Провадження № 2/161/3477/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

13 грудня 2018 року

Луцький міськрайонний суд Волинської області

у складі:

головуючого судді Івасюти Л.В.

при секретарі Маковецькій Т.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Луцьку позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виселення ,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 мотивує позов тим, що їй на праві приватної власності належить будинок в с. Новостав, Луцького району, вул. Шевченка №38.У 1998 році її дочка ОСОБА_3, відповідно до рішення сільської ради, взяла під опіку відповідача - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та домовилась з нею, щоб вона зареєструвала останнього у власному будинку до досягнення ним повноліття. Після досягнення відповідачем повноліття, вони домовилися, що відповідач буде тимчасово проживати у її будинку, доки не знайде іншого житла для проживання. Відповідач значний час проживав з ними, проте ніколи не вів з ними спільного господарства. Згодом відповідач довгий час не проживав у спірному будинку, вибув в інше місце проживання, в звязку з чим, у серпні 2013 року, вона звернулася в Луцький міськрайонний суд з позовною заявою про припинення права користування житлом. Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 10 грудня 2013 року, яке набрало законної сили, позов задоволено, визнано ОСОБА_4 таким, що втратив право користування житлом в будинку №38 по вул. Шевченка в селі Новостав Луцького району Волинської області. Рішення суду в добровільному порядку відповідачем виконано не було, в звязку з чим, вона звернулась до державного виконавця Луцького району, на що останній їй пояснив, що за вищевказаним рішенням він не має права виселяти відповідача. Так, у 2016 році відповідач, прийшовши під приводом забрати свої особисті речі, почав знову проживати з ними у спірному будинку, і в даний час веде себе агресивно, зловживає спиртними напоями, будучи в стані алкогольного спяніння вчиняє сварки та бійки. Проживання з відповідачем у власному будинку є нестерпним, на неодноразові прохання залишити будинок та переїхати проживати в інше житло відповідач відмовляється, порушуючи при цьому її право на спокійне життя, завдаючи моральних страждань . Конфлікти з відповідачем негативно впливають на стан її здоровя, вона є особою похилого віку, якій виповнилось понад 80 років.

Позивач просить захистити її права як власника відповідно до приписів ст.ст. 98, 391 ЦК України і зазначає, що ні членом сім'ї , ні наймачем, ні якось іншою особою, що має право на користування квартирою відповідач не є, жодних самостійних прав на дане житло у нього не виникало.

Посилаючись на вищенаведене, позивач з врахуванням доповнення до позовної заяви, просила суд виселити відповідача, ОСОБА_2, з житлового будинку №38 по вул. Шевченка в селі Новостав Луцького району Волинської області, без надання іншого жилого приміщення. Зняти відповідача, ОСОБА_4, з реєстрації в житловому будинку №38 по вул. Шевченка в селі Новостав Луцького району Волинської області.

Представник позивача подала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, згідно з якою позовні вимоги підтримує з наведених у позовній заяві мотивів та не заперечує щодо ухвалення заочного рішення в справі.

Відповідач в судове засідання не зявився, про час і місце розгляду справи був належним чином повідомлений, про що свідчать надіслані судом повідомлення про вручення поштового відправлення та оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Суд вважає можливим провести заочний розгляд справи по наявних доказах, відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України.

Клопотання про відкладення розгляду справи, відзив на позов від відповідача на адресу суду не надходили.

Суд вважає можливим розглянути дану справу заочно за відсутності відповідача.

Дослідивши матеріали справи, та подані позивачем докази на підтвердження обґрунтованості заявлених вимог, суд установив таке.

Частиною 1 статті 321 Цивільного кодексу України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно ч. 1 ст. 383 Цивільного кодексу України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сімї, інших осіб .

Відповідно до ст. 391 Цивільного кодексу України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

За правилами статті 150 ЖК УРСР власник має право використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Аналогічні вимоги містить стаття 383 ЦК України.

Як слідує із змісту ч.1 ст. 98 ЖК УРСР, наймач жилого приміщення та члени його сім'ї, які проживають разом з ним, можуть за взаємною згодою дозволити тимчасове проживання в жилому приміщенні, що є в їх користуванні, інших осіб без стягнення плати за користування приміщенням (тимчасових жильців), в тому числі опікуна чи піклувальника, який не є членом сім'ї наймача.

Тимчасові жильці на вимогу наймача або членів сім'ї, які проживають разом з ним, зобов'язані негайно звільнити приміщення, а в разі відмовлення - підлягають виселенню в судовому порядку без надання іншого жилого приміщення.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Виселення є категорією житлового законодавства, тому при розгляді цивільних справ за позовом про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом виселення предметом доказування є втрата права на житло, або взагалі його відсутність, або інші передбачені ЖК УРСР підстави для позбавлення права на житло.

