Постанова

Іменем України

06 вересня 2018 року

м. Харків

справа № 629/1074/18

провадження № 22-ц/790/4305/18

Апеляційний суд Харківської області у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Піддубного Р.М. (суддя - доповідач),

суддів: Котелевець А.В., Тичкової О.Ю.,

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідач - ОСОБА_1,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 31 травня 2018 року, ухвалене у складі судді Попова О.Г.,

в с т а н о в и в:

У лютому 2018 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулось до суду з позовом, мотивуючи який зазначило, що 10 грудня 2013 року між банком та ОСОБА_1 було укладено договір кредиту, відповідно до умов якого остання отримала кредит у розмірі 500 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Посилаючись на те, що відповідач взятих на себе за вищевказаним договором зобов'язань належним чином не виконала, ПАТ КБ «ПриватБанк» просило стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором у розмірі 27684 грн. 76 коп., яка станом на 31 грудня 2017 року складається з: 474 грн 13 коп. заборгованості за кредитом, 21516 грн. 12 коп. заборгованості за процентами за користування кредитом, 3900 грн. пені за порушення виконання зобов'язань, а також штрафів: 500 грн. - фіксована частина та 1294 грн. 51 коп. - процентна складова.

Відповідач проти задоволення позову заперечував, посилаючись на те, що ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду зі спливом позовної давності.

Рішенням Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 31 травня 2018 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ПАТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просив рішення скасувати, ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

В обґрунтування скарги зазначив, що перебіг позовної давності щодо повернення кредиту у повному обсязі починається зі спливом останнього дня місяця дії картки, і оскільки строк дії картки відповідача спливає у жовтні 2017 року, а банк звернувся до суду з позовом у лютому 2018 року, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність передбачених ст. 267 ЦК України підстав для відмови у задоволення заявленого ПАТ КБ «ПриватБанк» позову.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги.

Судовим розглядом встановлено, що 10 грудня 2013 року між банком та ОСОБА_1 було укладено договір кредиту, відповідно до умов якого остання отримала кредит у розмірі 500 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач взятих на себе за кредитним договором зобов'язань належним чином не виконав, разом з тим, ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду зі спливом позовної давності, що є окремою самостійною підставою для відмови у задоволенні заявленого позову.

Проте повністю погодитись з такими висновками не можна з наступних підстав.

Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу, зокрема, з договорів та інших правочинів.

Відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Кредитний договір було укладено шляхом підписання ОСОБА_1 анкети-заяви про приєднання, де вказано, що заява разом з пам'яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг, а також тарифами складає між сторонами договір про надання банківських послуг.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

За змістом ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання мають виконуватися належним чином згідно з умовами договору та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається.

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк.

Згідно із ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Умовами кредитного договору передбачено виконання зобов'язань щодо повернення кредиту щомісячними платежами у розмірі 7% від суми заборгованості, але не менше 50 грн. та не більше залишку заборгованості. Строк внесення щомісячних платежів до 25 числа місяця наступного за звітним.

Із матеріалів справи вбачається, що строк дії картки, яка була надана ОСОБА_1, встановлено до останнього дня жовтня 2017 року.

Зазначені обставини відповідачем жодним чином не спростовано.

Отже сторони встановили як строк повернення кредиту у повному обсязі, який відповідає строку дії картки (жовтень 2017 року), так і строки виконання зобов'язань - щомісячними платежами.

Встановлено та не заперечується відповідачем, що належним чином своїх зобов'язань за вказаним договором ОСОБА_1 не виконала, унаслідок чого у нього перед ПАТ КБ «ПриватБанк» виникла заборгованість.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Так, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п'ята статті 261 ЦК України).

Оскільки умовами договору встановлено окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а тому й початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення.

Установивши, що кінцевим строком повернення кредиту визначено 31 жовтня 2017 року, а з позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду 19 лютого 2018 року, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про сплив позовної давності до вимог про стягнення заборгованості у межах строку дії договору за період з 19 лютого 2015 року по 31 жовтня 2017 року.

За вказаний період заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором становить: 474 грн 13 коп. - заборгованість за кредитом та 2798 грн 74 коп. - заборгованість за процентами за користування кредитом із розрахунку збільшеної у зв'язку з порушенням позичальником умов договору відсоткової ставки 34,8% річних та 43,2% річних.

Разом з тим, відповідно до частини другої статті 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік, у зв'язку з чим за вищевказаний період підлягає стягненню пеня в сумі 1200 грн.

Крім того, Умовами та правилами надання банківських послуг передбачено, що при порушенні позичальником строків платежів по якомусь з грошових зобов'язань більше ніж на 30 днів позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф у розмірі 500 грн. плюс 5% від суми позову.

Разом з тим, положеннями статті 61 Конституції України встановлено, що ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України).

Враховуючи, що відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

За таких обставин апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції - скасуванню, з прийняттям нової постанови про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «КБ «Приватбанк» заборгованості за кредитним договором від 10 грудня 2013 року у розмірі 4472 грн 87коп., яка станом на 31 жовтня 2017 року складається з: 474 грн. 13 коп. - заборгованість за кредитом, 2798 грн. 74 коп. - заборгованість за процентами за користування кредитом та 1200 грн. нарахованої пені за порушення зобов'язань за договором.

На підставі ст. 141 ЦПК України з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» підлягають стягненню пропорційно до розміру задоволених позовних вимог судові витрати, пов'язані зі сплатою судового збору, у сумі 704 грн 80 коп.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381 - 384 ЦПК України, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 31 травня 2018 року скасувати, прийняти нову постанову.

Позов Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 10 грудня 2013 року у розмірі 4472 грн 87 коп.

В іншій частині у задоволенні позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» судовий збір у розмірі 704 грн 80 коп.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 06 вересня 2018 року.

Головуючий Р.М. Піддубний

Судді А.В. Котелевець

О.Ю.Тичкова