Постанова

Іменем України

10 вересня 2018 року

м. Київ

справа № 796/140/2018

провадження №61-40902ав18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Мартєва С. Ю. (суддя-доповідач), Лесько А. О., Штелик С. П.,

за участю:

секретаря судового засідання - Коваленко А. В.,

представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фангарант Груп» на ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 04 липня 2018 року у справі за заявою ОСОБА_4 про скасування рішення Постійно діючого третейського суду при асоціації «Розвитку ринку фінансових послуг» від 09 березня 2018 року у складі судді Желепи О. В. у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фангарант Груп» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за договором про отримання товарів на умовах лізингу (оренди),

ВСТАНОВИВ:

У червні 2018 року ОСОБА_4 звернувся до суду із заявою, у якій просив скасувати рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації «Розвитку ринку фінансових послуг» від 09 березня 2018 року у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фангарант Груп» (далі - ТОВ «ФК «Фангарант Груп») до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за договором про отримання товарів на умовах лізингу (оренди).

Заява мотивована тим, що 17 липня 2017 року між ним та товариством з обмеженою відповідальністю «МПК» (далі - ТОВ «МПК») укладено договір № 2 про отримання товарів в системі «ПлатиПізнішеТМ».

Вказував, що рішенням Постійно діючого третейського суду при Асоціації «Розвитку ринку фінансових послуг» від 09 березня 2018 року задоволено позов ТОВ «ФК «Фангарант Груп» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за договором про отримання товарів на умовах лізингу (оренди).

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ТОВ «ФК «Фангарант Груп» заборгованість за основним зобов'язанням у розмірі 29 511,11 грн та неустойку у розмірі 16 231,11 грн, а всього 45 742,22 грн, а також вирішено питання про стягнення судового (третейського) збору.

На обґрунтування підстав скасування рішення третейського суду, зокрема зазначав, що третейський суд дійшов необґрунтованого висновку про те, що ця справа підвідомча третейському суду, оскільки є справою про захист прав споживачів, яка виключена з компетенції третейського суду.

Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 04 липня 2018 року заяву ОСОБА_4 задоволено.

Скасовано рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації «Розвитку ринку фінансових послуг» від 09 березня 2018 року у справі за позовом ТОВ «ФК «Фангарант Груп» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за договором про отримання товарів на умовах лізингу (оренди).

Ухвала мотивована тим, що виходячи з суб'єктного складу сторін та характеру спірних правовідносин, що були предметом розгляду у Постійно діючому третейському суді при Асоціації «Розвитку ринку фінансових послуг» за позовом ТОВ «ФК «Фангарант Груп» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за договором про отримання товарів на умовах лізингу (оренди), цей спір не підвідомчий третейському суду. Незалежно від предмета та підстав позову та незважаючи на те, хто звернувся з позовом до суду, на правовідносини, що виникають з договору про отримання товарів у лізинг, поширюється дія Закону України «Про захист прав споживачів».

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою, ТОВ «ФК «Фангарант Груп» подало до Верховного Суду апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 04 липня 2018 року та рішення третейського суду залишити без змін, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що оскаржувана ухвала апеляційного суду постановлена із порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд неправильно застосував норми матеріального права та не звернув уваги на те, що спірні правовідносини не регулюються Законом України «Про захист прав споживачів», оскільки підставою позову є невиконання боржником умов договору.

У спірних правовідносинах ТОВ «ФК «Фангарант Груп» не є споживачем, оскільки звернулося з позовом до суду про стягнення заборгованості внаслідок неналежного виконання боржником умов договору, а тому цей спір підвідомчий третейському суду. Оскільки споживач не звертався за захистом прав споживача до третейського суду, то відповідно не виникло і правовідносин щодо захисту прав споживачів та справа за його участю не є справою щодо захисту прав споживача. Правовідносини щодо захисту прав споживачів у третейському суді виникають із зверненням споживача до третейського суду за захистом своїх прав, а не з суб'єктного складу сторін або характеру спору, переданого на розгляд третейського суду.

Частиною другою статті 24, частиною другою статті 351 ЦПК України передбачено, що Верховний Суд переглядає в апеляційному порядку судові рішення апеляційних судів, ухвалені ними як судами першої інстанції.