Відповідно до ч. 4 ст. 9 ЖК ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

З матеріалів справи вбачається, що позивач ОСОБА_1 є власником житлового будинку за адресою: с. Новостав, Луцького району, вул. Шевченка №38, що стверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності , індексний номер витягу : 118037846 від 22.03.2018 року. (а.с.10), а тому, в силу ст. 41 Конституції України, позивач має право володіти, користуватися і розпоряджатися своїм майном на власний розсуд.

Судом встановлено, що крім позивача, у будинку зареєстрований та тимчасово проживає відповідач ОСОБА_2

Як пояснила в попередньому судовому засіданні представник позивача (донька позивача), пвідповідач за домовленістю з позивачем був вселений у житлове приміщення для тимчасового проживання.

Стаття 109 ЖК УРСР передбачає, що виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом.

Судом встановлено, що ні членом сім'ї відповідно до ст. 156 ЖК УРСР, ні наймачем, ні якось іншою особою, що має право на користування квартирою відповідач не є, жодних самостійних прав на дане житло у нього не виникало.

Позивач зазначив, що належним чином попередила ОСОБА_2 про добровільне виселення, однак відповідач вимоги власника не виконав, і позивач звернулась за захистом свого права до суду.

За цих обставин, суд вважає, що обраний власником спосіб захисту відповідає об'єму його прав відповідно до ст. 321 ЦК України, а відповідач жодних правомочностей щодо квартири (житла) не має.

Згідно з вимогами статей 16, 386 ЦК України власник має право звернутися до суду із вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який враховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право.

Статтею 41 Конституції України та статтею1Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася відповідно до Закону України від 17липня 1997року №475/97-ВР«Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року». Першого протоколу та протоколів № 2. 4. 7 та 11 до Конвенції, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплено право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд, вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону, за своєю волею. незалежно від волі інших осіб (ст. ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України).

За таких обставин, підсумовуючи наведене, суд дійшов до висновку, що оскільки житловий будинок за адресою: 45671, Луцький район, с.Новостав, вул.Шевченка, 38 є власністю позивача ОСОБА_1, а ОСОБА_2 є тимчасовим жильцем , не є членом сімї власника та не має права користування жилим приміщенням, проживає у спірному житлі без відповідних правових підстав, тому відповідача слід виселити із спірного житлового будинку, без надання іншого житла, та зняти ОСОБА_2 з реєстрації у житловому будинку №38 по вул. Шевченка в селі Новостав Луцького району Волинської області.

При зверненні до суду з позовом позивач сплатила судовий збір в сумі 704,80 грн., про що свідчить квитанція публічного акціонерного товариства «Ощадбанк» від 09.08.2018р. №5 на суму 705грн. (а.с.1)

У відповідності до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню на користь позивача понесені останньою судові витрати в сумі 704,80грн., як передбачено Законом України «Про судовий збір».

Керуючись ст. ст. 2, 5, 12, 263- 265, 280 ЦПК України, ст. ст. 16, 317, 319, 321, 383, 391 ЦК України, ст.ст. 98, 109 ЖК УРСР, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Виселити ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, ІПН НОМЕР_1 (адреса: 45671, Луцький район, с.Новостав, вул.Шевченка, 38) з житлового будинку №38 по вул. Шевченка в селі Новостав Луцького району Волинської області, без надання іншого жилого приміщення.

Зняти ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, ІПН НОМЕР_1 (адреса: 45671, Луцький район, с.Новостав, вул.Шевченка, 38), з реєстрації в житловому будинку №38 по вул. Шевченка в селі Новостав Луцького району Волинської області.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, ІПН НОМЕР_1 (адреса: 45671, Луцький район, с.Новостав, вул.Шевченка, 38) в користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, ІПН НОМЕР_2 (адреса: 45671, Луцький район, с.Новостав, вул.Шевченка, 38) 704,80 грн. понесених судових витрат.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заява про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Рішення може бути оскаржене до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивачем у справі є: ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, ІПН НОМЕР_2 (адреса: 45671, Луцький район, с.Новостав, вул.Шевченка, 38).

Відповідачем у справі є: ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, ІПН НОМЕР_1 (адреса: 45671, Луцький район, с.Новостав, вул.Шевченка, 38).

Суддя Луцького міськрайонного суду Л.В.Івасюта