Справа №461/5815/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 грудня 2018 року Галицький районний суд м.Львова

у складі: головуючого судді Волоско І.Р.,

секретар судового засідання Мисько С.М., Остапчук М.Ю.

за участю: представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача 1 ОСОБА_2

представника третьої особи

(ДЕР Львівської міської ради) ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Львові цивільну справу за позовом Львівської міської ради (адреса: 79008, м. Львів, пл. Ринок, 1; код ЄДРПОУ: 04055896) до ОСОБА_4 (79019 м. Львів, вул. Замарстинівська, 11 а/25; номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1), приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_5 (адреса: 79019, м. Львів, м. Львів, вул. Замарстинівська, 11а/25), третя особа на стороні позивача: управління комунальної власності департаменту економічного розвитку Львівської міської ради (адреса: 79008 м. Львів, пл. Галицька, 15 код; ), третя особа на стороні відповідача: ОСОБА_6 (адреса: 79019 м. Львів, вул. Вічева, 2/21; номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2) про витребування майна з чужого незаконного володіння та скасування державної реєстрації права власності, -

в с т а н о в и в :

Львівська міська рада звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4, приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_5, третя особа на стороні позивача: управління комунальної власності департаменту економічного розвитку Львівської міської ради, третя особа на стороні відповідача: ОСОБА_6 про витребування майна з чужого незаконного володіння та скасування державної реєстрації права власності.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначили, що Львівська міська рада є власником нежитлових приміщень площею 22,7 кв.м по вул. Рибній, буд. 5 м. Львові. Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 11.12.2012 р. за ОСОБА_7 визнано право власності на нежитлові приміщення півпідвалу площею 22,7 кв.м, котрі знаходяться на вул. Рибній, 5 у м. Львові та позначені на поверховому плані від 01.02.2008 р. під інд. 2-1, площею 7,6 кв.м, 2-2 площею 11,6 кв.м, 2-3 площею 3,5 кв.м. Проте, постановою Апеляційного суду Львівської області від 21.06.2018р. вказане рішення скасовано, в задоволенні позову ОСОБА_7 відмовлено. На підставі скасованого рішення Галицького районного суду м. Львова 28.12.2012 р. зареєстроване право власності на спірні приміщення за ОСОБА_7. Згодом, ОСОБА_7 подаровано спірні приміщення ОСОБА_6, котра в подальшому відчужила спірні приміщення ОСОБА_4

Таким чином, вважають, що спірне майно вибуло з володіння власника - Львівської міської ради поза його волею, в звязку з чим звернулись в суд з даним позовом, для відновлення свого порушеного права.

Представник позивача ОСОБА_1, діючи згідно довіреності, в судовому засіданні позов підтримала, надала пояснення аналогічні викладеним у фабулі позовної заяви. Просить позов задовольнити, оскільки спірний об'єкт нерухомості вибув з володіння територіальної громади м. Львова поза її волею.

Представник відповідача ОСОБА_4 ОСОБА_2 в судовому засіданні проти позову заперечив, в задоволенні такого просить відмовити, як необґрунтованому та безпідставному, оскільки ОСОБА_4 О,Ю.В. на законній підставі володіє спірним приміщенням, є добросовісним набувачем ; також просить застосувати строки позовної давності, які позивач пропустив.

Представник третьої особи - Управління комунальної власності Львівської міської ради ОСОБА_3 у судовому засіданні позов Львівської міської ради підтримала у повному обсязі, просить задовольнити.

Також представник третьої особи на стороні відповідача ОСОБА_6 ОСОБА_8 заявив клопотання про застосування строку позовної давності.

Суд зазначає, що відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Предметом оскарження є витребування з чужого незаконного володіння ОСОБА_4 нежитлових приміщень та скасування державної реєстрації права власності.

ОСОБА_4 набула право власності на спірні приміщення і реєстрація права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно проведена 18.11.2017 р., тобто термін позовної давності до вимоги про скасування реєстрації права власності спливає 19.11.2020 р.

Право на власність підлягає захисту протягом усього часу наявності в особи титулу власника. Законодавчою підставою для втрати особою права власності у часі є положення Цивільного кодексу України про набувальну давність (ст.344 ЦК України). А тому положення про позовну давність до заявлених позовних вимог про витребування майна у порядку ст. 388 ЦК України не застосовуються.

