Постанова

Іменем України

29 серпня 2018 року

м. Київ

справа № 362/445/15-ц

провадження № 61-3171св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Антоненко Н. О. (суддя-доповідач), Журавель В. І., Крата В. І., Курило В. П.,

учасники справи:

позивач - заступник Васильківського міжрайонного прокурора Київської області, що діє в інтересах держави в особі Головного управління Держземагенства у Київській області та Державного підприємства «Дослідне сільськогосподарське виробництво Інституту Фізіології рослин і генетики Національної Академії Наук України»,

відповідачі: Глевахівська селищна рада Васильківського району Київської області, ОСОБА_5,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу Першого заступника прокурора Київської області на рішення апеляційного суду Київської області від 30 серпня 2016 року у складі суддів: Лівінського С. В., Мережко М. В., Журби С. О.,

ВСТАНОВИВ :

У січні 2015 року заступник Васильківського міжрайонного прокурора Київської області (далі - прокурор) звернувся до суду з позовною заявою до Глевахівської селищної ради Васильківського району Київської області, ОСОБА_5, у якому просив визнати незаконним та скасувати рішення Глевахівської селищної ради Васильківського району Київської області від 27 березня 2007 року в частині передачі у власність ОСОБА_5 земельної ділянки, визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку, скасувати його державну реєстрацію, визнати відсутнім право ОСОБА_5 на вказану земельну ділянку та витребувати земельну ділянку із незаконного володіння ОСОБА_5 на користь Державного підприємства «Дослідне сільськогосподарське виробництво Інституту Фізіології рослин і генетики Національної Академії Наук України» (далі - ДП «Дослідне сільськогосподарське виробництво Інституту Фізіології рослин і генетики НАН України» та або державне підприємство).

В обґрунтування своїх вимог прокурор посилався на незаконність рішення Глевахівської селищної ради Васильківського району Київської області від 27 березня 2007 року про передачу у власність ОСОБА_5 земельної ділянки площею 0,1050 га для будівництва і обслуговування жилого будинку по вул. Оксамитній 14 в с. Глеваха Васильківського району Київської області, оскільки це рішення порушує права державного підприємства, у постійному користуванні якого знаходиться земельна ділянка.

Заочним рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 23 березня 2015 року у складі судді Корнієнка С. В. позовні вимоги заступника Васильківського міжрайонного прокурора Київської області задоволено частково, визнано недійсним та скасовано рішення Глевахівської селищної ради Васильківського району Київської області від 27 березня 2007 року в частині передачі ОСОБА_5 у власність земельної ділянки, визнано недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1, виданого ОСОБА_5 на земельну ділянку площею 0, 1050 га для будівництва та обслуговування жилого будинку з кадастровим номером НОМЕР_2, яка розташована по вул. Оксамитній, 14 в с. Глеваха Васильківського району Київської області та скасовано його державну реєстрацію, витребувано з незаконного володіння ОСОБА_5 на користь ДП «Дослідне сільськогосподарське виробництво Інституту Фізіології рослин і генетики НАН України» земельну ділянку з кадастровим номером НОМЕР_2, в іншій частині позовних вимог відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що оскільки спірна земельна ділянка має перетин із земельною ділянкою, що належить на праві постійного користування державному підприємству, її передача у власність ОСОБА_5 порушує права цього підприємства. Орган місцевого самоврядування, приймаючи рішення про передачу зазначеної земельної ділянки у власність іншій особі, діяв за відсутності для цього повноважень і з порушенням вимог законодавства України.

Рішенням апеляційного суду Київської області від 30 серпня 2016 року заочне рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 23 березня 2015 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог заступника Васильківського міжрайонного прокурора Київської області відмовлено.

Рішення апеляційного суду мотивовано тим, що прокурор не надав суду належних і допустимих доказів порушення прав держави та осіб, в інтересах яких він звертається.

27 вересня 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ надійшла касаційна скарга Першого заступника прокурора Київської області на рішення апеляційного суду Київської області від 30 серпня 2016 року, у якій він просить поновити строк на касаційне провадження зазначеного рішення апеляційного суду, скасувати оскаржуване судове рішення і залишити в силі рішення заочне рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 30 серпня 2016 року. Касаційна скарга мотивована тим, що рішення суду апеляційної інстанції ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права. Суд апеляційної інстанції дійшов неправильного висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 вересня 2016 року поновлено Першому заступнику прокурора Київської області строк на касаційне оскарження рішення апеляційного суду від 30 серпня 2016 року, касаційну скаргу залишено без руху з наданням строку для усунення недоліків скарги.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 09 листопада 2016 року відкрито провадження у даній справі та витребувано з Васильківського міськрайонного суду Київської області зазначену справу.

22 грудня 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ надішли заперечення ОСОБА_5 на касаційну скаргу Першого прокурора Київської області на рішення апеляційного суду Київської області від 30 серпня 2016 року, які мотивовані тим, що рішення апеляційного суду є законним, оскільки ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, касаційна скарга є необґрунтованою.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 березня 2017 року зазначену справу призначено до судового розгляду.