Відповідно до частини першої та третьої статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Представник ТОВ «ФК «Фангарант Груп» в судове засідання не прибув. Про день, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином. Причини неявки суд не повідомив.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи (частина друга статті 372 ЦПК України).

Представник ОСОБА_4 - ОСОБА_5 в судовому засіданні проти апеляційної скарги заперечувала, просила скаргу відхилити. Вважала ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 04 липня 2018 року законною та обґрунтованою.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_4 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу, яка оскаржується, - без змін.

Пунктом 1 частини другої статті 19 ЦПК України визначено, що малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Ціна позову у цій справі становить 45 742,22 грн, що є меншим, ніж сто розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 01 січня 2018 року, а тому справа є малозначною в силу вимог закону.

Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника, перевіривши доводи апеляційної скарги та наявні у справі матеріали, дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін.

Апеляційний суд міста Києва, як суд першої інстанції, встановив, що 17 липня 2017 року між ОСОБА_4 та ТОВ «МПК» укладено договір № 2 про отримання товарів в системі «ПлатиПізнішеТМ».

Рішенням Постійно діючого третейського суду при Асоціації «Розвитку ринку фінансових послуг» від 09 березня 2018 року задоволено позов ТОВ «ФК «Фангарант Груп» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за договором про отримання товарів на умовах лізингу (оренди).

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ТОВ «ФК «Фангарант Груп» заборгованість за основним зобов'язанням у розмірі 29 511,11 грн та неустойку у розмірі 16 231,11 грн, а всього 45 742,22 грн, а також вирішено питання про стягнення судового (третейського) збору.

Пунктом 1 частини другої статті 458 ЦПК України передбачено, що рішення третейського суду може бути скасовано у разі, якщо справа, в якій прийнято рішення третейського суду, не підвідомча третейському суду відповідно до закону.

Статтею 11 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено, що цей Закон регулює відносини між споживачами товарів (крім харчових продуктів, якщо інше прямо не встановлено цим Законом), робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг.

Відповідно до пункту 17 статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів» послуга - діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб.

За змістом пункту 22 статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника.

Статтею 5 Закону України «Про третейські суди» передбачено, що юридичні та/або фізичні особи мають право передати на розгляд третейського суду будь-який спір, який виникає з цивільних чи господарських правовідносин, крім випадків, передбачених законом. Спір може бути переданий на розгляд третейського суду за наявності між сторонами третейської угоди, яка відповідає вимогам цього Закону.

Статтею 6 зазначеного Закону визначено категорії справ, що виникають з цивільних та господарських правовідносин, розгляд яких заборонено третейськими судами.

Законом України «Про внесення змін до статті 6 Закону України «Про третейські суди» щодо підвідомчості справ у сфері захисту прав споживачів третейським судом» частина перша статті 6 Закону України «Про третейські суди» доповнено пункт 14, згідно з яким третейські суди не можуть розглядати справи у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки). ЗазначенийЗакон набрав чинності 12 березня 2011 року.

Розділом ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до статті 6 Закону України «Про третейські суди» щодо підвідомчості справ у сфері захисту прав споживачів третейським судом» передбачено, що після набрання чинності цим Законом третейські суди припиняють розгляд справ у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки), розгляд яких було розпочато до дня набрання чинності цим Законом, про що виноситься мотивована ухвала.

Незалежно від предмета і підстав позову та незважаючи на те, хто звертається з позовом до суду (банк або інша фінансова установа чи споживач), на правовідносини, що виникають зі споживчого кредиту, поширюється дія Закону України «Про захист прав споживачів».

Наведені висновки щодо застосування приведених норм права містяться в постановах Верховного Суду України від 11 листопада 2015 року (справа № 6-1716цс15) та від 03 лютого 2016 року (справа № 6-2630цс15).

У справі, яка переглядається, рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації «Розвитку ринку фінансових послуг» про стягнення заборгованості за договором про отримання товарів на умовах лізингу (оренди), ухвалено 09 березня 2018 року, тобто після набрання чинності Законом України «Про внесення змін до статті 6 Закону України «Про третейські суди» щодо підвідомчості справ у сфері захисту прав споживачів третейським судом», розділом ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» якого передбачено, що третейські суди припиняють розгляд справ у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки), розгляд яких було розпочато до дня набрання чинності цим Законом.

