ДЗЕРЖИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КРИВОГО РОГУ
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 210/1275/18
Провадження № 2/210/1051/18
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді Скотар Р.Є.,
за участі секретаря Соколовської Т.О.,
представника позивача ОСОБА_2,
представника третьої особи ОСОБА_3,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Органу опіки за піклування виконкому Металургійної районної у місті ради до ОСОБА_4, третя особа - Криворізька загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів №7 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів,-
Позивач орган опіки та піклування виконавчого комітету Металургійної районної у місті ради 21.03.2018 року звернувся до суду з вищезгаданим позовом, в якому просить позбавити ОСОБА_4 батьківських прав стосовно сина ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1; передати малолітнього ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 передати органу опіки та піклування виконкому Металургійної районної у місті ради для вирішення питання подальшого його улаштування до сімейних форм виховання або до дитячого державного закладу на повне державне забезпечення; стягнути з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3 аліменти на утримання ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 щомісячно в розмірі не менше ніж 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку на користь майбутнього опікуна.
В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на те, що адміністрація Криворізької загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №7 звернулася до органу опіки та піклування з клопотанням про позбавлення батьківських прав ОСОБА_4 батьківських прав стосовно сина ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1. Клопотання аргументовано тим, що матір малолітнього ОСОБА_5 ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків, через що дитина опинилася у складних життєвих обставинах. Матір веде аморальний спосіб життя, вживає наркотичні засоби, життям дитини не цікавиться, на тривалий час може залишати сина на сторонніх людей, лікуванням захворювання дитини (монопорез) не займається. Траплялися випадки, коли матір не забирала дитину із школи протягом двох діб, протягом яких вчителі годували та забирали дитину до себе додому ночувати. У теперішній час дитина перебуває у центрі соціально-психологічної реабілітації, до якого матір жодного разу не з'явилася. Відомості про батька дитини записано в свідоцтві про народження дитини на підставі ч.1 т.135 Сімейного кодексу України. Профілактична робота результатів не дала, поведінка матері становить загрозу для життя та здоров'я дитини , тому позивач звернувся до суду з цим позовом.
У судовому засіданні представник позивача органу опіки та піклування виконавчого комітету Металургійної районної у місті ради Кость З.Г. (доручення №14/29-39 від 03.01.2018 року, дійсне до 31.12.2018 року) підтримав позовні вимоги, обґрунтовуючи обставинами викладеними в позовній заяві, просив позов задовольнити, не заперечував проти заочного розгляду справи.
Відповідач ОСОБА_4 в судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена за зареєстрованою в установленому порядку адресою АДРЕСА_1 відповідно до відомостей адресно-довідкового підрозділу ГУДМС ДМС Україні у Дніпропетровській області. Відзив на позов, заяви про розгляд справи за її відсутності, відкладення розгляду справи до суду не надходили.
Представник третьої особи - Криворізької загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №7 в судовому засіданні підтримав позов, просив задовольнити.
Відповідно до ч.1 ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, без поважних причин або без повідомлення причин, який не подав відзив, зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи.
Суд, вислухавши представників позивача та третьої особи, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, з'ясувавши обставини справи, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, приходить до наступних висновків.
На підставі ч.4 ст.274 ЦПК суд розглядає справу за правилами загального позовного провадження.
Згідно зі ст. 165 СК з позовом про позбавлення батьківських прав можуть звернутися: один із батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина; заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, у якому вона перебуває; орган опіки та піклування; прокурор; сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.
Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
В силу ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Судом встановлено, що ОСОБА_4 є матір'ю малолітнього ОСОБА_5 /а.с.5/.
Відомості про батька дитини записано в свідоцтві про народження дитини на підставі ч.1 т.135 Сімейного кодексу України.
Адміністрація Криворізької загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №7, в якій у теперішній час в другому класі, навчається ОСОБА_5, звернулася до служби у справах дітей з клопотанням про позбавлення ОСОБА_4 батьківських прав, посилаючись на те, що вона веде аморальний спосіб життя, вживає наркотичні засоби, стоїть на обліку в ПНД та СЖО з 06.09.2017 року; покинула дитину на нерідну тітку ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_4, яка мешкає у гуртожитку та виховує двох дітей; дитина має захворювання монопорез, проте матір лікуванням сина не займається; хлопчик у класі поводиться агресивно тощо /а.с.7/.
