Справа № 301/1209/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"16" жовтня 2018 р. м. Іршава

Іршавський районний суд Закарпатської області у складі головуючої судді Даруда І.А., при секретарі Сатін Н.М., за участю сторін ОСОБА_1, ОСОБА_2, представників сторін ОСОБА_3, ОСОБА_4 розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Іршава цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів ,-

В С Т А Н О В И В :

Позивачка ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів, посилаючись на те, що 14 лютого 2013 року між нею та відповідачем ОСОБА_2 було укладено договір позики згідно якого позивачка ОСОБА_1 на умовах цього договору надала відповідачу ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 250000 (двісті пятдесят тисяч) гривень, що на момент укладення договору еквівалентно 30000 (тридцять тисяч) доларів США. Фактичне отримання грошових коштів відповідачем підтверджує складеною 14.02.2013 року борговою розпискою. Згідно з умовами договору позики отримані грошові кошти підлягали поверненню відповідачем рівними частками по 5000 (пять тисяч) доларів США кожні 6 місяців протягом трьох років починаючи з 14.08.2013, остаточною датою повернення позики сторони встановили 14.02.2016 року. Пунктом 2.2 договору позики від 14.02.2013 року сторони передбачили умову, згідно з якою щомісячний розмір процентів за цим договором складає 2 % від розміру позики. Сплата процентів за цим договором здійснюється щомісячно 1 числа. Виходячи із розміру позики, щомісячний розмір процентів за договором позики становив 600 (шістсот) доларів США. Проценти підлягали сплаті щомісячно з дати укладення договору 14.02.2013 року по дату погашення позики 14.02.2016, шо відповідає 37 періодам (місяцям) нарахування, а отже загальний розмір процентів, які підлягали сплаті за договором позики склав 22200 (двадцять дві тисячі двісті) доларів США. Однак, всупереч умовам укладеного договору позики від 14.02.2013 року та розписки від 14.02.2013 року відповідач ОСОБА_2 порушив взяті на себе зобовязання щодо повернення наданих йому у позику грошових коштів відповідно до умов договору, а також не сплатив позивачці проценти за договором позики. Відповідно до умов договору позики відповідач зобовязаний був сплатити позивачці не пізніше 14.02.2016 року 52200, 00 доларів США, з яких 30000 доларів США - сума позики та 22200,00 доларів США процентів за договором позики. Відповідач ОСОБА_2 протягом 2013 року та першого півріччя 2014 року сплатив їй 13074,00 доларів США. В подальшому відповідач взагалі припинив повертати їй суму позики та сплачувати проценти за договором позики, у звязку з чим його заборгованість складає 39126, 00 доларів США, що за офіційним курсом НБУ 26,263=1долар США та еквівалентно 1027566,14 гривень, тому просить стягнути з відповідача баранцев О.О. 39126, 00 доларів США, що еквівалентно 1027566,14 гривень та повернення витрат по оплаті судового збору.

Позивачка ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_3 позовні вимоги підтримали з мотивів, наведених в позовній заяві, просять позов задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_4 в судовому засіданні позовні вимоги не визнали, просять відмовити в задоволенні позову, з мотивів, викладених у відзиві.

Свідок ОСОБА_5 суду показала, що вона є дружиною відповідача і їй відомо, що між сторонами по справі укладався договір позики щоб не ускладнювати договір купівлі-продажу машини та причіпа, хоча усна домовленість була про купівлю машини з причіпом. Договір позики укладався добровільно.

Свідок ОСОБА_6 суду пояснив, що він давав довіреності на свою машину і на різних водіїв, а про договір позики йому нічого невідомо.

Свідок ОСОБА_7 суду показав, що він є тестем відповідача і був присутній під час укладення договору, крім нього там ще були ОСОБА_5, ОСОБА_2, ОСОБА_1 та ОСОБА_8, вони оцінивши машину, написали розписку, кошти не передавалися, а договір позики складався, як договір страховки за машину.

Заслухавши пояснення сторінОСОБА_1, ОСОБА_2, представників сторін ОСОБА_3, ОСОБА_4, покази свідків ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, з'ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до такого висновку:

