№ 207/1193/17
№ 2/207/491/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 лютого 2018 року Баглійський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області в складі

головуючого судді: САВЧЕНКА В.О.

при секретарі: МОСПАН С.Б.

за участі представника позивача: ОСОБА_1

представника прем'єр-міністра України ГРОЙСМАНА В.Б.: ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кам'янське справу за позовом ОСОБА_4 до Президента України ПОРОШЕНКА ПЕТРА ОЛЕКСІЙОВИЧА, прем'єр-міністра України ГРОЙСМАНА ВОЛОДИМИРА БОРИСОВИЧА, Департаменту охорони здоров'я та соціальної політики Кам'янської міської Ради Дніпропетровської області про відшкодування шкоди стягненням недоплаченої щорічної одноразової допомоги учаснику бойових дій та компенсацію моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

В травні 2017 року ОСОБА_4 звернувся до Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області з позовною заявою до Президента України ПОРОШЕНКА П.О., прем'єр-міністра України ГРОЙСМАНА В.Б. і Департаменту охорони здоров'я та соціальної політики Кам'янської міської Ради Дніпропетровської області про відшкодування шкоди стягненням недоплаченої щорічної одноразової допомоги учаснику бойових дій та компенсацію моральної шкоди.

В цій позовній заяві ОСОБА_4 просив визнати причини пропуску строку його звернення до суду поважними і такими, що не залежали від позивача, та поновити строк звернення до суду з його позовом і розглянути справу колегією суддів за місцем проживання позивача на підставі частини 7 статті 110 ЦПК України як таку, що має велике значення для України. Крім того, ОСОБА_4 просив суд стягнути з відповідача №1 - Президента України - повну суму невиплаченої допомоги в розмірі 46972 гривні 60 копійок, та через відповідачів №2 і № 3 перерахувати на його рахунок № НОМЕР_1 в Ощадбанку м. Кам'янске №3293, як суму недоплаченої одноразової щорічної грошової допомоги учаснику бойових дій. Крім того, позивач просив суд стягнути з відповідача № 1, тобто президента України, на його користь моральну шкоду у сумі 20000 гривень за завдані душевні страждання протягом всього часу порушення вимог закону його прав і вбивство в ньому віри в справедливість держави.

ОСОБА_4 просив суд задовольнити його позовні вимоги, посилаючись на статті 1, 3, 8, 19, 22, 46, 48, 56, 64, 102, 152 Конституції України, на статті 2, 12, 17, 22 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», Указ Президента України «Про грошову реформу в Україні» від 25 серпня 1996 року № 762/96, Указ Президента України «Про підвищення мінімального розміру пенсії» від 28 червня 1999 року № 753/99, Закони України «Про підвищення мінімального розміру пенсії» від 15 липня 1999 року № 979-ХІV, «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» від 05 жовтня 2000 року № 2025-ІІІ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року № 1058-ІV, «Про внесення змін до Закону України «Про державний бюджет України на 2005 рік» та деяких інших законодавчих актів» від 25.03.2005 року № 2505-ІV, ст. 74 ЦК України (старої редакції), ч.1 ст. 268. статті 1166, 1167, 1173, 1175 Цивільного кодексу України, статті 1-6, 8, 15, 27, 107, 109, 110 ч.7, 157, 222 ЦПК України.

Позивач ОСОБА_4 неодноразово збільшував свої позовні вимоги і уточнював їх. За станом на 30 січня 2018 року ОСОБА_4 просив визнати причини пропуску строку його звернення до суду поважними і такими, що не залежали від нього, тобто позивача, та поновити строк звернення до суду з його позовом і розглянути справу колегією суддів за місцем проживання позивача на підставі частини 7 статті 110 ЦПК України як таку, що має велике значення для України. Крім того, ОСОБА_4 просив суд стягнути з відповідача №1 - Президента України - повну суму невиплаченої допомоги в розмірі 173689 гривень 72 копійки, та через відповідачів №2 і № 3 перерахувати на його рахунок № НОМЕР_1 в Ощадбанку м. Кам'янске №3293, як суму недоплаченої одноразової щорічної грошової допомоги учаснику бойових дій. Крім того, позивач просив суд стягнути уже з відповідача № 2, тобто прем'єр-міністра України, на його користь моральну шкоду у сумі 20000 гривень за завдані душевні страждання протягом всього часу порушення вимог закону його прав, положень присяги державного службовця, та вбивство в ньому віри в справедливість держави. Уточнюючи свої позовні вимоги позивач умисно чи ні, але допускав помилки, наприклад, писав прізвище прем'єр-міністра неправильно. Але на зауваження реагував, такі помилки усував, хоч і затягував при цьому розгляд справи по суті. Були й інші помилки, наприклад, своє ім'я позивач почав писати через апостроф - ОСОБА_4, хоч в первісному позові і в паспорті позивача його ім'я написане без апострофа - ОСОБА_4. На неодноразові зауваження з приводу цієї помилки позивач так і не відреагував належним чином і цю помилку умисно не усунув, тим самим ще більше затягуючи розгляд справи.