Таким чином, позовна давність до заявленої вимоги про витребування майна у ОСОБА_4 у порядку ст.388 ЦК України не застосовується.

Окрім того, право на пред'явлення позову у Львівської міської ради виникло лише з моменту скасування Апеляційним судом Львівської області 21.06.2018 р. правової підстави для реєстрації права власності за ОСОБА_7 - рішення Галицького районного суду м. Львова від 11.12.2012 р.

Враховуючи наведене вище, заява про застосування строків позовної давності не підлягає до задоволення.

Відповідач 2 Приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_5 та третя особа на стороні відповідача: ОСОБА_6 у судове засідання не з'явились, хоча належним чином були повідомлені про час та місце розгляду справи, що підтверджується матеріалами справи.

Суд зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 44 ЦПК України, учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватись процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Судом враховано, що в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції.

Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини.

Враховуючи вищевикладене, а також, те, що учасниками які не зявились в судове засідання не доведено поважності причини неявки, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача 2 та третьої особи ОСОБА_6 з врахуванням пояснень в минулих судових засіданнях, суть яких зводиться до невизнання позову.

Суд з врахуванням думки учасників процесу, котрі прибули, вважає за можливе розглянути справу у їх відсутності.

Суд, заслухавши виступи сторін, повно та всебічно зясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженими в судовому засіданні, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод /1950р./ ратифікованою Законом від 17 липня 1997 р. №475/97ВР, зокрема, ст.1 Першого протоколу до неї /1952р./ передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватись своїм майно, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнано право держави на здійснення контролю за користування майно відповідно до загальних інтересів.

Гарантії здійснення права власності та його захисту закріплено й у вітчизняному законодавстві. Так, відповідно до ч.4 ст.41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним.

Відповідно до ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу,який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Норма ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Серед способів захисту цивільних права та інтересів законодавець визначає відновлення становища, яке існувало до порушення.

Відповідно до ч.1 ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ст.319 ЦК України власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Він сам вирішує, що робити зі своїм майном, керуючись виключно власними інтересами, здійснюючи щодо цього майна будь-які дії, які не повинні суперечити закону і не порушують інтереси інших осіб та інтересів суспільства.

З огляду на абсолютність права власності власнику надається багато прийомів, способів та засобів захисту свого права.

Одним із таких засобів захисту порушеного права є витребування майна із чужого незаконного володіння.

Відповідно до закріпленого в статті 387 ЦК України загального правила власник має необмежене право витребувати майно із чужого незаконного володіння.

Предметом доказування у справах за позовами про витребування майна з чужого незаконного володіння становлять обставини, які підтверджують правомірність вимог позивача про повернення йому майна з чужого незаконного володіння, як то факти, що підтверджують право власності на витребуване майно, вибуття його з володіння позивача, перебування його в натурі у відповідача та ін. Власник вправі витребувати своє майно від особи у якої воно фактично знаходиться у незаконному володінні.

Статтею 330 ЦК України встановлено, що якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього.

Право власника на витребування майна від добросовісного набувача на підставі частини третьої статті 388 ЦК України є абсолютним та не передбачає винятків.

Судом встановлено такі факти і відповідні їм правовідносини.

Спірний обєкт, що знаходяться за адресою: м. Львів, вул. Рибна, буд. 5 перебуває у комунальній власності територіальної громади м. Львова в особі Львівської міської ради, що підтверджується свідоцтвом про право власності від 13.03.2009р. №Г-03209, виданим на підставі рішення виконавчого комітету Львівської міської ради від 13.03.2009р. №164. Право комунальної власності зареєстроване 08.04.2009 р. (а.с. 28).

Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 11.12.2012р. у справі №1304/10595/12 за позовом ОСОБА_7 до відділу приватизації державного житлового фонду Галицького району м. Львова, ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» позовні вимоги ОСОБА_7 задоволено частково. Визнано незаконним та скасовано рішення виконавчого комітету від 13.03.2009р. №164; скасовано свідоцтво про право власності №Г-3209 від 13.03.2009 р.; скасовано реєстрацію права власності на нерухоме майно від 08.04.2009р. за територіальною громадою м. Львова, витяг про реєстрацію права власності; визнано за ОСОБА_7 право власності на нежитлові приміщення півпідвалу площею 22,7 кв.м, котрі знаходяться на вул. Рибній, 5 у м. Львові та позначені на поверховому плані від 01.02.2008р. під інд. 2-1, площею 7,6 кв.м, 2-2 площею 11,6 кв.м, 2-3 площею 3,5 кв.м.

