Справа № 219/6228/18
Провадження № 2/219/2155/2018
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
12 жовтня 2018 року м. Бахмут
Артемівський міськрайонний суд Донецької області у складі:
головуючого судді Конопленко О.С.
за участю секретаря судового засідання Троян Л.К.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі м. Бахмут Донецької області у спрощеному позовному провадженні з викликом сторін цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, ОСОБА_3, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,
14 червня 2018 року ОСОБА_1, місце проживання якої: АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_1, звернулась з позовною заявою до ОСОБА_2, місце проживання якого: АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_2, у якій просить визнати відповідача таким, що втратив право користування квартирою, розташованою за адресою: АДРЕСА_1, і підлягає зняттю з реєстрації за вказаною адресою. В обґрунтування позовної заяви позивачем зазначено, що 24 січня 1978 року вона отримала ордер на вселення до квартири АДРЕСА_1, у якій і проживає по теперішній час. 01 грудня 2004 року вона разом із синами: ОСОБА_3 та ОСОБА_2 (відповідачем по справі) приватизували вказану квартиру, про що Відділом з реформування управління та утримання житлового фонду Артемівської міської ради було видано свідоцтво про право власності на житло від 01 грудня 2004 року. Разом із позивачем у зазначеній квартирі зареєстрований відповідач, який з січня 2014 року фактично не проживає у квартирі. За своїм соціальним статусом позивач є пенсіонером, інвалідом третьої групи, тому не може нести всі комунальні витрати самотужки. Де саме мешкає відповідач, позивач не знає, їй відомо лише те, що син поїхав на заробітки, у 2017 році мешкав у Франції. ОСОБА_2 обіцяв матері, що зніметься з реєстрації і зареєструється у належній йому квартирі, розташованій за адресою: АДРЕСА_3, однак не зробив цього. Договірних відносин щодо утримання належної відповідачу частини квартири між сторонами немає, особисті речі відповідача у квартирі відсутні з січня 2014 року відсутні, розходів по сплаті вартості наданих комунальних послуг відповідач не несе. На даний час ОСОБА_1 має намір реалізувати своє право на призначення субсидії на комунальні послуги, при призначенні якої враховується дохід всіх осіб, які зареєстровані у квартирі. Теоретичний дохід сина (мінімальна заробітна плата) прямо впливає на призначення субсидії і її розмір, що ставить позивача у важке матеріальне становище, у зв'язку з чим звернулась до суду з зазначеною позовною заявою.
Ухвалою судді Артемівського міськрайонного суду Донецької області ОСОБА_9 від 18 липня 2018 року відкрито спрощене позовне провадження у справі та призначено судове засідання на 09 годину 20 хвилин 13 серпня 2018 року.
Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13 серпня 2018 року у зв'язку з відставкою судді ОСОБА_9 на підставі розпорядження в.о. керівника Артемівського міськрайонного суду Донецької області Гончарової О.О. справу розподілено у провадження судді Артемівського міськрайонного суду Донецької області Конопленко О.С.
Ухвалою Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 18 вересня 2018 року залучено ОСОБА_3, місце проживання якого: АДРЕСА_2, паспорт громадянина України серії НОМЕР_3, виданий Артемівським МВ УМВС України в Донецькій області 18 січня 2007 року, до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, відкладено судове засідання на 08 годину 30 хвилин 12 жовтня 2018 року та зобов'язано Комунальне підприємство «Бахмутське бюро технічної інвентаризації» надати суду в строк до 11 жовтня 2018 року відомості про те, хто є власником квартири АДРЕСА_1.
В судове засідання позивач ОСОБА_1 не з'явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином: у відповідності до пункту 1 частини 7 статті 128 ЦПК України - шляхом направлення судової повістки рекомендованим листом з повідомленням про вручення за адресою її місця проживання, зареєстрованою у встановленому законом порядку, а також у відповідності до частини 9 статті 128 ЦПК України - засобом телефонного зв'язку, що оформлено відповідною телефонограмою, надала суду заяву про розгляд справи без її участі з зазначенням, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить суд їх задовольнити, щодо заочного розгляду справи не заперечує.
Відповідач ОСОБА_2 до судового засідання не з'явився за невідомою суду причиною, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлявся належним чином у відповідності до пункту 1 частини 7 статті 128 ЦПК України: шляхом направлення судової повістки рекомендованим листом з повідомленням про вручення за адресою його місця проживання, зареєстрованою у встановленому законом порядку, про причини своєї неявки до суду не повідомив.
Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, ОСОБА_3 до судового засідання не з'явився за невідомою суду причиною, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлявся належним чином у відповідності до пункту 1 частини 7 статті 128 ЦПК України: шляхом направлення судової повістки рекомендованим листом з повідомленням про вручення за адресою його місця проживання, зареєстрованою у встановленому законом порядку, про причини своєї неявки до суду не повідомив та пояснення щодо позову у строк, встановлений ухвалою суду від 18 вересня 2018 року, не подав.
Оскільки відповідач та третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, були належним чином повідомлені про судове засідання, але причин неявки суду не повідомили, суд вважає можливим у відповідності до пункту 1 частини 3 статті 223 ЦПК України провести судове засідання без їх участі. При цьому, за наявності умов, передбачених ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд вважає необхідним розглянути справу на підставі наявних у справі доказів з ухваленням заочного рішення по справі.