В обґрунтування свого уточненого позову посилається на те, що він визнаний учасником бойових дій, що підтверджується посвідченням учасника бойових дій в обмеженому контингенті Афганістану серії НОМЕР_2 На даний час після перенесеної контузії, потребує постійного медикаментозного лікування, що підтверджується Висновком ВКК № 1434 від 10.05.2017 року.

Згідно зі ст. 12 (п.22) Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», йому щорічно, до 5 травня, повинна надаватись одноразова грошова допомога в розмірі 5 мінімальних пенсій за віком.

Починаючи з 22 травня 2008 року, в редакції від 25.12.1998 року було відновлено дію частини 5 статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», відповідно до якої розмір грошової допомоги учасникам бойових дій має становити п'ять мінімальних пенсій за віком. Зазначене рішення Конституційного Суду України має преюдиціальне значення для судів загальної юрисдикції при розгляді ними позовів у зв'язку з правовідносинами, які виникли внаслідок дій положень статей зазначених законів, що визнані неконституційними, є обов'язковими для виконання на території України і остаточними.

Здійснивши правовий аналіз норм матеріального права, Верховний Суд України у Постанові від 10 лютого 2016 року (справа № 537/5837/14-а) сформулював правовий висновок про те, що при визначенні розміру щорічної разової грошової допомоги до 5 травня учасникові бойових дій необхідно керуватися частиною 5 статті 12 Закону України від 22 жовтня 1993 року № 3551-XII «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», якою учасникові бойових дій передбачено щорічно до 5 травня виплату разової грошової допомоги у розмірі п'яти мінімальних пенсій за віком, а не Постановою Кабінету Міністрів України «Деякі питання виплати у 2014 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань».

З урахуванням положень Указу Президента України «Про грошову реформу в Україні» від 25.08.1996 року № 762/96, Указу Президента України «Про підвищення мінімального розміру пенсії» від 28.06.1999 року № 753/99, Законів України «Про підвищення мінімального розміру пенсії» від 15.07.1999 року № 979-ХІV, «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» від 05.10.2000 року № 2025-ІІІ, «Про затвердження прожиткового мінімуму на 2001 рік» від 22.03.2001 року № 2330-ІІІ, «Про затвердження прожиткового мінімуму на 2002 рік» від 15.11.2001 року № 2780-ІІІ, «Про затвердження прожиткового мінімуму на 2003 рік» від 28.11.2002 року № 247-ІV, «Про затвердження прожиткового мінімуму на 2004 рік» від 09.07.2003 року № 1058-ІV, «Про внесення змін до Закону України «Про державний бюджет України на 2005 рік» та деяких інших законодавчих актів від 25.03.2005 року № 2505-ІV, мінімальна пенсія за віком визначалась (мала визначатись) наступним чином: 1999 рік - 24 грн. 90 коп.; 2000 рік - 216 грн. 56 коп.; 2001 рік - 248 грн. 77 коп.; 2002 рік - 268 грн. 00 коп.; 2003 рік - 268 грн. 00 коп.; 2004 рік - 284 грн. 69 коп.; 2005 рік - 332 грн. 00 коп.; 2006 рік - 359 грн. 00 коп.; 2007 рік - 406 грн. 00 коп.; 2008 рік - 481 грн. 00 коп.; 2009 рік - 498 грн. 00 коп.; 2010 рік - 706 грн. 00 коп.; 2011 рік - 764 грн. 00 коп.; 2012 рік - 838 грн. 00 коп.; 2013 рік - 894 грн. 00 коп.; 2014 рік - 949 грн. 00 коп.; 2015 рік - 971 грн. 00 коп.; 2016 рік - 1130 грн. 00 коп.; 2017 рік - 1312 грн. 00 коп.

