Коростенський міськрайонний суд Житомирської області
провадження №2/279/1123/18
Справа № 279/2010/18
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 жовтня 2018 року м.Коростень Житомирської області

Коростенський міськрайонний суд Житомирської області у складі головуючого судді Волкової Н.Я., з секретарем Прокопчук І.В., за участю позивача ОСОБА_1, представника позивача ОСОБА_2, представника відповідача ОСОБА_3 у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження по справі №279/2010/18 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 районної державної нотаріальної контори, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, територіальна громада в особі виконавчого комітету Ушомирської сільської ради Коростенського району Житомирської області про визнання незаконним і скасування рішення про відмову у вчиненні нотаріальної дії, зобовязання видати свідоцтво про право на спадщину за заповітом,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання незаконним і скасування рішення про відмову у вчиненні нотаріальної дії, зобовязання видати свідоцтво про право на спадщину за заповітом, зазначивши, що 01.12.2000 року помер її батько ОСОБА_5, після смерті якого відкрилась спадщина за заповітом, до складу якої входить житловий будинок з надвірними спорудами, що знаходиться в с.Ушиця Коростенського району. Вона прийняла спадщину та 10.04.2018 року звернулась до ОСОБА_4 районної нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом, однак у вчиненні нотаріальної дії нотаріус відмовив, мотивуючи тим, що спадкодавець мав декілька місць проживання, тому місцем відкриття спадщини вважається останнє місце реєстрації спадкодавця. Відмова була оформлена не постановою, а письмовим розясненням з рекомендацією за оформленням спадкових прав звернутись до нотаріуса м.Києва.

Відмову нотаріуса вважає безпідставною, оскільки згідно поданої нею нотаріусу довідки виконавчого комітету Ушомирської сільської ради від 04.04.2018 року останнім місцем проживання її спадкодавця було с.Ушиця, яке і є місцем відкриття спадщини і де знаходиться належне померлому нерухоме майно, а у м.Київ він був лише зареєстрованим. Нотаріусами Київського нотаріального округу спадкова справа не заводилась, бо до них вона, як єдиний спадкоємець померлого, не зверталась. У відповідача були всі підстави для вчинення такої нотаріальної дії як видача свідоцтва про право на спадкове майно за заповітом.

Просив визнати незаконним і скасувати рішення ОСОБА_4 районної державної нотаріальної контори від 10.04.2018 року №01-16 про відмову у вчиненні нотаріальної дії, зобовязати ОСОБА_4 районну державну нотаріальну контору видати їй свідоцтво про право на спадщину ОСОБА_5, який помер 01.12.2000 року, у виді житлового будинку №62 по вул.Гагаріна с.Ушомир Коростенського району Житомирської області.

В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити. Пояснили, що позивач звернулась до відповідача з заявою про видачу їй свідоцтва про право на спадщину за заповітом її батька ОСОБА_5, однак відповідачем видати таке свідоцтво було відмовлено, хоча позивач надала докази проживання батька в ІНФОРМАЦІЯ_1, де він і помер.

Відповідачем подано відзив на позов, в якому зазначено про відсутність підстав для задоволення позовних вимог. Нотаріус ОСОБА_4 районної державної нотаріальної контори ОСОБА_3 позовні вимоги не визнала та пояснила, що позивач звернулась з заявою про розяснення їй порядку оформлення спадкових прав. Вона перевірила надані позивачем документа та зясувала, що померлий був зареєстрованим в ІНФОРМАЦІЯ_2, тому місцем відкриття спадщини слід вважати м.Київ, бо він мав декілька місць проживання. Це було розяснено позивачеві та запропоновано звернутись до нотаріуса Київського нотаріального округу. Також, позивач не надала і документів, які б підтверджували право померлого на нерухоме майно.

Вислухавши пояснення сторін, проаналізувавши їх в сукупності з дослідженими в судовому засіданні матеріалами справи, суд дійшов висновку про наступне :

Судом встановлено, що між сторонами виник спір щодо правомірності відмови нотаріуса у вчиненні такої нотаріальної дії, як видача свідоцтва про право на спадщину.

Відповідно до ст.34 ч.1 п.3 Закону України «Про нотаріат» №3425-ХІІ від 02.09.1993 р. зі змінами (далі: Закон), однієї із дій, що вчиняють нотаріуси, є видача свідоцтва про право на спадщину.

Порядок вчинення вказаної нотаріальної дії регулюється ст..66-69 Закону, главою 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України// Завт. Наказом МЮУ від 22.02.2012 № 296/5 (далі: Порядок).