Постановою Апеляційного суду Львівської області від 21.06.2018 р. задоволено рішення Галицького районного суду м. Львова від 11.12.2012 р. у справі №1304/10595/12 скасовано та в задоволенні позову ОСОБА_7 відмовлено.

Як вбачається з інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, на підставі скасованого рішення Галицького районного суду м. Львова від 11.12.2012р. в Реєстрі прав власності на нерухоме майно 28.12.2012 р. зареєстроване право власності на спірні приміщення за ОСОБА_7.

Згодом ОСОБА_7 подарувала спірні приміщення ОСОБА_6 на підставі договору дарування від 28.05.2014 р. №3529, посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_9

В подальшому ОСОБА_6 відчужила спірні приміщення ОСОБА_4 на підставі договору купівлі-продажу №1748 від 18.11.2017 р., посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_5

Наведені обставини справи підтверджують те, що спірне нерухоме майно вибуло з комунальної власності з порушенням чинного законодавства поза волею Львівської міської ради, а тому позивач має право на його витребування у відповідача на підставі ст.388 ЦК України.

Судове рішення, за яким відбувся в подальшому продаж спірного майна скасоване, тому відсутні підстави вважати, що спірне майно було продане у порядку, встановленому для виконання судового рішення.

Так, постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 № 1127 «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» затверджено Порядок державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, яким визначено Державна реєстрація прав проводиться на підставі документів, необхідних для відповідної реєстрації, передбачених статтею 28 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та цим Порядком.

Відповідно до п. 50 Порядку для державної реєстрації права власності у звязку з передачею майна у власність фізичним та юридичним особам, що вийшли із складу засновників (учасників) юридичної особи, подаються:

1) документ, що посвідчує право власності юридичної особи на майно, що передається у власність фізичним та юридичним особам (крім випадку, коли право власності на таке майно вже зареєстровано в Державному реєстрі прав);

2) рішення органу або особи, уповноважених установчими документами юридичної особи або законом, про передачу майна у власність фізичній або юридичній особі, що вийшла із складу засновників (учасників) юридичної особи.

Таким чином, станом на момент прийняття реєстратором рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, а саме 28.12.2012 року жодного документа, який б посвідчував право власності ОСОБА_7 на обєкт нерухомого майна - нежитлові приміщення півпідвалу площею 22,7 кв.м, котрі знаходяться на вул. Рибній, 5 у м. Львові не існувало.

Доводи представника позивача стосовно того, що майно яке належало територіальній громаді м. Львова в особі Львівської міської ради на праві комунальної власності вибуло поза волею власника та у подальшому ним не схвалено, суд вважає доведеними, а здійснення реєстратором реєстрації права власності за особою на спірне майно, суд розцінює як порушення ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та постанови Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 № 1127 «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», якою затверджено Порядок державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Разом з тим, ОСОБА_7 подарувала спірні приміщення ОСОБА_6 на підставі договору дарування від 28.05.2014 р. №3529, посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_9

В подальшому, ОСОБА_6 відчужила спірні приміщення ОСОБА_4 на підставі договору купівлі-продажу №1748 від 18.11.2017 р., посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_5

Відповідно до ст.658 ЦК України право продажу товару, крім випадків примусового продажу та інших випадків, встановлених законом, належить власникові товару. Відтак, у ОСОБА_7 не виникло право власності на спірний об'єкт нерухомості, а відповідно не виникло правомочності розпорядження нерухомим майном, яке може належати лише власнику.

Львівська міська рада, у відповідності до ст. 10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», є органом місцевого самоврядування в Україні, що представляє територіальну громаду міста Львова та здійснює від її імені та в її інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування визначені Конституцією України та іншими законами України. Згідно ст. 80 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» територіальні громади, які реалізують право власності через органи місцевого самоврядування, є субєктами права комунальної власності.

Згідно зі ст. 13 та ч.1 ст. 41 Конституції України, ст.ст. 316-319, 321, 324, 327 ЦК України право власності в цілому є непорушним.

Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об'єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою статті 353 цього Кодексу.

Відповідно до ч.3 ст. 388 ЦК України, якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках.