Згідно з Законом України «Про державний бюджет України» (на певний рік) здійснена виплата допомоги у наступних розмірах: за 1999 рік - (ст. 33) 40 грн.; за 2000 рік - (ст. 33) 40 грн.; за 2001 рік - (ст. 20) 40 грн.; за 2002 рік - (ст. 19) 80 грн.; за 2003 рік - (ст. 28) 90 грн.; за 2004 рік - (ст. 44) 120 грн.; за 2005 рік - (ст. 34) 250 грн.; за 2006 рік - (ст. 30) 250 грн.; за 2007 рік - (ст. 29) 280 грн.; за 2008 рік - (постанова КМУ № 183 від 12.03.2008р.) 310 грн.; за 2009 рік - (постанова КМУ № 211 від 18.03.2009р.) 340 грн.; за 2010 рік - (постанова КМУ № 299 від 07.04.2010р.) 630 грн.; за 2011 рік - (постанова КМУ № 211 від 18.03.2009р.) 734 грн.; за 2012 рік - (постанова КМУ № 211 від 18.03.2009р.) 734 грн.; за 2013 рік - (постанова КМУ № 149 від 13.03.2013р.) 745 грн.; за 2014 рік - (постанова КМУ № 102 від 16.04.2014р.) 795 грн.; за 2015 рік - (постанова КМУ № 147 від 31.03.2015р.) 875 грн.; за 2016 рік - (постанова КМУ № 141 від 02.03.2016р.) 920 грн.; за 2017 рік - (постанова КМУ № 223 від 05.04.2017р.) 1200 грн.

Законом дозволяється отримувати річний відсоток не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, тому для розрахунку береться 3% річних розділені на 12 місяців, що становить коефіцієнт 1,0025.

Загальний борг по п.1 становить недоплату 89,05 грн., яка складається з недоплати 86,74 грн. перемножену на індекс інфляції (102,4) і відсотковий коефіцієнт річних (1,0025), тому загальний борг складав на травень 1999 року - 89,05 грн.

У травні 2000 року загальний борг з інфляційними втратами і річними становив 112,76 грн., але відповідачі знову не виконали вимоги закону і недоплата стала складати 1155,56 грн., а інфляційними і річними становила 1268,32 грн. на які знову цілий рік нараховані інфляційні втрати і річні відсотки, через що погашення заборгованості провадилось у сумах менших ніж зростала заборгованість, загальний борг на січень 2018 року виріс до 173689,72 грн.

Постановою уряду № 486 від 11.04.2002 року п.3, а також частиною 1 ст. 17 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту встановлено, що виплата разової допомоги здійснюється органами праці та соціального захисту населення, яке є відповідачем №3 за цим позовом, але на його звернення про порушення, він отримав відповідь, що вони його коштів не прикарманили і скільки держава їм надала - стільки вони йому і передали.

Отже, неправомірні дії відповідачів, призводить до серйозного погіршення його матеріального становища, як користувача законодавчо встановленими пільгами, компенсаціями та гарантіями. Вважає, що відповідачі своїми діями проігнорували вимоги статей Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», які не можуть бути скасовані без їх рівноцінної заміни. Крім того відповідачі, не контролюючи надання встановлених пільг у повному обсязі, порушують вимоги ст.ст. 19, 22, 46, 48, 64, 68 Основного Закону України.

Також рішенням Конституційного Суду України від 01 грудня 2004 року № 20рп/2004, положення ст. 44 Закону України «Про Державний бюджет України на 2004 рік» визнано неконституційними, тобто такою що не відповідає Конституції України. Про що здійснивши правовий аналіз норм матеріального права, Верховний Суд України у Постанові від 10 лютого 2016 року (справа № 537/5837/14-а) сформулював правовий висновок про те, що при визначенні розміру щорічної разової грошової допомоги до 5 травня учасникові бойових дій необхідно керуватися частиною 5 статті 12 Закону України від 22 жовтня 1993 року № 3551-ХІІ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», якою учасникові бойових дій передбачено щорічно до 5 травня виплату разової грошової допомоги у розмірі п'яти мінімальних пенсій за віком, а не Постановою Кабінету Міністрів України «Деякі питання виплати у 2014 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань», а відповідно і всіх попередніх постанов.

