

- Право дострокового повернення кредиту передбачено п.п. 1.8, 1.9 ч.2 Кредитного договору;

- Річна відсоткова, ставка за кредитом визначена п.3 ч.1, п.1.4.1 ч.2 та в графіку платежів Кредитного договору і на момент укладення оскаржуваного договору складала 4,49%.

Статтею 627 ЦК України встановлено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів.

Згідно зі ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Відповідно до 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Визначення поняття «несправедливі умови договору» закріплено в ч. 2 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів». Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживачу.

Аналізуючи норму ст. 18 цього Закону, можна дійти висновку, що умови договору кваліфікуються як несправедливі, якщо вони, по-перше, порушують принцип добросовісності (п. 6 ч. 1 ст. З, ч. З ст. 509 ЦК України); по-друге, призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін; по-третє, завдають шкоди споживачеві.

За ч. З ст. 18 зазначеного Закону несправедливими є, зокрема, умови договору про: виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобов'язань, включаючи умови про взаємозалік, зобов'язання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); встановлення жорстких обов'язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця (п. п. 2, 3); надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв'язку з розірванням або невиконанням ним договору (п. 4).

Суд вважає, що при укладання кредитного договору № ML 708/016/2008 від 25.01.20018 р. волевиявлення сторін було вільним і виражало дійсну їх волю, що підтверджується наявністю підписів у спірному правочині, сторонами було досягнуто згоди щодо всіх його істотних умов, а тому і підстав для визнання договору неукладеним із вказаних в позові мотивів немає.

Так, під час укладення кредитного договору позивач ознайомився з текстом кредитного договору, мав право та можливість внести в його зміст зміни, отримати консультацію щодо його окремих пунктів, а його підпис свідчить про повну згоду з текстом кредитної угоди. Волевиявлення позивача на отримання кредиту підтверджується:

- письмовою заявою, в якій вона звертається з клопотанням про отримання кредиту, зазначається сума, строки, валюта та мета отримання кредитних коштів,

- кредитним договором, в якому зазначені всі умови кредитування та відповідальність позичальника у разі не виконання умов Кредитного договору.

Кредитний договір, укладений між Банком та позивачем, повністю відповідає принципам рівності сторін договору, включаючи рівні умови, права та обов'язки, як для позичальника так і для кредитора.

Слід зазначити, що Закон України «Про захист прав споживачів» застосовується до спорів, які виникли з кредитних правовідносин, лише в тому разі, якщо підставою позову є порушення порядку надання споживачеві інформації про умови отримання кредиту, типові процентні ставки, валютні знижки тощо, які передують укладенню договору.

Після укладення кредитного договору між сторонами виникають кредитні правовідносини, які регулюються спеціальним законодавством в системі кредитування.

Закон України «Про захист прав споживачів» застосовується до спорів, які виникли з кредитних правовідносин, лише в тому разі, якщо підставою позову є порушення порядку надання споживачеві інформації про умови отримання кредиту, типові процентні ставки, валютні знижки тощо, які передують укладенню договору.

Згідно п.3 частини 1 Кредитного договору, сторони наступним домовилися, що для розрахунку процентів за користування Кредитом буде використовуватися Плаваюча процентна ставка.

Підписанням Кредитного договору Сторони домовилися, що у договорі використовується Плаваюча процентна ставка, яка складається із перемінної частини (FIDR - Floating Interest Deposit Rate) та фіксованого відсотка - така ставка може змінюватися (збільшуватися чи зменшуватися) шляхом зміну розміру ставки FIDR. Підписанням кредитного договору сторони домовились, що у разі використання плаваючої процентної ставки, яка складається із перемінної частини (FIDR - Floating Interest Deposit Rate) та фіксованого відсотка, така ставка може змінюватись у сторону збільшення чи зменшення шляхом зміни розміру ставки FIDR, в порядку, передбаченому умовами Кредитного договору, та в залежності від вартості строкових депозитів фізичних осіб у валюті, тотожній валюті кредиту, що розміщені в Банку на строк в 366 днів, з виплатою процентів після закінчення строку дії депозитного договору.

Інформація щодо розміру ставки FIDR розміщується на сайті Банку www.otpbank.com.ua, а також в усіх приміщеннях Банку на інформаційних стендах.

Згідно умов Кредитного договору, а саме п. 1.4.1.1.-1.4.1.1.5., Плаваюча процентна ставка фіксується відповідно до умов Кредитного договору в перший Банківський день місяця, наступного за місяцем закінчення вищезазначеного 11/12 (одинадцяти/дванадцяти) місячного періоду дії попереднього розміру Плаваючої процентної ставки. З зазначених дат проценти нараховуються, виходячи із ставок FIDR (фактично діюча на дату корегування), Фіксований відсоток з розрахунку 360/365 календарних днів у році. Сторони цим висловили свою цілковиту згоду щодо такої зміни Плаваючої процентної ставки, стосовно всієї непогашеної суми Кредиту, без укладення будь-яких додаткових договорів до Кредитного договору.

Отже, отримавши кредит на умовах сплати Плаваючої процентної ставки та підписавши Кредитний договір, позивач висловила свою цілковиту згоду на корегування Плаваючої процентної ставки, в порядку, передбаченому сторонами Кредитного договору, що цілком відповідає вимогам ч. 1 ст. 1056-1 ЦК України.