Оскільки добросовісне набуття у розумінні ст. 388 ЦК України можливе лише тоді, коли майно придбано не безпосередньо у власника, а в особи, яка не мала права відчужувати це майно, наслідком правочину, укладеного з таким порушенням, є не двостороння реституція, а повернення майна із незаконного володіння.

Права особи, яка вважає себе власником майна, не підлягають захисту шляхом задоволення позову до добросовісного набувача із використанням правового механізму, передбаченого статтями 215, 216 ЦК України. У разі встановлення наявності речово-правових відносин до таких відносин не застосовується зобов'язальний спосіб захисту. У зобовязальних відносинах захист прав особи, яка вважає себе власником майна, можливий лише шляхом задоволення віндикаційного позову, якщо є підстави, передбачені статтею 388 ЦК України, які дають право витребувати майно у добросовісного набувача.

Аналогічну праву позицію висловив Верховний Суд України у постановах від 11.12.2012 року у справі № 65гс12 та від 29.04.2015 року у справі № 3-62гс15.

Як уже зазначалося, спірні нежитлові приміщення півпідвалу площею 22,7 кв.м, котрі знаходяться на вул. Рибній, 5 у м. Львові належать на праві комунальної власності територіальній громаді м. Львова в особі Львівської міської ради, що підтверджується свідоцтвом про право власності від 13.03.2009р. №Г-03209, виданим на підставі рішення виконавчого комітету Львівської міської ради від 13.03.2009р. №164. Власник спірних приміщень Львівська міська рада згоди в подальшому на їх відчуження не надавала.

З врахуванням встановлених обставин справи, суд, керуючись принципом змагальності, оцінюючи, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення, оскільки майно, яке належало територіальній громаді м. Львова в особі Львівської міської ради на праві комунальної власності вибуло поза волею власника та у подальшому ним не схвалено. Оскільки Львівська міська рада як власник спірного об'єкта не надавало згоди на таке вибуття, таке відбулось поза волею власника, тому слід витребувати майно у відповідача на користь власника - територіальної громади м. Львова в особі Львівської міської ради.

Крім того, судом встановлено, що відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, спірні нежитлові приміщення півпідвалу площею 22,7 кв.м, котрі знаходяться на вул. Рибній, 5 у м. Львові зареєстровано на праві власності за ОСОБА_4, а не на праві комунальної власності за власником - територіальною громадою м. Львова.

Пунктом 10 постанови Пленуму Верховного суду України від 06.11.2009 № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» передбачено, що рішення суду про задоволення позову про повернення майна, переданого за недійним правочином чи витребування майна із чужого незаконного володіння є підставою для здійснення державної реєстрації права власності на майно, що підлягає державній реєстрації, за власником, а також скасування попередньої реєстрації.

З огляду на вищевикладене, суд дійшов до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог і в частині скасування запису про державну реєстрацію права власності ОСОБА_4.

Задовольняючи позовні вимоги, судові витрати слід покласти на відповідачів в порядку, передбаченому ст. 141 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 19, 41 Конституції України, ст.ст. 16, 319, 321, 386, 388 ЦК України та на підставі ст.ст. 10, 76-81, 247, 263, 265, 274, 279 ЦПК України, суд,-

в и р і ш и в:

позов задовольнити повністю.

Витребувати з чужого незаконного володіння ОСОБА_4 (номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1, місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_1 а/25) нежитлові приміщення півпідвалу, загальною площею 22,7 кв.м на вул. Рибній, 5 у м. Львові (реєстраційний номер майна 01) та зобов'язати повернути вказане майно за актом приймання-передачі територіальній громаді м. Львова в особі Львівської міської ради (, місцезнаходження: м. Львів, пл. Ринок, 1).

Скасувати державну реєстрацію права власності ОСОБА_4 (номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1, місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_1 а/25) на нежитлові приміщення півпідвалу, загальною площею 22,7 кв.м на вул. Рибній, 5 у м. Львові (реєстраційний номер майна 01) із закриттям розділу Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №01.

Стягнути солідарно з ОСОБА_4 (79019 м. Львів, вул. Замарстинівська, 11 а/25; номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1), приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_5 (адреса: 79019, м. Львів, м. Львів, вул. Замарстинівська, 11а/25) на користь Львівської міської ради (адреса: 79008, м. Львів, пл. Ринок, 1; ) 7843,00 грн. судового збору.

Рішення може бути оскаржене до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів, з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складений 26 грудня 2018 року.

Суддя І.Р.Волоско.