Справа № 442/3509/18 Головуючий у 1 інстанції: Кучаковський Ю.С.
Провадження № 22-ц/811/1163/18 Доповідач в 2-й інстанції: Ніткевич А. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 грудня 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді Ніткевича А.В.,

суддів: Бойко С.М., Копняк С.М.,

секретаря Юзефович Ю.І.

з участю апелянта ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_3 - ОСОБА_2 на ухвалу Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 26 червня 2018 року у справі за поданням державного виконавця Дрогобицького міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області Коваль Ірини Анатоліївни про визначення частки майна в спільній сумісній власності,-

встановила:

Державний виконавець Дрогобицького міськрайонного відділу державної виконавчої служби ГТУЮ у Львівській області Коваль І.А. звернулася в суд з поданням про визначення частки майна в спільній сумісній власності, просила визначити частку майна ОСОБА_3 в квартирі загальною площею 45,5 кв.м., житловою площею 27,8 кв.м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, якою він володіє спільно з ОСОБА_5 у розмірі 1/2 частки, надати дозвіл на реалізацію 1/2 частки квартири, загальною площею 45,5 кв.м., житловою площею 27,8 кв.м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, якою він володіє спільно з ОСОБА_5

Подання обґрунтовано тим, що на виконанні в Дрогобицькому міськрайонному відділ державної виконавчої служби ГТУЮ у Львівській області перебуває виконавче провадження № 55955379 з виконання виконавчого листа Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 07.02.2018 року № 442/6612/17 про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_6 13400 дол. США, що в гривневому еквіваленті по курсу НБУ становить 364 408 грн., 3% річних за користування коштами у сумі 33841 грн. 75 коп., 3493 грн. 39 коп. судового збору. Оскільки державний виконавець встановив відсутність нерухомого чи рухомого майна у боржника, що унеможливлює виконання судового рішення, тому вважає, що стягнення можливо звернути на майно боржника, яке перебуває у спільній сумісній власності, тобто на 1/2 частки квартири, загальною площею 45,5 кв.м., житловою площею 27,8 кв.м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, якою він володіє спільно з ОСОБА_5

Оскаржуваною ухвалою Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 26 червня 2018 року подання задоволено частково.

Визначено, що ОСОБА_3 належить 1/2 частка у квартирі, загальною площею 45,5 кв.м., житловою площею 27,8 кв.м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, право власності на яку зареєстроване за ОСОБА_5.

В іншій частині подання відмовлено.

Ухвалу суду оскаржив представник боржника ОСОБА_2, вважає, що така ухвала не в повній мір є законною та обгрунтованою.

В апеляційній скарзі зазначає, що звертаючись з відповідним поданням, державний виконавець не довела вжиття всіх необхідних заходів для розшуку майна боржника ОСОБА_3, не встановила відсутність у боржника транспортних засобів та інших цінностей для задоволення вимог стягувача.

Таким чином, позиція суду стосовно того, що виконавець зверталась до банківських установ для виявлення рахунків боржника та здійснювала вихід за місцем проживання боржника, на думку апелянта, відповідних обставин не спростовує.

Крім цього, державний виконавець не довела належність боржнику на праві власності квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, право власності на яку зареєстроване за ОСОБА_5, а боржник ОСОБА_3 немає жодного відношення до придбання цього нерухомого майна.

З вертає увагу, що сам по собі факт придбання спірного майна під час перебування у шлюбних відносинах не може бути підставою для визнання такого майна об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Покликається на відсутність доказів про можливість виділу частки боржника в натурі без втрати чи зміни її цільового призначення, зокрема висновку будівельно-технічної експертизи.

Звертає увагу на допущені, на його думку, державним виконавцем порушення при оформленні подання, відсутність квитанції про сплату судового збору.