Таке становище чітко вказує на те, що дії відповідачів є неправомірними. Закон України «Про Державний бюджет України» є нормативним актом рівної юридичної сили з іншими законами України і не може зупиняти дії чинних законів у частині встановлених ними пільг, компенсацій і гарантій, які фінансуються з бюджетів усіх рівнів. Крім того Конституція України визначає Закон України «Про Державний бюджет України» та Закон України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» є актами рівної юридичної сили, лише з однією різницею, яка полягає в тому, що Закон України «Про Державний бюджет України» приймається щорічно, там є визначений термін.

Не звертаючи уваги на вищенаведене рішення Конституційного Суду України, всупереч вимогам ст. 152 Конституції України в якій вказано: закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність; матеріальна чи моральна шкода, завдана фізичним, або юридичним особам актами і діями що визнані неконституційними відшкодовується державою; відповідач ігнорує його права визнані законом та підтвердженні рішенням Конституційного Суду України.

Невиплата в добровільному порядку встановлених законодавством грошових коштів змусило його звернутися до суду за захистом його порушених прав та наданих пільг. Спір з виплати йому призначеної грошової допомоги у добровільному порядку не вирішується. Крім того, йому заподіяна моральна шкода у випадку невиплат вказаних сум. Він був вимушений звертатися до різних установ з проханнями та заявами. Це принижувало його гідність, як воїна - інтернаціоналіста, що виконував свій обов'язок перед Батьківщиною. Нанесені йому психічні травми позначилися на стійкому погіршенні його здоров'я. Тому моральну шкоду заподіяну йому, він оцінює у 20000 гривень.

Відповідно до ч. 3 статті 22, статті 64 Конституції України, право громадян на соціальний захист, інші соціально-економічні права можуть бути обмежені, у тому числі зупиненням дії законів (їх окремих положень), лише в умовах воєнного або надзвичайного стану на певний строк, що відображено в Рішенні Конституційного Суду України від 09.07.2007 року №6-рп/2007, але таких підстав немає.

Таким чином, він повинен був отримати у 2016 році 5650 грн. разової грошової допомоги. Однак у 2016 році отримав лише 920 грн. Тобто недоплата за 2016 рік становить 4730 грн., а в цьому році матеріальна шкода збільшилась до суми 5360 грн./рік, і ця тенденція зростає.

Згідно з частинами 1, 2 ст. 8 Конституції України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з питань захисту прав людини. Разом з тим, Європейський Суд з прав людини у справі «Кечко проти України» (Заява № 63134/00) констатував, що не приймає аргумент Уряду щодо бюджетних асигнувань, оскільки органи державної влади не можуть посилатись на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов'язань. Просить уточнений позов задовольнити в повному обсязі.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_4 та його представник ОСОБА_1 уточнений позов підтримали повністю з підстав, викладених у ньому та просили його задовольнити.

Представник відповідача - прем'єр-міністра України Гройсмана В.Б. - ОСОБА_3 в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог з підстав, викладених у письмових запереченнях, просив відмовити в задоволенні позову.

Представник відповідача - Департаменту охорони здоров'я та соціальної політики Кам'янської міської Ради Дніпропетровської області, в судове засідання не з'явився. Надали суду письмові заперечення та просили в задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши докази, які наявні по справі вважає, що у задоволенні позовних вимог необхідно відмовити у повному обсязі з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_4 визнаний учасником бойових дій, що підтверджується посвідченням учасника бойових дій в обмеженому контингенті Афганістану серії НОМЕР_2 (а.с. 6). На даний час після перенесеної контузії, потребує постійного медикаментозного лікування, що підтверджується Висновком ВКК № 1434 від 10.05.2017 року (а.с. 7).

У відповідності до ч.2 ст. 6 Конституції України, органи виконавчої влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України, визначається і діє принцип верховенства права. Норми Конституції України є нормами прямої дії.

Стаття 24 Конституції України гарантує рівність конституційних прав і свобод та рівність всіх громадян перед законом.

Відповідно до ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України.

Нормою статті 46 Конституції України гарантовано право особи на соціальний захист, що включає і право на забезпечення громадян у старості. Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ та організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення.

Згідно з п. 22 ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», щорічно до 5 травня, учасникам бойових дій виплачується разова грошова допомога у розмірах, які визначаються Кабінетом Міністрів України в межах бюджетних призначень, встановлених законом про Державний бюджет України.

Відповідно до Постанови КМУ від 05.04.2017 року № 223 «Деякі питання виплати у 2017 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань», виплату разової грошової допомоги до 5 травня, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань», здійснює Міністерство соціальної політики України шляхом перерахування коштів на зазначені цілі структурним підрозділам з питань соціального захисту населення обласних, Київської міської державних адміністрацій, які розподіляють їх між структурними підрозділами з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві державних адміністрацій, виконавчих органів міських, районних у місті рад.

Районні органи соціального захисту населення перераховують кошти через відділення зв'язку або установи банків на особові рахунки громадян за місцем отримання пенсії (особам, які не є пенсіонерами, - за місцем їх проживання) для учасників бойових дій у розмірі 1200,00 грн. (за 2017 рік).

Відповідно до Положення про управління соціальної політики Кам'янської міської ради, координація діяльності управлінь соціального захисту населення адміністрацій районів міста щодо реалізації державної політики, не належить до компетенції Управління, оскільки управління соціального захисту населення адміністрацій районів міста є структурними підрозділами підзвітними та підконтрольними адміністраціям районів міста.

На підставі статті 37 Закону України «Про Кабінет Міністрів України», підпункту 54 пункту 4 Положення про Міністерство юстиції України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 02.07.2014 року № 228, інтереси Кабінету Міністрів України у судах загальної юрисдикції представляє Міністерство юстиції України.

Відповідно до підпункту 4.60 пункту 4 Положення про Головні територіальні управління юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, в областях, містах Києві та Севастополі, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 23.06.2011 № 1707/5, Головні територіальні управління юстиції за дорученням Мін'юсту представляють інтереси Кабінету Міністрів України, Мін'юсту під час розгляду справ у судах Автономної Республіки Крим, областей, міст Києва і Севастополя.

Згідно ст. 19 Закону України «Про Кабінет Міністрів України» № 794-VІІ від 27.02.2014 року, діяльність Кабінету Міністрів України спрямовується на забезпечення інтересів Українського народу шляхом виконання діяльності Кабінету Міністрів України, схваленої ВР України, вирішення питань державного управління, зокрема, у сфері економіки та фінансів, соціальної політики, праці та зайнятості, охорони здоров'я, ... правової політики, законності, забезпечення прав і свобод людини та громадянина, запобігання і протидії корупції, розв'язання інших завдань внутрішньої і зовнішньої політики, цивільного захисту, національної безпеки та обороноздатності.

Порушені у позовній заяві вимоги стосуються питання виплати одноразової щорічної грошової допомоги, встановленої ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

З огляду на повноваження Прем'єр-міністра України, викладених у ст. 42 Закону України «Про Кабінет Міністрів України» № 794-VІІ, до повноважень Прем'єр-міністра України не відноситься виплата одноразової щорічної грошової допомоги.

Згідно ст.12 ЦПК України, судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

ОСОБА_4 не наведено жодних доказів протиправних дій зі сторони Президента України ПОРОШЕНКА П.О. і прем'єр-міністра України Гройсмана В.Б.

Згідно зі ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

В п.п. 3, 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (із наступними змінами), роз'яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних, зокрема, фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням у кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховуються характер і тривалість страждань, стан здоров'я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках. При цьому, суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Таким чином, необхідною ознакою моральної шкоди є незаконні дії, що завдали такої шкоди.

Фактично необґрунтованими є твердження позивача про нанесені йому психічні травми та пережиті душевні страждання, адже доказів на підтвердження цих доводів позивач не надав.

Абзацом 2 п.5 Постанови ПВСУ встановлено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань (депресія, психічні розлади тощо) або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Наявність протиправних дій зі сторони відповідачів у судовому засіданні свого підтвердження не знайшло, позивачем належним чином не доведено заподіяння йому відповідачами моральної шкоди.

Виходячи з вищевикладеного, суд приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 необхідно відмовити.

Керуючись ст.ст. 10, 12, 13, 81, 258, 259, 263, 265, 352 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до Президента України ПОРОШЕНКА ПЕТРА ОЛЕКСІЙОВИЧА, прем'єр-міністра України ГРОЙСМАНА ВОЛОДИМИРА БОРИСОВИЧА і Департаменту охорони здоров'я та соціальної політики Кам'янської міської Ради Дніпропетровської області про відшкодування шкоди стягненням недоплаченої щорічної одноразової допомоги учаснику бойових дій та компенсацію моральної шкоди - в і д м о в и т и.

Протягом тридцяти днів з дня проголошення цього рішення сторонами або їх представниками може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до апеляційного суду Дніпропетровської області. Оскільки в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Суддя Баглійського

районного суду

м. Дніпродзержинська САВЧЕНКО В.О.