Провадження № 22-ц/824/677/2018 Доповідач 2 інстанція - Савченко С.І.
П О С Т А Н О В А

іменем України

18 жовтня 2018 року м.Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого судді Савченка С.І.,

суддів Верланова С.М., Мережко М.В.,

при секретарі Вергелес О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 в особі його представника адвоката ОСОБА_4 на рішення Дніпровського районного суду м.Києва від 16 листопада 2017 року у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики, -

в с т а н о в и в:

У жовтні 2017 року ОСОБА_5 звернувсядо суду із вказаним позовом, який мотивував тим, що 20 липня 2016 року він позичив відповідачу ОСОБА_3 грошові кошти в сумі 30000 доларів США, про що відповідач в день позики власноруч склав письмову розписку, згідно якої зобов'язався повернути позику через шість місяців до 20 лютого 2017 року. Вказував, що строк повернення позики вийшов, однак відповідач кошти не повернув, від повернення позики ухиляється, контактів та переговорів щодо добровільного повернення позики уникає. Вважає, що у зв'язку із неповерненням позики в обумовлений строк відповідач згідно ч.2 ст.625 ЦК України має сплатити йому 3 % річних від простроченої суми за період із 21 лютого по 01 жовтня 2017 року.

З огляду на викладене просив стягнути із відповідача на його користь борг за договором позики в розмірі 810900 грн. та 3 % річних за період із 21 лютого по 01 жовтня 2017 року в розмірі 14827 грн. та судові витрати.

Заочним рішенням Дніпровського районного суду м.Києва від 16 листопада 2017 року позов ОСОБА_5 задоволено частково. Стягнуто із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 борг за договором позики у розмірі 794466,63 грн., 3 % річних у розмірі 14561,59 грн. та судовий збір у розмірі 8000 грн.

Ухвалою Дніпровського районного суду м.Києва від 01 червня 2018 року заява ОСОБА_3 про перегляд заочного рішення залишена без задоволення.

Не погоджуючись із судовим рішенням, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову ОСОБА_5, посилаючись на неправильне встановлення обставин, які мають значення для справи, порушенням судом норм матеріального і процесуального права. Скарга мотивована тим, що хоча відповідач і був повідомлений про день і час розгляду справи, проте не зміг бути присутнім в засіданні і повідомити суд про поважність

- 2 -

причин його неявки. Крім того, він був позбавлений можливості подавати докази та заперечення, в тому числі повідомити суд про те, що він декілька разів брав кошти у борг у позивача, проте не пам'ятає, щоб він одноразово позичив у позивача 30000 доларів США. Наявність такої розписки викликає у нього сумнів, а тому необхідно провести почеркознавчу експертизу.

Позивач ОСОБА_5, який отримав копію ухвали про відкриття апеляційного провадження з додатками, відзив на апеляційну скаргу до суду не подав.

Відповідач ОСОБА_3 належним чином повідомлений про час розгляду справи, що стверджується рекомендованим повідомленням про вручення судової повістки, до суду не з'явився, причин неявки не повідомив, що відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Представник позивача адвокат ОСОБА_6 в суді апеляційної інстанції проти задоволення апеляційної скарги заперечував, посилаючись на законність і обгрунтованість судового рішення та відсутність підстав для його скасування.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення із додержанням норм матеріального і процесуального права.

Задовольняючи позов ОСОБА_5 частково, суд першої інстанції обгрунтовував свої висновки тим, що у зв'язку із неповерненням позичених коштів відповідач як позичальник порушив права позивача як позикодавця, передбачені ст.ст.1046, 1049 ЦК України, які підлягають захисту, а тому із відповідача на користь позивача необхідно стягнути борг за договором позики та 3 % річних за час прострочення.

Такі висновки суду є правильними і такими, що відповідають обставинам справи і вимогам закону.

Спірні правовідносини регулюються ст.ст.1046, 1047 ЦК України, згідно яких за договором позики позикодавець передає позичальнику у власність гроші, а позичальник зобов'язується повернути таку ж суму. Договір позики укладається в письмовій формі. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника.

Згідно ст.1049 ЦК України позичальник повинен повернути гроші в обумовлений догором позики термін.