Відповідно до частини 1 статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, зокрема, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Тобто, перелік підстав позбавлення батьківських прав є вичерпним.
Згідно з пунктом 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" (далі - Постанова) ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.
Частинами 7,8 ст.7 СК України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.
Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону України "Про охорону дитинства" батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.
Частиною 2 ст.150 СК України передбачено, що батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.
Відповідно до частини 3 статті 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Частинами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини, прийнятої 20 листопада 1989 року, яка набрала чинності для України 27 вересня 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.
Згідно з Принципом 2 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року дитині законом або іншими засобами повинен бути забезпечений спеціальний захист і надані можливості та сприятливі умови, які б дозволяли їй розвиватися фізично, розумово, морально, духовно та у соціальному розумінні здоровим та нормальним шляхом і в умовах свободи та гідності.
Стаття 3 Конвенції ООН про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради України 27.02.1991 року, зазначає, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
Малолітній ОСОБА_5 зареєстрований разом із матір'ю за адресою: АДРЕСА_1 /а.с.32/.
Родина перебуває на обліку СЖО через те, що матір вживає наркотичні засоби, вирішується питання про позбавлення її батьківських прав та оформлення бабою опіки над малолітнім ОСОБА_5 /а.с.10/.
Згідно з актом обстеження умов проживання від 23.11.2017 р., складеним адміністрацією Криворізької загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №7 за адресою: АДРЕСА_2 , де ОСОБА_5 мешкає разом із тіткою ОСОБА_7 та прабабою ОСОБА_8- для проживання, виховання та емоційного розвитку дитини створено необхідні умови. Стосунки між членами сім'ї доброзичливі, матір з дитиною не мешкає /а.с.8/.
З метою проведення профілактичної бесіди відповідача запрошували на засідання ради профілактики Криворізької загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №7 08.12.2017 року , проте ОСОБА_4 не з'явилася, була присутня тітка ОСОБА_7./а.с.9/.
З протоколу №2 від 09.11.2017 року батьківських зборів 1-А класу, на якому були присутні 18 батьків, в тому числі ОСОБА_4, остання поводилася агресивно, сперечалася з батьками та вчителем, на думку батьків, знаходилася під впливом наркотичних засобів /а.с.11/.
У зв'язку з тим, що матір ОСОБА_4 не забрала сина ОСОБА_5 02.03.2018 року після закінчення навчання у школі адміністрація школи змушена звернутися до відділення поліції /а.с.7,17/, яка направила дитину до Комунального закладу «Центр соціально-психологічної реабілітації дітей» (м.Кривий Ріг, вул.Озерна,17) /а.с.17/, де дитина перебуває до теперішнього часу /а.с.18/.
За неналежне ставлення до виховання сина ОСОБА_4 притягувалася до адміністративної відповідальності за ст.184 КУпАП, що вбачається з відповіді Металургійного ВП КВП ГУ в Дніпропетровській області від 30.01.2018 року, 16.02.2018 року, 02.03.2018 року /а.с.12,13,17/.
Станом на 16.03.2018 року ОСОБА_4 свого сина у Комунальному закладі «Центр соціально-психологічної реабілітації дітей» жодного разу не відвідала /а.с.18/.
У пояснювальній записці ОСОБА_4 на ім'я директора КМЦОООД від 02.02.2018 року, вона просила надати їй можливість змінити своє ставлення до виховання сина, обіцяла пройти обстеження щодо наркозалежності /а.с.14/.
Допитана в судовому засіданні в якості свідка, ОСОБА_9, баба по батьківській лінії, пояснила, що ОСОБА_4 виїжджала на заробітки за кордон, дитиною зовсім не займається та не займалася. Весь цей час дитина мешкала разом із тіткою ОСОБА_10 або з бабою.
Свідок ОСОБА_10, знайома відповідачки, зазначила, що ОСОБА_5 з матір'ю мешкали в її квартирі з 2013 року по 2014 вік. Вихованням дитини матір не займалася, до дитячого садку не водила. У 2014 році відповідач уїхала за кордон працювати, повернулася у 2017 році. Дитиною займалася прабаба, потім вона захворіла та передала дитину на виховання їй. Вона , свідок, записала дитину до школи. Матір постійно вживає алкогольні напої та наркотичні засоби.
Малолітній ОСОБА_5, допитаний у судовому засіданні в присутності представника органу опіки та піклування, пояснив, що мати до нього у центр приходила два рази. Він хоче жити з бабусею, з матір'ю мешкати не бажає, за нею не сумує.
Практикуючий психолог ОСОБА_11, допитана в судовому засіданні в якості свідка, пояснила, що з 02.03.2018 року ОСОБА_5 перебуває у Комунальному закладі «Центр соціально-психологічної реабілітації дітей», матір відвідувала сина два рази за вісім місяців.
Згідно ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе, не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов'язковою є участь органу опіки та піклування.
Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.
Орган опіки та піклування виконкому Металургійної районної у місті ради дійшов висновку про доцільність позбавлення відповідача ОСОБА_4 батьківських прав у відношенні сина ОСОБА_5 /а.с.3/.
Суд враховує, що позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки, як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України).
Отже, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом. Суд враховує, що відповідач в судове засідання жодного разу не з'явилася, не зважаючи на те, що дитина з березня 2018 року перебуває «Центрі соціально-психологічної реабілітації дітей», що свідчить про відсутність інтересу до долі дитини, її психічного стану, душевних хвилювань.
З урахуванням викладених обставин, які знайшли підтвердження в судовому засіданні, беручи до уваги інтереси дитини, яка потребує належного харчування, розвитку та виховання, з метою захисту життя та здоров'я дитини, суд приходить до висновку про позбавлення відповідача батьківських прав відносно малолітнього сина.
Щодо стягнення аліментів на утримання дитини суд виходить з наступного.
При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов'язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду ( ч.3 ст.166 СК України).
Пунктом 17 постанови ПВСУ № 3 від 15 травня 2006 року "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" ( далі - Постанова) при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів передбачено, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину, той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом.
Малолітній ОСОБА_5 перебуває у Комунальному закладі «Центр соціально-психологічної реабілітації дітей», опіку над ним має намір встановити баба ОСОБА_9 /а.с.6/.
Згідно ст.180 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними ( ч.1 ст.181 СК України).
Згідно з ч.2,3 СК України за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.
Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягувати як аліменти на дитину, визначається судом ( ч.1ст. 183 СК України).
Відповідно до ст. 182 Сімейного Кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення.
При визначенні розміру аліментів, суд враховує, що відповідач є працездатною особою, інших осіб на утриманні не має. Суд визначає аліменти в розмірі заявленому позивачем, оскільки у теперішній час дитина перебуває на державному забезпеченні, 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку - є мінімально встановленим законом.
Відповідно до п.1. ч.1. ст. 367 ЦПК України, рішення про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць, підлягає обов'язковому негайному виконанню.
Згідно зі ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову.
Оскільки, позивача звільнено від сплати судового збору на підставі п.14 ч.2 ст.3 Закону України «Про судовий збір», тому судовий збір в сумі 3524 грн. (1762,00 грн. за вимогу про позбавлення батьківських прав, 1762,00 грн. за вимогу про стягнення аліментів, заявлені юридичною особою) слід стягнути з відповідача в дохід держави.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.7,141,150,164,165,191 Сімейного кодексу України, ст. ст. 51 Конституцією України, Декларацією прав дитини від 20 листопада 1959 року, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ст.ст. 4,5,13,77,121,141,265,280-282, 354 ЦПК України, суд, -
Позов Органу опіки за піклування виконкому Металургійної районної у місті ради до ОСОБА_4, третя особа - Криворізька загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів №7 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів - задовольнити.
Позбавити ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3 батьківських прав відносно малолітнього ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2.
Малолітнього ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 передати органу опіки та піклування виконкому Металургійної районної у місті ради для вирішення питання подальшого його улаштування до сімейних форм виховання або до дитячого державного закладу на повне державне забезпечення.
Стягнути з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3 аліменти на утримання ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 щомісячно в розмірі не менше ніж 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку на користь майбутнього опікуна, починаючи стягнення з 21 березня 2018 року до досягнення дитиною повноліття.
Стягнути з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3 в дохід держави судовий збір 3524 ( три тисячі п'ятсот двадцять чотири ) гривні 00 коп.
Рішення може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в тридцятиденний строк з дня його проголошення через Дзержинський суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя: Р. Є. Скотар