В судовому засіданні належними доказами встановлено, що 14 лютого 2013 року між позивачкою ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 було укладено договір позики згідно якого позивачка ОСОБА_1 на умовах цього договору надала відповідачу ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 250000 (двісті пятдесят тисяч) гривень, що на момент укладення договору еквівалентно 30000 (тридцять тисяч) доларів США, що стверджується договором позики від 14.02.2018 року (а.с.10-11) . Фактичне отримання грошових коштів відповідачем ОСОБА_2 підтверджується борговою розпискою складеною 14.02.2013 року (а.с.12). Згідно з умовами договору позики отримані грошові кошти підлягали поверненню відповідачем ОСОБА_2 рівними частками по 5000 (пять тисяч) доларів США кожні 6 місяців протягом трьох років починаючи з 14.08.2013, остаточною датою повернення позики сторони встановили 14.02.2016 року. Пунктом 2.2 договору позики від 14.02.2013 року сторони передбачили умову, згідно з якою щомісячний розмір процентів за цим договором складає 2 % від розміру позики. Сплата процентів за цим договором здійснюється щомісячно 1 числа. Виходячи із розміру позики, щомісячний розмір процентів за договором позики становив 600 (шістсот) доларів США. Проценти підлягали сплаті щомісячно з дати укладення договору 14.02.2013 року по дату погашення позики 14.02.2016, шо відповідає 37 періодам (місяцям) нарахування, а отже загальний розмір процентів, які підлягали сплаті за договором позики склав 22200 (двадцять дві тисячі двісті) доларів США. Однак, всупереч умовам укладеного договору позики від 14.02.2013 року та розписки від 14.02.2013 року відповідач ОСОБА_2 порушив взяті на себе зобовязання щодо повернення наданих йому у позику грошових коштів відповідно до умов договору, а також не сплатив позивачці ОСОБА_1 проценти за договором позики. Відповідно до умов договору позики відповідач ОСОБА_2 зобовязаний був сплатити позивачці ОСОБА_1 не пізніше 14.02.2016 року 52200, 00 доларів США, з яких 30000 доларів США - сума позики та 22200,00 доларів США процентів за договором позики, що стверджується розрахунком суми боргу (а.с.13). Відповідач ОСОБА_2 протягом 2013 року та першого півріччя 2014 року сплатив позивачці 13074,00 доларів США. В подальшому відповідач взагалі припинив повертати позивачці суму позики та сплачувати проценти за договором позики, у звязку з чим його заборгованість складає 39126, 00 доларів США, що за офіційним курсом НБУ 26,263=1долар США та еквівалентно 1027566,14 гривень.

Згідно зі ст. ст. 1046, 1047 ЦК України, за договором позики одна сторона (кредитор) передає іншій стороні (позичальнику) у власність грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язаний повернути кредитору таку ж суму грошових коштів або таку ж кількість речей того ж роду і такої ж якості. Договір позики вважається укладеним в момент передачі грошей. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Статтею 509 Цивільного кодексу України визначено поняття зобов'язання та підстави його виникнення - зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов'язання має грунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Згідно з статтею 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо в зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (ч. 1 ст. 530 ЦК України).

Частиною 1 статті 549 Кодексу встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Правилами статті 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами, а відповідно до частини 1 статті 625 цього Кодексу боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Відповідно до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до статті 1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із частиною другою статті 1047 Цивільного кодексу України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Статтею 1048 Цивільного кодексу України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Відповідно до статті 1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до частини 1 статті 598 Цивільного кодексу України, зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом, а статтею 599 цього Кодексу встановлено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до вимог статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд критично оцінює твердження відповідача ОСОБА_2 про те, що договір позики було укладено на визначених у розписці умовах у якості забезпечення виконання ним зобовязань за договором купівлі-продажу автомобіля та причіпа, оскільки у розписці такі умови укладення договору позики не обумовлені ні самим договором позики, ні розпискою відповідача та відсутні докази існування взаємовідносин за договором купівлі-продажу або якогось застереження про її забезпечувальний характер розписки чи договору позики. Крім того, відповідачем не надано жодного доказу, що вантажний автомобіль та причіп знаходиться або коли-небуть знаходився у володінні позивачки чи її чоловіка.

З урахуванням наведеного, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів підлягають до задоволення, оскільки останній не виконав умови договору позики від 14.02.2013 року і не навів у суді переконливих доказів спростування вимог позивачки.

Керуючись ст. ст. 12, 141, 206, 258, 259, 263-265, 268 ЦПК України, ст. ст. 509, 525, 526, 546, 549, 610, 611, 612, 625, 1048-1050, 1054 ЦК України, суд,

Р І Ш И В :

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2, мешканця ІНФОРМАЦІЯ_1, індекс 90141, НОМЕР_1, виданий Іршавським РВ УМВС України в Закарпатській області 07.08.2010 року на користь Феєр Світлани Іванівни мешканки вул. Набережна, 2 "б"АДРЕСА_1, індекс 90100, НОМЕР_2, виданий Іршавським РВ УМВС України в Закарпатській області 09.04.1998 року, 39 126 ( тридцять дев'ять тисяч сто двадцять шість ) доларів США , що еквівалентно 1 027 566 , 14 (один мільйон двадцять сім тисяч п»ятсот шістдесят шість) гривень за договором позики від 14.02.2013 року.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 повернення витрат по оплаті судового збору в розмірі 1500 (одна тисяча п'ятсот ) гривень.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Закарпатської області через Іршавський районний суд Закарпатської області шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст рішення складено 25 жовтня 2018 року.

Суддя: І. А. Даруда