З метою вчинення такої нотаріальної дії, як видача свідоцтва про право на спадщину нотаріус перевіряє факт смерті, час і місце відкриття спадщини, кола спадкоємців, наявності заповіту, наявності спадкового майна, його складу та місцезнаходження, необхідність вжиття заходів щодо охорони спадкового майна, заводить спадкову справу, перевіряючи наявність заведеної спадкової справи, видає свідоцтво про право на спадкове майно за законом чи за заповітом.

Відповідно до п.1.12. гл.10 Порядку, місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця відповідно до статті 29 Цивільного кодексу України, відповідно до ч.1 якої таким є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Якщо спадкодавець мав декілька місць проживання, місцем відкриття спадщини вважається останнє місце реєстрації спадкодавця.

П.1.13 гл.10 Порядку вказано, що місце відкриття спадщини підтверджується: довідкою про реєстрацію/останнє місце проживання виконавчого органу сільської, селищної або міської ради, сільського голови (у разі якщо відповідно до закону виконавчий орган сільської ради не утворено), що здійснює реєстрацію, зняття з реєстрації місця проживання особи на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, на яку поширюються повноваження відповідної сільської, селищної або міської ради, або іншим документом, що може підтверджувати відповідний факт (копія актового запису про смерть, домова книга тощо). Місце відкриття спадщини не може підтверджуватись свідоцтвом про смерть.

Згідно п.2.1, 2.2, 2.4, 2.7 гл.10 Положення, спадкова справа заводиться нотаріусом за місцем відкриття спадщини на підставі поданої (або такої, що надійшла поштою) першою заяви (повідомлення, телеграми), серед інших, заяви про видачу свідоцтва про право на спадщину.

При заведенні спадкової справи нотаріус за даними Спадкового реєстру перевіряє наявність заведеної спадкової справи, спадкового договору, заповіту. У разі підтвердження факту заведення спадкової справи іншим нотаріусом нотаріус відмовляє заявнику у прийнятті заяви (іншого документа) та розяснює право її подачі за місцезнаходженням цієї справи, а у разі потреби (неправильно визначено місце відкриття спадщини) витребовує цю справу для подальшого провадження. При встановленні факту одночасного відкриття декількох спадкових справ (наприклад, за місцем проживання спадкодавця і за місцезнаходженням спадкового майна), спадкові справи, відкриті з порушенням вимог статті 1221 ЦКУ, повинні бути передані за належністю нотаріусу, до компетенції якого входить ведення цієї спадкової справи.

Відповідно до п. 3.21, 3.22 гл.10 Положення, спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦКУ, він не заявив про відмову від неї. У разі відсутності у паспорті такого спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем може бути: довідка органу реєстрації місця проживання про те, що місце проживання спадкоємця на день смерті спадкодавця було зареєстровано за однією адресою зі спадкодавцем.

При видачі свідоцтва про право на спадщину за законом нотаріус перевіряє наявність підстав для закликання до спадкування за законом осіб, які подали заяви про видачу свідоцтва. Доказом родинних та інших відносин спадкоємців зі спадкодавцем є: свідоцтва органів реєстрації актів цивільного стану, повний витяг з реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису, копії актових записів, копії рішень суду, що набрали законної сили, про встановлення факту родинних та інших відносин. Видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, ніяким строком не обмежена. Для спадкоємця, який постійно проживав разом зі спадкодавцем на момент відкриття спадщини, заява про видачу свідоцтва про право на спадщину є первинним документом, на підставі якого заводиться спадкова справа. При цьому нотаріус має виконати всі дії, які передбачені цим Порядком. Свідоцтво про право на спадщину видається за наявності у спадковій справі всіх необхідних документів. При видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріус обовязково перевіряє: факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства, якщо має місце спадкування за законом, прийняття спадкоємцем спадщини у встановлений законом спосіб, склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво про право на спадщину. На підтвердження цих обставин від спадкоємців витребовуються документи, які підтверджують вказані факти. Видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу І цього Порядку, та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, нотаріус отримує інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно шляхом безпосереднього доступу до нього. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус розяснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку (п. 4.1, 4.2, 4.10.,4.11, 4.12, 4.14, 4.15,4.18 гл.10 Положення) .

При оформленні спадщини за заповітом нотаріус має надати правову оцінку заповіту, перевірити його реєстрацію у Спадковому реєстрі та чинність на момент смерті заповідача. Якщо наданий спадкоємцем заповіт не відповідає вимогам законодавства, нотаріус відмовляє в його прийомі.

При видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом нотаріус має обовязково зясувати наявність спадкоємців, які мають право на обовязкову частку у спадщині, перелік яких визначено у статті 1241 Цивільного кодексу України. Якщо в заповіті зазначені родинні відносини спадкоємця зі спадкодавцем, нотаріус перевіряє документи, що підтверджують факт родинних відносин, та за бажанням спадкоємців зазначає про родинні відносини у свідоцтві про право на спадщину за заповітом (п.5.1,5.5,5.16 гл.10 Положення).

Оцінюючи правомірність відмови нотаріуса у вчиненні такої нотаріальної дії, як видача свідоцтва про право на спадщину, суд зобовязаний перевірити дотримання нотаріусом вищевказаних вимог, наявність обєктивних перешкод у її вчиненні.

Відповідач заперечує правомірність позовних вимог посилаючись на те, що позивач зверталась до нього не з заявою про видачу їй свідоцтва про право на спадщину за заповітом, а з заявою про розяснення їй порядку оформлення спадкових прав.

Однак, зміст наданої відповідачем копії заяви, з якою позивач звернулась до нотаріальної контори 10.04.2018 року, свідчить про те, що та просила розяснили їй причину, з якої їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_5, що свідчить про те, що позивач попередньо зверталась з заявою про видачу їй свідоцтва про право на спадщину, а зміст оскарженої позивачем відповіді свідчить про те, що нотаріусом проводилась перевірка факту смерті спадкодавця, часу і місця відкриття спадщини. Тобто, вчинялись дії, передбачені розділом 10 Положення.

В той же час, дана відповідь не містить інформації про те, що відповідач відмовив позивачеві у видачі свідоцтва про право на спадщину, що безпосередньо є предметом даного судового спору.

Дослідивши представлені позивачем відповідачеві документи щодо місця відкриття спадщини (довідка Ушомирської сільської ради від 04.04.2018 р. №345), суд дійшов висновку про те, що останнім місцем проживання ОСОБА_5, а отже і місцем відкриття спадщини, є с.Ушиця Коростенського району Житомирської області, оскільки нотаріусом не було отримано даних про наявність у покійного декількох місць проживання, оскільки наявність реєстрації фізичної особи не обумовлює обовязкове її проживання за місцем реєстрації.

За таких обставин, на переконання суду, перешкод для заведення відповідачем спадкової справи та проведення подальших дій, спрямованих на зясування можливості видачі позивачеві свідоцтва про право на спадщину, у відповідача не було.

Оскільки відповідач, хоча безпосередньо і не відмовив позивачеві у вчиненні такої нотаріальної дії, як видача свідоцтва про право на спадкове майно, однак не завівши спадкову справу та не здійснивши подальші передбачені Положенням дії, створив позивачеві перешкоди для реалізації її спадкових прав, суд вважає за можливе позовні вимоги задовольнити частково та відповідно до положень ст.16 ч.2 ЦК України застосувати такий спосіб захисту порушеного права позивача, як визнання розгляду відповідачем заяви позивача про видачу свідоцтва про право на спадщину неналежним та зобовязання відповідача розглянути заяву позивача про видачу свідоцтва про право на спадщину відповідно до вимог ст.66-69 Закону, глави 10 Положення.

На підставі викладеного, керуючись ст.263-265 ЦПК України, ст.5,34,66-69 Закону України «Про нотаріат» №3425-ХІІ від 02.09.1993 р. зі змінами, главою 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України// Завт. Наказом МЮУ від 22.02.2012 № 296/5,

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги задовольнити частково.

Визнати неналежним розгляд державним нотаріусом ОСОБА_4 районної державної нотаріальної контори заяви ОСОБА_1 про видачу свідоцтва про право на спадщину ОСОБА_5, який помер 01.12.2000 року, та зобовязати державного нотаріуса ОСОБА_4 районної державної нотаріальної контори розглянути заяву ОСОБА_1 про видачу свідоцтва про право на спадщину ОСОБА_5, який помер 01.12.2000 року.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку в 30-денний строк, який обчислюється з дня проголошення рішення. У разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, а в разі подання апеляційної скарги - після розгляду справи апеляційним судом, якщо рішення не було скасовано .

Сторони та учасники:

Позивач ОСОБА_1, місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_3, РНОКПП НОМЕР_1.

Відповідач ОСОБА_4 районної державної нотаріальної контори, місце знаходження: м.Коростень, вул.Ш.Алейхема,13, .

Суддя Волкова Н.Я.

копія згідно оригіналу