Провадження № 22-ц/801/298/2018
Головуючий у суді 1-ї інстанції Дернова В. В.
Доповідач:Марчук В. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 грудня 2018 рокуСправа № 127/17897/18м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд:

головуючої: Марчук B.C.,

суддів: Матківської М.В., Сопруна В.В.,

розглянувши у письмовому провадженні цивільну справу № 127/17897/18 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трирічного віку, за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 14 вересня 2018 року, ухвалене під головуванням судді Дернової В.В., дата виготовлення повного тексту рішення - 14 вересня 2018 року,

в с т а н о в и в :

У липні 2018 року ОСОБА_3 звернулась у Вінницький міський суд Вінницької області з вказаним позовом. Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач з відповідачем проживали однією сім'єю без реєстрації шлюбу. Від спільного проживання у них народилася донька - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про народження серія НОМЕР_1. Дитина проживає разом з позивачем та знаходиться на її утриманні, згідно довідки ОСББ «Мрія-29» №52 від 19.07.2018 року.

Позивач зазначає, що на даний час вона перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, інших джерел доходу, крім соціальних виплат, не має.

Відповідач добровільно матеріальної допомоги на утримання позивача не надає, хоча має можливість, оскільки знаходиться у працездатному віці та може працювати.

Враховуючи зазначене та посилаючись на норми ст. ст. ч.2 ст. 77, ч.ч.1,2 ст.80, ч.2 ст. 84, ч.2 ст. 91 СК України, позивач просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на її утримання в розмірі 1/6 частини заробітку (доходу) відповідача, щомісячно, починаючи з дня подачі позовної заяви до суду і до досягнення дитиною трирічного віку.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 14.09.2018 року позов задоволено. Вирішено: стягувати з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3, аліменти на її утримання у розмірі 1/6 частини заробітку (доходу) відповідача, щомісячно до досягнення дитиною - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, трирічного віку, починаючи стягнення з 19.07.2018 року. Вирішене питання судових витрат.

В частині стягнення аліментів за один місяць рішення допущене до негайного виконання.

Не погодившись з вказаним рішенням, ОСОБА_4 оскаржив його в апеляційному порядку як необгрунтоване та таке, що ухвалене з порушенням норм матеріального права і з неповним дослідженням фактичних обставин, які мають значення для справи.

Апеляційна скарга мотивована тим, що у ОСОБА_3 відсутні правові та законні підстави на її утримання, оскільки сторони у зареєстрованому шлюбі не перебували, а тому підстав для виникнення прав та обов'язків подружжя між ними немає. Крім того, апелянт зазначає, що з його доходів щомісячно здійснюються відрахування на утримання неповнолітніх дітей - ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1, що у сукупності становить більше половини всіх його доходів, а тому суттєво погіршує його матеріальне становище і ускладнює власне подальше утримання та проживання.

Просить скасувати рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 14 вересня 2018 року та постановити нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 відмовити у повному обсязі.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Вінницький апеляційний суд у складі зазначеної колегії суддів, відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає.

Згідно частин першої - п'ятої ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду першої інстанції відповідає вказаним вимогам.

Так, в ході розгляду справи встановлено наступне.

Сторони ОСОБА_3 та ОСОБА_4 є батьками неповнолітньої ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується Свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 від 17.08.2017 року (а.с.4) та визнається сторонами у справі.

Відповідно до довідки ОСББ «Мрія - 29» №52 від 19.07.2018 року, позивач ОСОБА_3 проживає та зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1, за даною адресою разом із нею проживає донька - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с.6).

За вказаних обставин, суд першої інстанції керувався нормами ст. ст. 84, 91 СК України, ст. ст. 430, 141 ЦПК України і дійшов до правильного висновку про задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги даного рішення не спростовують, з огляду на наступне.

За нормою ч.2 ст. 91 СК України, якою і керувався суд першої інстанції, жінка та чоловік, які не перебувають у шлюбі між собою, мають право на утримання в разі проживання з нею, ним їхньої дитини, відповідно до частин 2 і 4 ст. 84 та статей 86 і 88 цього Кодексу.

Отже, вказана стаття Сімейного Кодексу України надає жінці, яка не перебуває у шлюбі з батьком дитини, на її утримання в разі проживання з нею їхньої дитини і це утримання призначається за правилами частин 2 та 4 ст.84 СК України, у яких говориться про право такої жінки на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років та про її таке право незалежно від того чи вона працює і незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу.

З огляду на те, що відповідач має постійну роботу та постійний заробіток; є здоровою працездатною людиною, суд дійшов правильного висновку про те, що він може надавати зазначену матеріальну допомогу, а також щодо розміру даної допомоги.

Твердження апелянта, що позивачка не має права на своє утримання від нього через відсутність реєстрації шлюбу між сторонами, є хибним та суперечить вищевказаним правовим нормам Сімейного Кодексу України.

Щодо обгрунтування апеляційної скарги тим, що з відповідача уже стягуються аліменти на утримання двох неповнолітніх дітей: ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 і стягнення аліментів на утримання позивачки буде перевищувати половину заробітку відповідача, то воно теж не спростовує рішення суду першої інстанції через те, що у цьому разі відповідач має право на звернення з позовом про зміну розміру стягнутих аліментів, відповідно до норми ст. 192 СК України.

Таким чином, рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги його не спростовують, тому апеляційну скаргу , в силу ст. 375 ЦПК України, необхідно залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 14 вересня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення - 28.12.2018 року.

Судді/підписи/

Згідно з оригіналом

суддя-доповідач: В.С. Марчук