Просить скасувати частково ухвалу Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 26 червня 2018 року та постановити нову ухвалу, якою в задоволенні подання відмовити у повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення апелянта ОСОБА_2 на підтримку доводів скарги, перевіривши матеріали справи, межі та доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Згідно із ч. 1 ст. 351 ЦПК України (в редакції закону від 03.10.2017 року) судом апеляційної інстанції у цивільних справах є апеляційний суд, у межах апеляційного округу якого (території, на яку поширюються повноваження відповідного апеляційного суду) знаходиться місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Відповідно до Указу Президента України №452/2017 від 29.12.2017 року «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» Апеляційний суд Львівської області ліквідовано та створено новий - Львівський апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Львівську область, з місцезнаходженням у місті Львові.

04 жовтня 2018 року у газеті «Голос України» опубліковано повідомлення голови Львівського апеляційного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Враховуючи наявні матеріали справи та вимоги закону колегія суддів приходить переконання, що оскаржуване судове рішення відповідає зазначеним вимогам.

Задовольняючи частково подання державного виконавця місцевий суд виходив з того, що оскільки право власності на спірну квартиру зареєстроване за дружиною боржника ОСОБА_5 в період перебування у шлюбі з боржником, відсутні докази поділу квартири в іншому порядку, тому майно є їх спільною сумісною власністю і частка боржника становить ? від загальної частки.

Крім цього, суд звернув увагу на те, що жоден із подружжя не надав доказів того, що спірна квартира є особистою власністю дружини боржника.

При цьому, суд вказав, що державний виконавець дотрималась процесуального порядку, передбаченого ЦПК України для вирішення питання про виділ частки в майні боржника та відхилив доводи представника боржника стосовно проведення не усіх дій з виявлення рухомого та нерухомого майна, оскільки такі можуть бути оскаржені у відповідному порядку.

Поряд з цим, суд відмовив в задоволенні вимог подання в частині надання дозволу на реалізацію частки боржника у квартирі, оскільки таке не передбачено законом.

Перевіривши матеріали справи та докази досліджені судом, колегія суддів погоджується з висновками місцевого суду враховуючи таке.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов'язків має право на справедливий судовий розгляд.

Складовою справедливого судового розгляду згідно даної Конвенції та практики Європейського суду з прав людини є своєчасне та повне виконання судових рішень, з метою запобігання заподіяння шкоди одній із сторін.

Нормами Конституції України (ст.ст. 124, 129) і ЦПК України (ст. 18) визначено, що судові рішення, які набрали законної сили, є обов'язковими до виконання усіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об'єднаннями на всій території України.

Колегією суддів встановлено, що рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 14 грудня 2017 року стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_6 13400 дол. США, що в гривневому еквіваленті по курсу НБУ становить 364 408 грн., 3% річних за користування коштами у сумі 33841 грн. 75 коп., 3493 грн. 39 коп. судового збору.

Рішення набрало законної сили, відтак підлягає обов'язковому виконанню.

07.02.2018 року Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області видав виконавчий лист № 442/6612/17 на виконання рішення суду від 14 грудня 2017 року(а.с. 8).

12.03.2018 року державний виконавець Коваль І.А. відкрила виконавче провадження з виконання виконавчого листа № 442/6612/17 (а.с. 9).

17.04.2018 року та 22.05.2018 року державним виконавцем складено акти, за якими перевірку майнового стану боржника здійснити не можливо, двері квартири зачинені, зі слів сусідів боржник рідко з»являється за адресою проживання (а.с. 11, 12).

Згідно із ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами (ст. 13 Закону).

Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов'язаний: 1) здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом; 2) надавати сторонам виконавчого провадження, їхнім представникам та прокурору як учаснику виконавчого провадження можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження; 3) розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання; 4) заявляти в установленому порядку про самовідвід за наявності обставин, передбачених цим Законом; 5) роз'яснювати сторонам та іншим учасникам виконавчого провадження їхні права та обов'язки.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право, зокрема з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну.