Апеляційний суд міста Києва, як суд першої інстанції, встановив, що за договором № 2 про отримання товарів в системі «ПлатиПізнішеТМ» від 17 липня 2017 року, укладеним між ТОВ «МПК» та ОСОБА_4, останній є покупцем товару (шина автомобільна 315/70 R22.5 KORMORAN ROADS D TL 150 у кількості 4 штук).

Відповідно до пункту 12.5 договору будь-який спір, що виникає щодо цього договору, або у зв'язку з ним, окрім спорів щодо захисту прав споживачів, підлягає передачі на розгляд і остаточне вирішення до Постійно діючого третейського суду при асоціації «Розвитку ринку фінансових послуг». Спори щодо захисту прав споживачів вирішуються в судах загальної юрисдикції згідно з чинним законодавством.

Предметом спору, який розглядався третейським судом, є стягнення заборгованості зі споживача за договором про придбання ним товару у лізинг. Тобто спір виник з приводу виконання договору, за яким відповідач є споживачем послуг.

Так, відповідно до пункту 14 частини першої статті 6 Закону України «Про третейські суди», незважаючи на наявність третейського застереження, спори за такими договорами, як під час їх укладення, так і під час їх виконання, не можуть бути предметом третейського розгляду, оскільки цим законом виключено з компетенції третейського суду вирішення спорів щодо захисту прав споживачів.

Та обставина, що за договором, кошти ОСОБА_4 зобов'язаний був сплачувати ТОВ «ФК «Фангарант Груп», до якого перейшло право вимоги, не змінює його статусу як споживача.

Крім того, правовідносини між ОСОБА_4 та ТОВ «ФК «Фангарант Груп» мають похідний характер від договору лізингу, що не змінює статус заявника як споживача у розумінні Законів України «Про захист прав споживачів» та «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг».

У пункті 5 частини першої статті 1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» визначено, що фінансова послуга - операції з фінансовими активами, що здійснюються в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, - і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів;

Цей закон є спеціальним, оскільки його метою є створення правових основ для захисту інтересів споживачів фінансових послуг, правове забезпечення діяльності і розвитку конкурентоспроможного ринку фінансових послуг в Україні, правове забезпечення єдиної державної політики у фінансовому секторі України.

Згідно з пунктом п'ятим частини першої статті 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», фінансовою вважається послуга фінансового лізингу.

Задовольняючи позов про стягнення заборгованості за договором про отримання товарів на умовах лізингу (оренди), третейський суд виходив з того, що ТОВ «ФК «Фангарант Груп» не є споживачем, а тому спірні правовідносини не регулюються Законом України «Про захист прав споживачів».

Зазначений висновок є помилковим, оскільки за цим договором ОСОБА_4 отримує товари (послуги) від постачальника, а постачальник забезпечує надання товарів (послуг) клієнту, отже, ОСОБА_4 є споживачем отриманих послуг та на спірні правовідносини поширюється Закон України «Про захист прав споживачів».

Апеляційний суд міста Києва, як суд першої інстанції, виходячи з суб'єктного складу сторін та характеру спірних правовідносин, що були предметом розгляду у третейському суді, а також з того, що відносини, які виникли між сторонами спору та були предметом розгляду у третейському суді, пов'язані з виконанням зобов'язань за споживчим договором та на момент винесення рішення третейського суду від 09 березня 2018 року діяла редакція Закону України «Про третейські суди», в якій передбачена заборона розгляду третейськими судами справ у спорах щодо захисту прав споживачів, дійшов правильного висновку про те, що заява про скасування рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації «Розвитку ринку фінансових послуг» від 09 березня 2018 року є такою, що підлягає задоволенню, оскільки цей спір не підвідомчий третейському суду.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права.

Ураховуючи наведене, встановивши відсутність підстав для скасування судового рішення, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу, яка оскаржується - без змін.

Керуючись статтями 24, 351, 368, 375, 458 ЦПК України Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фангарант Груп» залишити без задоволення.

Ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 04 липня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: С. Ю. Мартєв А. О. Лесько С. П. Штелик