03 лютого 2017 року зазначена справа надійшла до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Статтею 388 ЦПК України в редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року (далі - ЦПК України), визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Підпунктом 4 пункту першого Розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У січні 2018 року вказана справа передана до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недоведеність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Наведені в касаційні скарзі доводи Першого заступника прокурора Київської області не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Суди встановили, що на підставі державного акту на право постійного користування землею, виданого Глевахівською селищною радою народних депутатів Васильківського району Київської області 20 травня 2002 року, ДП «Дослідне сільськогосподарське виробництво Інституту Фізіології рослин і генетики НАН України» належить на праві постійного користування земельна ділянка площею 971, 21 га для вирощування і реалізації насіння сільськогосподарських культур та переробки іншої сільськогосподарської продукції.

Рішенням Глевахівської селищної ради Васильківського району Київської області від 27 березня 2007 року ОСОБА_5 передана у власність земельна ділянка площею 0, 10 га для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських споруд, яка розташована по вул. Оксамитній, 14 в с. Глеваха Васильківського району Київської області.

На підставі вказаного рішення Глевахівської селищної ради Васильківського району Київської області, 26 червня 2007 року ОСОБА_5 видано державний акт на земельну ділянку площею 0, 1050 га для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських споруд, з кадастровим номером :03:008:0012, яка розташована по вул. Оксамитній, 14 в с. Глеваха Васильківського району Київської області.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог прокурора, суд першої інстанції виходив із того, що рішення Глевахівської селищної ради Васильківського району Київської області в частині передачі у власність ОСОБА_5 земельної ділянки прийнято за відсутності для цього повноважень, з порушенням порядку визначення цільового призначення спірної земельної ділянки та зміни її цільового призначення, оскільки передана у власність ОСОБА_6 земельна ділянка має перетин із земельною ділянкою, що належить на праві постійного користування ДП «Дослідне сільськогосподарське виробництво Інституту Фізіології рослин і генетики НАН України».

Висновок суду першої інстанції ґрунтувався на доказах, наданих прокурором, які суд уважав належними і допустимими доказами.

Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та врахувати те, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина четверта статті 60 ЦПК України, в редакції на час розгляду справи судом).

Згідно з частиною другою статті 59 ЦПК України (в редакції на час розгляду справи судом) обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог прокурора, суд апеляційної інстанції виходив із того, що надані прокурором докази на підтвердження порушення прав держави в особі Головного управління Держземагенста у Київській області та ДП «Дослідне сільськогосподарське виробництво Інституту Фізіології рослин і генетики НАН України», зокрема витяг графічного зображення (викопіювання) приблизного розташування земельних ділянок, отриманий з мережі Інтернет, який не містить даних щодо розміру, площі та меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), на якій виникло накладення (перетин) спірних земельних ділянок, та інші неналежної якості фотокопії документів не є належними і допустимими доказами.

Інших належних та допустимих доказів на підтвердження порушення прав держави в особі Головного управління Держземагенста у Київській області та ДП «Дослідне сільськогосподарське виробництво Інституту Фізіології рослин і генетики НАН України», а також даних щодо розміру, площі та меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), на якій виникло накладення (перетин) спірних земельних ділянок, суду не надано.

Апеляційний суд, розглядаючи спір, роз'яснив сторонам у справі, що з'ясування обставин, що мають значення для справи, потребує спеціальних знань у галузі землеустрою, топографії, картографії і геодезії, встановлення яких можливе шляхом проведення відповідної експертизи. Сторонам роз'яснено їхні права та обов'язки та попереджено про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій.

Клопотання про призначення експертизи сторонами у справі не заявлялись.

Суд апеляційної інстанції, дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовних вимог прокурора на підставі частини першої статті 309 ЦПК України у зв'язку з невідповідністю обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими.

Апеляційний суд розглянув дану справу, виходячи з наданих сторонами доказів та з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Посилання у касаційній скарзі на рішення суду касаційної інстанції та постанову Верховного Суду України, у яких суди розглянули справи у аналогічних правовідносинах по-іншому, не заслуговують на увагу, оскільки у цих справах судами встановлені інші фактичні обставини, ніж у справі, яка переглядається в порядку касаційного провадження.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що судом апеляційної інстанції при розгляді даної справи неправильно застосовані норми матеріального права чи порушені норми процесуального права, оскільки ґрунтуються на переоцінці доказів, які були досліджені та оцінені судом з додержанням норм процесуального права, що виходять за межі компетенції касаційного суду.

Інші доводи касаційної скарги не містять у собі посилань на обставини чи докази, якими спростовуються встановлені судом обставини.

Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного суду

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу Першого заступника прокурора Київської області залишити без задоволення.

Рішення апеляційного суду Київської області від 30 серпня 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий М. Є. Червинська

Судді Н. О. Антоненко

В. І. Журавель

В. І. Крат

В.П. Курило