На запит державного виконавця Жидачівський районний відділ ДРАЦС надав інформацію про те, що ОСОБА_3 перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_5 з 23.07.1993 року, актовий запис № 50 (а.с. 10).

З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно встановлено, що квартира загальною площею 45,5 кв.м., житловою площею 27,8 кв.м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, належить на праві власності ОСОБА_5 на підставі договору купівлі-продажу від 28.08.2009 року. Державна реєстрація проведена 03.09.2009 року (а.с. 4).

Зазначена адреса власне є зареєстрованим місцем проживання боржника ОСОБА_3, як сторони виконавчого провадження та учасника спірних правовідносин із повернення грошової заборгованості.

Згідно із ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації.

Стягнення на майно боржника звертається в розмірі й обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат, повязаних з організацією та проведенням виконавчих дій, штрафів, накладених на боржника пі час виконавчого провадження, основної винагороди приватного виконавця.

У разі, якщо боржник володіє майном спільно з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням державного виконавця.

Таке ж положення щодо визначення частки за поданням державного виконавця знайшло своє відображення у частині 1 ст. 443 ЦПК України, якою передбачено, що питання про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами, вирішується судом за поданням державного чи приватного виконавця.

Підстави набуття права спільної сумісної власності подружжя (тобто перелік юридичних фактів, які складають підстави виникнення права спільної сумісної власності на майно подружжя) визначені в ст. 60 СК України. За змістом цієї норми майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловіку на праві спільної сумісної власності. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування є об»єктом права спільної сумісної власності подружжя.

З огляду на наведені положення закону діє презумпція виникнення права спільної сумісної власності подружжя на майно, якщо воно набуте ними за час шлюбу, визнання ж такого майна особистою приватною власністю дружини, чоловіка потребує доведення.

В свою чергу, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду про те, що жоден з подружжя не надав суду доказів того, що квартира, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, є особистою власністю дружини боржника, при цьому вказана квартира набута ОСОБА_5 на підставі договору купівлі-продажу від 28.08.2009 року за час шлюбу з ОСОБА_3, відтак є об»єктом права спільної сумісної власності подружжя.

За ч. 2 ст. 370 ЦК України у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду.

Таким чином, встановивши, що право власності на нерухоме майно - квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 - зареєстроване за ОСОБА_5, яка не є боржником за виконавчим провадженням, однак таке зареєстроване за нею за час перебування її у шлюбі із боржником, що свідчить про належність спірного майна на праві спільної сумісної власності боржнику (з урахуванням наведених вище вимог матеріального закону), місцевий суд дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення подання державного виконавця про визначення частки майна боржника.

При цьому, суд не вирішував питання про виділ в натурі із частки майна, яке знаходиться у спільній частковій власності, що спростовує доводи апеляційної скарги у цій частині.

Крім цього, апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги в частині, що державний виконавець не провела усіх дій з виявлення рухомого та нерухомого майна боржника, оскільки повнота та порядок вчинення дій чи наявність бездіяльності державного виконавця може бути оскаржена боржником в порядку ст.ст. 447-449 ЦПК України та не може бути предметом дослідження в межах розгляду подання про визначення частки боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами.

Також, ЗУ «Про судовий збір» та ЦПК України не передбачено сплату судового збору державним виконавцем при звернення до суду з поданням про визначення частки боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами.

Відтак, наведені в апеляційній скарзі доводи не дають підстав для висновку про неправильне застосування місцевим судом норм матеріального чи процесуального права, що призвели до неправомірного вирішення справи по суті, а зводяться до переоцінки доказів.

Враховуючи наведені обставини та вимоги ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, оскільки суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 258, 259, 367, 368, 372, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381, 382, 383 ЦПК України, колегія суддів, -

постановила:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Ухвалу Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 26 червня 2018 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 29 грудня 2018 року.

Головуючий: А.В. Ніткевич

Судді: С.М. Бойко

С.М. Копняк