Справа №731/204/18
Провадження №2/731/120/18

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
13 вересня 2018 року Варвинський районний суд Чернігівської області в складі
головуючого судді МОЦЬОРА О.В.,
за участю секретарів Борсук А.В., Коваленка В.В.,
відповідача ОСОБА_2,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 3 в с.м.т. Варва за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики, -
23 травня 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_2 боргу за договором позики.
Позовні вимоги мотивує тим, що 23 травня 2014 року між ним та ОСОБА_2 укладено договір позики грошових коштів, відповідно до якого він передав, а ОСОБА_2 прийняв у нього терміном на один рік під 3% в місяць 8 000 доларів США, які зобовязався повернути не пізніше 23 травня 2015 року. На підтвердження укладення договору та передачі грошей ОСОБА_2 надав власноруч складену та засвідчену підписом розписку. Взяті на себе зобов'язання по поверненню суми позики ОСОБА_2 не виконав. Всі спроби вирішити питання повернення коштів в позасудовому порядку позитивного результату не дали, а тому він змушений звертатися за захистом своїх прав до суду. Борг ОСОБА_2 триває 49 місяців, починаючи з травня 2014 року, а тому сума відсотків за користування коштами становить 11 760 доларів США (8000 х 3% х 49 місяців). Курс гривні до долара США станом на день звернення до суду - 26,08 гривень за 1 долар США, отже, основна сума боргу становить 208 640 грн., а відсотки 306 700,8 грн. На підставі ст.ст. 524, 530, 533, 625, 1046, 1047 ЦК України просить стягнути з ОСОБА_2 на його користь 515 340 грн. 80 коп. боргу та понесені по справі судові витрати.
Відповідно до заяви від 07 серпня 2018 року, поданої через канцелярію суду (а.с. 31), позивач ОСОБА_1 додав до матеріалів справи оригінал розписки від 23 травня 2014 року (а.с. 32).
Розгляд справи по суті двічі відкладався за клопотанням відповідача ОСОБА_2 у звязку з його відсутністю на території району (а.с. 39) та неможливістю прибуття представника для захисту його прав (а.с. 45).
В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позов підтримав у повному обсязі та просив його задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві.
Відповідач ОСОБА_2 у судовому засіданні позов визнав частково, пояснив, що його дочка повертала позивачу частину боргу за спірною розпискою у сумі 20 000 гривень, проте він не може цього нічим підтвердити. Відзиву на позов та будь-яких інших заяв по суті справи відповідач до суду не надавав.
Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з такого.
Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов'язанням є правовідношення, в яких одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.
Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Частиною 2 статті 1047 ЦК України визначено те, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який засвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Згідно з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною в постанові від 18 вересня 2013 року по справі № 6-63цс13, розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми.
Судом встановлено, що 23 травня 2014 року укладено договір позики, відповідно до умов якого позивач ОСОБА_1 передав, а відповідач ОСОБА_2 прийняв грошові кошти в сумі 8 000,00 доларів США під 3% на місяць.
Факт укладення договору та одержання відповідачем від позивача грошових коштів підтверджується власноруч написаною відповідачем письмовою розпискою, наявною в матеріалах справи (а.с. 32).
Зі змісту розписки вбачається, що відповідач зобов'язується повернути позивачу грошову суму, отриману в борг, а також відсотки, в строк до 23 травня 2015 року.
Проте відповідач до цього часу не виконав своїх зобов'язань з повернення суми позики та процентів від суми позики.
Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Доказів своєчасного повернення боргу в повному обсязі відповідач до суду не надав.
Стаття 1049 Цивільного кодексу України передбачає прямий обов'язок позичальника повернути позику.
Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суми позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу.
Згідно зі ст.ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом, а зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.
Виходячи зі змісту ст. ст. 524, 533 ЦК України, зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті. Українське законодавство не забороняє укладати договір позики в іноземній валюті. В такому випадку виконання зобов'язань по поверненню грошових коштів також може бути виражене в іноземній валюті. Грошове зобов'язання має бути виконане в гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.
Пунктом 14 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» № 14 від 18 грудня 2009 року передбачено, що у разі пред'явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід в мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення.
Станом на день розгляду справи Національний банк встановив, що курс гривні до долара США становить 28,026096 грн. за 1 долар США (а.с. 53-54). Отже, сума основного боргу по розписці становить 224 208,77 грн. (8 000 доларів США х 28,026096).
Відповідно до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобовязаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.
Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом.
Договором позики (розпискою) визначено, що ОСОБА_2 бере в борг 8 000,00 доларів США під 3 відсотки на місяць. Позивач ОСОБА_1 просить стягнути з відповідача ОСОБА_2 відсотки за 49 місяців. Таким чином сума боргу за відсотками становить 329 586,89 грн. (8 000 х 28,026096 х 3% х 49 місяців за період з червня 2014 року до червня 2018 року).
Таким чином, загальна сума заборгованості за договором позики, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, становить 553 795, 66 грн., з яких: 1) позика 8 000,00 доларів США, що за курсом НБУ станом на 13 вересня 2018 року еквівалентно 224 208,77 грн.; 2) 3% за кожен місяць користування позикою 329 586,89 грн.
За наведених обставин суд вважає, що позов є обґрунтованим, доведеним і підлягає задоволенню.
З матеріалів справи вбачається, що позивачем сплачений судовий збір в сумі 5 153,41 грн.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 1, 11, 15, 16, 22, 509, 526, 533, 625, 1046-1049 ЦК України, ст.ст. 263, 265, 273, 280-284, 354, п.п. 15.5 п. 15 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України, суд, -
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики задовольнити.
До початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду Чернігівської області через Варвинський районний суд Чернігівської області.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складено 14 вересня 2018 року.

СУДДЯ МОЦЬОР О.В.