Ухвала

10 жовтня 2018 року

м. Київ

справа № 2020/1166/2012

провадження № 61-10602св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Стрільчука В. А. (суддя-доповідач),

суддів: Карпенко С. О., Кузнєцова В. О., Ступак О. В., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1,

відповідачі: ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4,

треті особи: Комунальне підприємство «Жилкомсервіс», начальник дільниці № 23 Комунального підприємства «Жилкомсервіс», відділ громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб Комінтернівського районного відділу Харківського міського управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на заочне рішення Комінтернівського районного суду міста Харкова від 29 листопада 2012 рокуу складі судді Фанди О. А. та ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 10 вересня 2015 року у складі колегії суддів: Пшенічної Л. В., Хорошевського О. М., Бурлаки І. В.,

ВСТАНОВИВ:

В січні 2012 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, треті особи: Комунальне підприємство «Жилкомсервіс» (далі - КП «Жилкомсервіс»), начальник дільниці № 23 КП «Жилкомсервіс», відділ громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб Комінтернівського районного відділу Харківського міського управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області (далі - ВГІРФО) про виселення та зняття з реєстрації. Обґрунтовуючи позовні вимоги, ОСОБА_1 посилалася на те, що вона є власником двокімнатної квартири АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів від 27 жовтня 2011 року, зареєстровано в реєстрі за № 3021. Колишній власник вищезазначеної квартири ОСОБА_3 та члени її сім'ї продовжують проживати за вказаною адресою, чим чинять їй перешкоди в користуванні власністю. Враховуючи викладене, ОСОБА_1 просила виселити відповідачів із спірної квартири, зобов'язати КП «Жилкомсервіс», начальника дільниці № 23 КП «Жилкомсервіс», ВГІРФО зняти їх з реєстраційного обліку.

Заочним рішенням Комінтернівського районного суду міста Харкова від 29 листопада 2012 року позовні вимоги задоволено частково. Виселено ОСОБА_3, ОСОБА_2 та ОСОБА_4 зі спірної квартири. В іншій частині позовних вимог відмовлено. Вирішено питання щодо судових витрат.

Рішення місцевого суду мотивоване тим, що ОСОБА_1 на праві приватної власності належить спірна квартира, але вона не може нею користуватися, оскільки там залишилися проживати члени сім'ї колишнього власника, які підлягають виселенню.

Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 10 вересня 2015 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилено, а заочне рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 29 листопада 2012 року залишено без змін.

Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що висновки місцевого суду по суті вирішеного спору є правильними, підтверджуються наявними у справі доказами, яким суд дав належну правову оцінку. Доводи апеляційної скарги не спростовують цих висновків і не свідчать про порушення судом норм матеріального та процесуального права.

У червні 2016 року ОСОБА_4 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу на заочне рішення Комінтернівського районного суду міста Харкова від 29 листопада 2012 року та ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 10 вересня 2015 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Касаційна скарга мотивована тим, що відповідачі не отримували жодних повідомлень позивача про виселення. Суди неправильно застосували статтю 109 Житлового кодексу Української РСР та статті 39, 40 Закону України «Про іпотеку» та дійшли помилкового висновку про наявність підстав для задоволення позову, так як квартира, з якої виселено позивачів, була придбана не за рахунок кредитних коштів. Судами порушено вимоги Цивільного процесуального кодексу України від 18 березня 2004 року в редакції, чинній на час ухвалення оскаржуваних судових рішень (далі - ЦПК України 2004 року), щодо належного повідомлення сторін про судові засідання та направлення їм копій процесуальних документів.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 02 вересня 2016 року відкрито касаційне провадження у цій справі, а ухвалою від 13 квітня 2017 року - справу призначено до судового розгляду.

Статтею 388 Цивільного процесуального кодексу України в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VІІІ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року (далі - ЦПК України), визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

20 лютого 2018 року справу № 2020/1166/2012 Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ передано до Верховного Суду.

Частиною другою статті 415 ЦПК України передбачено, що процедурні питання, пов'язані з рухом справи, клопотання та заяви учасників справи, питання про відкладення розгляду справи, оголошення перерви, зупинення провадження у справі, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом, вирішуються судом касаційної інстанції шляхом постановлення ухвал в порядку, визначеному цим Кодексом для постановлення ухвал суду першої інстанції.