Таким чином, зміна відсоткової ставки у зв'язку зі зміною розміру ставки FIDR не може бути розцінена як збільшення розміру процентів, встановлених Кредитним Договором, в односторонньому порядку і не суперечить ч. 2 ст. 1056-1 ЦК України.

Відповідно до ч. 2. п. 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», у договорі про надання споживчого кредиту може зазначатися, що відсоткова ставка за кредитом може змінюватися залежно від зміну обліку ставки Національного банку України або в інших випадках.

Такий випадок передбачений умовами Кредитного договору, а саме зміна ставки FIDR у зв'язку зі зміною кредитних ресурсів Банку.

Якщо сторони досягли домовленості згідно з положеннями статей 207, 640 ЦК України та уклали кредитний договір, в якому передбачили умови його виконання, то ці умови мають виконуватись і свідчать про те, що момент досягнення домовленості настав.

Виходячи з умов кредитного договору, зміна розміру ставки FIDR не є зміною процентної ставки в односторонньому порядку, оскільки вона прямо передбачена умовами двостороннього кредитного договору.

Таким чином, положення кредитного договору про встановлення плаваючої процентної ставки, яка складається з фіксованого процента + FIDR, не можна вважати несправедливими, тому підстави для визнання кредитного договору № ML 708/016/2008 недійним - відсутні.

Що стосується доводів позивача про введення його відповідачем в оману, слід зазначити наступне.

За змістом ст. 230 ПК України, обман є свідомим введенням в оману іншої сторони щодо обставин, які мають істотне значення (тобто, якщо в разі адекватного розуміння потерпілою стороною цих обставин є дуже вірогідним, що правочин не було б укладено), і може виражатися у: 1) повідомленні завідомо неправдивих відомостей, що вплинули на волю потерпілої сторони; 2) запереченні обставин, що можуть перешкодити укладенню правочину, а також 3) у їхньому свідомому замовчуванні.

В розумінні статті 230 ЦК України, істотними обставинами є обставини, що стосуються природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням (ч. 1 ст. 229 ЦК України).

За змістом зазначеної норми закону правочин може бути визнаний таким, що вчинений під впливом обману, у випадку навмисного цілеспрямованого введення іншої сторони в оману стосовно фактів, які впливають на укладення правочину. Ознакою обману є умисел. Установлення у недобросовісної сторони умислу ввести в оману другу сторону, щоб спонукати її до укладення правочину є обов'язковою умовою кваліфікації недійсності правочину за ст. 230 ЦК України.

Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести позивач, яка діяла під впливом обману. При цьому обман щодо мотивів правочину не має істотного значення.

Суд вважає, що позивачем, на порушення вимог ст.81 ЦПК України, не доведений факт її омани банком, що під час укладення оскаржуваного договору відповідачем було свідомо приховано важливу інформацію перед підписанням договору та порушення у зв'язку з цим її прав, як позичальника, а тому відсутні підстави вважати, що діями Банку позивача було введено в оману.

Враховуючи, що права позивача при укладенні та виконанні оскаржуваного договору порушені не були, оспорюваний договір повністю відповідає вимогам законодавства України, жодних порушень законодавства при укладенні та виконанні договору відповідачем не допущено, тож підстави для визнання правочину недійсним відсутні.

Саме по собі зростання/коливання курсу іноземної валюти не є достатньою підставою для розірвання кредитного договору на підставі статті 652 ЦК України, оскільки зазначене стосується обох сторін договору, й позивач при належній завбачливості міг виходячи з динаміки зміни курсів валют із моменту введення в обіг національної валюти та її девальвації, передбачити в момент укладення договору можливість зміни курсу гривні України до іноземної валюти, а також можливість отримання кредиту в національній валюті.

Посилання позивача на висновок судово-економічної експерта ОСОБА_5 № 1/03-18 від 06.04.2018 року про невідповідність Кредитного договору №ML708/016/2008 від 25.01.2008 р. вимогам п.п. в, д, і пункту 2; пункту 4 частини 3; статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» в редакції, чинній на момент укладення договору, суд вважає неспроможними, оскільки даний експерт не є експертом у галузі права.

Крім того, незгода позивача з розрахунком заборгованості не є підставою для визнання кредитного договору неукладеним .

Оскільки права позивача ані у момент укладення кредитного договору, ані в період його виконання не були порушені, відсутні підстави вважати кредитний договір неукладеним та недійсним.

За таких обставин також відсутні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача матеріальної та моральної шкоди, у зв'язку з недоведеністю її завдання позивачеві з вини відповідача.

Питання про застосування наслідків сплину позовної давності, про що заявлено представником відповідача, судом не вирішувалось, оскільки на думку суду, в даному випадку права позивача не були порушені.

Оскільки у задоволенні позовних вимог відмовлено у повному обсязі, судові витрати також не підлягають відшкодуванню, згідно ст.141 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 13, 76-82, 84, 133, 141, 263-265 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» про захист прав споживачів, визнання договору неукладеним, відшкодування матеріальної та моральної шкоди - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Харківського Апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Фрунзенський районний суд м.Харкова протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення учасників справи, зазначений строк обчисляється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано, у разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повне рішення складене 04.01.2019 р.

Головуючий - суддя :