У зв'язку з неявкою сторін та у відповідності до частини 2 статті 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалося.
Дослідивши матеріали справи, суд дістається висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, ОСОБА_3, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, не підлягають задоволенню з наступних підстав.
Згідно статті 12 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.
Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи та витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до положень ч. 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі (ч. 5 ст. 81 ЦПК України).
Судом встановлено, що згідно копії свідоцтва про право власності на житло НОМЕР_8, виданого Відділом реформування управління та утримання житлового фонду Артемівської міської ради 01 грудня 2004 року, квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_1, належить на праві приватної спільної сумісної власності ОСОБА_1, ОСОБА_3 та ОСОБА_2 (а.с. 11).
Разом з тим, згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна № 138212808 від 18 вересня 2018 року інформація відносно квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1, у вказаних реєстрах відсутня (а.с. 45).
Згідно акту від 07 червня 2018 року, складеного головою Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Сонячний вітер» ОСОБА_1 у присутності ОСОБА_5, яка мешкає за адресою: АДРЕСА_4, та ОСОБА_6, який мешкає за адресою: АДРЕСА_5, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрований, але не мешкає у квартирі АДРЕСА_1, з 2014 року по день складання акту (а.с. 8).
З виписки з особового рахунку НОМЕР_4 від 10 червня 2018 року, виданої головою Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Сонячний вітер» ОСОБА_1, вбачається що наймачем квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1, є позивач, сім'я складається із неї та відповідача (а.с. 9).
З довідки № 2314, виданої 07 червня 2018 року начальником відділу з реєстрації місця проживання фізичних осіб Часовоярської міської ради ОСОБА_7, вбачається, що у квартирі, розташованій за адресою: АДРЕСА_1, зареєстровані ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, та її син - ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 10).
З відповіді начальника відділу з реєстрації місця проживання фізичних осіб Часовоярської міської ради Коцюбинської А.А. за вих. № 02-57/641 від 27 червня 2018 року вбачається, що ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 з 1999 року по день надання відповіді (а.с. 16).
З поданих позивачем 09 серпня 2018 року через канцелярію суду копій: витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно серії НОМЕР_5 (а.с. 25), технічного паспорту на квартиру (а.с. 26) та витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно серії НОМЕР_6 (а.с. 27) вбачається, що відповідач є власником (1/2 частки на підставі договору довічного утримання № 900 від 22 травня 2007 року та 1/2 частки на підставі свідоцтва про право на спадщину НОМЕР_7 від 25 січня 2006 року) квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_3.
Відповідно до статті 405 Цивільного кодексу України (далі за текстом - ЦК України) члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Зі свідоцтва про право власності на житло, виданого Відділом реформування управління та утримання житлового фонду Артемівської міської ради 01 грудня 2004 року, дослідженого судом раніше, вбачається, що позивач та відповідач є власниками в рівних частках (по 1/3 частині кожен) квартири, права користування якою просить позбавити відповідача позивач.
Частиною 1 статті 316 ЦК України встановлено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Частина перша статті 317 ЦК України визначає три складові змісту права власності: володіння, користування та розпоряджання своїм майном, які нерозривно пов'язані між собою.
З огляду на положення частини 2 цієї статті, зміст права власності, тобто обсяг прав володіння, користування та розпорядження не може змінюватися залежно від місця проживання власника та місцезнаходження майна. Наведена норма покликана гарантувати реалізацію принципу однакового регулювання цивільних відносин, закріпленого в ч. 6 ст. 4 ЦК України.
Статтею 319 ЦК України встановлено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Держава не втручається у здійснення власником права власності.
Таким чином, одним з найвагоміших правил щодо здійснення права власності є положення про здійснення власником правомочностей своїм майном на власний розсуд. Тобто власник здійснює їх за власною волею і не зобов'язаний отримувати на це дозвіл інших осіб.
При цьому, відповідно ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом (ч. 2 ст. 321 ЦК України).
Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року, також закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. При цьому, на зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Обмеження чи втручання в право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.
Аналізуючи викладене, суд приходить до висновку про те, що чинне законодавство України не передбачає визнання власника таким, що втратив право користування належним йому майном, у зв'язку з чим задоволення позову призведе до звуження непорушного права відповідача на користування своєю власністю на власний розсуд.
За таких обставин позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, ОСОБА_3, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, не ґрунтується на нормах чинного законодавства, а тому задоволенню не підлягає.
Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України судові витрати з відповідача не стягуються.
Керуючись статтями 12, 81, 82, 141, 259, 264-265, 268, 280, 356 Цивільного процесуального кодексу України, статтями 317, 321, 328, 331, 334, 391 Цивільного кодексу України, суд
Відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1, місце проживання якої: АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_1, до ОСОБА_2, місце проживання якого: АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, ОСОБА_3, місце проживання якого: АДРЕСА_2, паспорт громадянина України серії НОМЕР_3, виданий Артемівським МВ УМВС України в Донецькій області 18 січня 2007 року, про визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: АДРЕСА_1, і підлягає зняттю з реєстрації за вказаною адресою.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яка може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Донецького апеляційного суду через Артемівський міськрайонний суд Донецької області протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя О.С.Конопленко