Установлено, що ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 червня 2018 року з підстав, передбачених частиною п'ятою статті 403 ЦПК України, на розгляд Великої Палати Верховного Суду передано справу № 753/12729/15-цза позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_8, який діє у своїх інтересах та інтересах неповнолітнього ОСОБА_9, третя особа - Служба у справах дітей Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації, про усунення перешкод у користуванні приватною власністю шляхом виселення і вселення, за касаційною скаргою представника ОСОБА_8 - ОСОБА_10на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 06 квітня 2016року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 22 вересня 2016року.

За встановленими судом у справі 753/12729/15-ц обставинами позивач просив усунути йому перешкоди у користуванні приватною власністю шляхом виселення ОСОБА_8 та його малолітнього сина ОСОБА_9, посилаючись на те, що він придбав на прилюдних торгах квартиру АДРЕСА_2, яка на праві власності належала відповідачу ОСОБА_8 Проте відповідач зі своїм малолітнім сином добровільно не звільняють вказану квартиру.

Колегія суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду вважала за необхідне передати вказану справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду у зв'язку з тим, що по своїй суті вирішення судом спору між новим та старим власником житла щодо усунення перешкод у користуванні майном новому власнику та виселення попереднього власника є втручанням держави у право на мирне володіння своїм майном, оскільки з одного боку, державою задекларовано непорушність права власності, а з іншого боку, для колишніх власників майна, яке було передане в іпотеку та відчужене примусово з метою забезпечення вимог кредитора, передбачені умови виселення з такого майна. Положення статті 40 Закону України «Про іпотеку» та статті 109 ЖК УРСР не застосовуються до правовідносин між новим власником майна, яке було предметом іпотеки та відчужене з метою задоволення вимог іпотекодержателя, та колишнім власником - іпотекодавцем, оскільки після відчуження іпотечного майна, воно втрачає статус предмета іпотеки, а відповідно на нього не можуть поширюватися положення Закону України «Про іпотеку». Верховний Суд виходив з того, що до спірних правовідносин у цій справі підлягає застосуванню положення статті 391 ЦК України, яка передбачає, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном, а порушене право власника - захисту шляхом виселення колишнього власника та членів його сім'ї.

Заявлені позовні вимоги у цій справі, які задоволені судом першої інстанції, полягають у виселенні попереднього власника квартири та членів його сім'ї у зв'язку з припиненням права власності на квартиру - предмет іпотеки, яка була продана на прилюдних торгах.

Отже, оскаржувані судові рішення у цій справі, та рішення у справі, яка передана на розгляд Великої Палати Верховного Суду, ухвалені у подібних правовідносинах.

За змістом пункту 10 частини першої статті 252 ЦПК України суд може з власної ініціативи зупинити провадження у справі у випадку перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (у іншій справі) у касаційному порядку палатою, об'єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду.

Ухвалою ВеликоїПалати Верховного Суду від 11 липня 2018 року цивільну справу 753/12729/15-ц прийнято для продовження розгляду та призначено її розгляд на 10 жовтня 2018 року.

Виходячи з викладеного, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку про необхідність зупинити касаційне провадження у цій справі до закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи 753/12729/15-ц.

Керуючись статтями 252, 415 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Зупинити касаційне провадження у справі № 2020/1166/2012 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, треті особи - комунальне підприємство «Жилкомсервіс», начальник дільниці № 23 комунального підприємства «Жилкомсервіс», відділ громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб Комінтернівського районного відділу Харківського міського управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області про виселення та зняття з реєстрації за касаційною скаргою ОСОБА_4 на заочне рішення Комінтернівського районного суду міста Харкова від 29 листопада 2012 рокута ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 10 вересня 2015 року до закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи № 753/12729/15-ц.

Ухвала оскарженню не підлягає.

ГоловуючийВ. А. Стрільчук

Судді:С. О. Карпенко

В. О. Кузнєцов

О. В. Ступак Г. І. Усик