Згідно ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Згідно ст.611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки встановлені договором або законом.

Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу, а також 3 % річних від простроченої суми.

Судом першої інстанції встановлено, що 20 липня 2016 року між позивачем ОСОБА_5 та відповідачем ОСОБА_3 було укладено договір позики, за яким відповідач позичив у позивача грошові кошти в сумі 30000 доларів США строком до 20 лютого 2017 року. Договір позики укладений в письмовій формі шляхом складання відповідачем ОСОБА_3 розписки, в якій вказані як сума позики, так і порядок і строк її повернення. Згідно розписки відповідач зобов'язався повернути позику до 20 лютого 2017 року.

- 3 -

Також судом встановлено, що в обумовлений розпискою строк відповідач ОСОБА_3 позикуу розмірі 30000 доларів США позивачеві не повернув.

Вказані обставини підтверджуються наявними у справі доказами.

За таких обставин суд обгрунтовано захистив порушені права позивача та стягнув на його користь борг за договором позики у розмірі 794466,63 грн.

Також, суд вірно стягнув на користь позивача 3 % річних за прострочення виконання грошового зобов'язання після закінчення строку повернення позики згідно вимог.

Доводи апеляційної скарги про те, що хоча відповідач і був повідомлений про час розгляду справи, проте не зміг бути присутнім в судовому засіданні з поважних причин, колегія суддів вважає необгрунтованими, оскільки посилаючись на дані обставини, скаржник не надав ні до суду першої інстанції, ні до суду апеляційної інстанції жодного доказу про поважність причин неявки до суду (відрядження, хвороба тощо).

Посилання в апеляційній скарзі на порушення судом положень ст.169 ЦПК України, що виразилося у невідкладенні судом розгляду справи у зв'язку із його першою неявкою, не грунтуються на приписах даної статті. Згідно п.2 ч.1 ст.169 ЦПК України (в редакції чинній на час ухвалення рішення) суд відкладає розгляд справи в межах строків, встановлених ст.157 цього Кодексу, у разі першої неявки в судове засідання сторони або будь-кого з інших осіб, які беруть участь у справі, оповіщених про час і місце судового розгляду, якщо вони повідомили про причини неявки, які судом визнано поважними.

Отже, за змістом даної норми обов'язковими умовами відкладання судом розгляду справи є повідомлення стороною, яка не з'явилася, про причини неявки та визнання судом цих причин поважними.

З матеріалів справи вбачається, що судова повістка про виклик була вручена відповідачу 06 листопада 2017 року, тобто за 10 днів до судового засідання (а.с.21), однак відповідач не повідомив суд про причини своєї неявки, що у свою чергу свідчить про безпідставність його доводів щодо порушення судом норм процесуального права і відсутність підстав для відкладення справи.

Доводи апеляційної скарги про те, що внаслідок розгляду справи у відсутність відповідача останній був позбавлений можливості подавати докази та заперечення, необгрунтовані, оскільки він сам на власний розсуд не скористався своїми процесуальними правами бути присутнім в судовому засіданні і подавати докази, відповідачу у цьому не перешкоджала жодна особа.

Колегія суддів вважає безпідставними посилання скаржника на те, що він декілька разів брав у борг кошти у позивача, проте не пам'ятає, щоб він одноразово позичив у позивача 30000 доларів США, що викликає у нього сумніви та необхідність проведення екпертного дослідження даної розписки.

Ні до суду першої інстанції при перегляді судом зочного рішення, ні до суду апеляційної інстанції відповідач не надав жодного належного та допустимого доказу про те, що розписка про позику коштів складена не ним. Крім того, подаючи апеляційну скаргу, позивач всупереч п.6 ч.2 ст.356 ЦПК України, ні в самій скарзі, ні в окремих заявах не заявив клопотання про проведення судової експертизи, як нового доказу, який підлягає дослідженню. Згідно ч.4 ст.12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, розглядаючи спір повно та всебічно дослідив і оцінив обставини справи, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, а тому визнає дане рішення законним та обґрунтованим.

- 4 -

Підстав для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст.259, 374, 375, 381 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Дніпровського районного суду м.Києва від 16 листопада 2017 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий

Судді: