РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/7712/17

пр. № 2/759/1330/18

03 вересня 2018 року Святошинський районний суд м.Києва в складі :

головуючого судді - І.В.П'ятничук,

за участю секретарів - А.М.Немировської, В.В.Медвідчук,

позивача - ОСОБА_1,

представника позивача - ОСОБА_2,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в м.Києві цивільну справу за позовом

ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6

третя особа: ОСОБА_7

про витребування майна з чужого незаконного володіння та визнання права власності на спадкове майно, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до Святошинського районного суду м.Києва з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа: ОСОБА_7 про витребування майна з чужого незаконного володіння і визнання права власності на спадкове майно та просив суд постановити рішення, яким витребувати з чужого незаконного володіння ОСОБА_6 на користь ОСОБА_1 двокімнатну квартиру загальною площею 51,6 кв.м. яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

В обґрунтування заявлених вимог позивач вказував на те, що ІНФОРМАЦІЯ_3 помер ОСОБА_7 який був власником квартири яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, після смерті ОСОБА_7 до нотаріуса з заявами на прийняття спадщини звернулись, 02 липня 2007 р. дружина померлого ОСОБА_8, та 21.09.2007 р. син померлого ОСОБА_7 та 28.09.2007 р. син померлого ОСОБА_3 В подальшому 15.12.2015 р. постановою нотаріуса Дванадцятої Київської державної нотаріальної контори відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_7 в зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документа на квартиру яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. ІНФОРМАЦІЯ_4 померла ОСОБА_8 У встановлений законом строк з заявою про прийняття спадщини після померлої ОСОБА_8 звернулись ОСОБА_1, ОСОБА_9 та ОСОБА_10, останні в подальшому відмовились від спадщини на користь ОСОБА_1 В подальшому йому - позивачу стало відомо, що відповідно до рішення Святошинського районного суду м.Києва від 09.11.2016 р. задоволено позов ОСОБА_3 до Київської міської Ради та визнано за ОСОБА_3 право власності в порядку спадкування на квартиру яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2. В подальшому 05.04.2017р. рішенням Апеляційного суду м.Києва вказане рішення Святошинського районного суду м.Києва та в задоволенні вказаного позову відмовлено. Однак, як стало відомо позивачу, відповідно до договору купівлі-продажу від 28.03.2017 р. вказана квартира яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 була ОСОБА_3 продана ОСОБА_11 та ОСОБА_5, в подальшому 09.06.2017 р. ОСОБА_11 та ОСОБА_5 за договором купівлі-продажу квартири квартиру яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. продано ОСОБА_6 Вказував на те, що ОСОБА_3 звернувся з заявою про прийняття спадщини після померлого батька ОСОБА_7 з пропуском строку встановлено чинним законодавством оскільки спадкодавець помер ІНФОРМАЦІЯ_3 а спадкоємиць ОСОБА_3 звернувся з заявою про прийняття спадщини 28.09.2007 р. тобто з пропуском строку встановленого для подання заяви про прийняття спадщини. Вказуючи на те, що він - позивач прийняв спадщину, а відповідач ОСОБА_3 є таким, що не прийняв спадщину, набув право власності на квартиру на підставі рішення суду яке було в подальшому скасоване, а тому не мав права на відчуження вказаного спадкового майна, та враховуючи те, що вказане спадкове майно вибуло з його як законного спадкоємця володіння не з його волі а тому воно підлягає витребуванню від ОСОБА_6 як добросовісного набувача в порядку ст.388 ЦК України. Посилаючись на ст.ст. 328, 377, 388, 1216, 1261, 1268-1270 ЦК України просив заявлені позовні вимоги задовольнити.

Позивач та представник позивача в судовому засіданні підтримали заявлені позовні вимоги та посили їх задовольнити, посилаючись на обставини справи викладені в позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні 19.01.2018 р. отримавши повістку в судове засіданні 07.03.2018 р. не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, в зв'язку з неявкою відповідачів судом по справі було оголошено перерву до 27.04.2018 р., в судовому засіданні 27.04.2018 р. ОСОБА_3 було заявлено клопотання про оголошення по справі перерви в зв'язку з неявкою в судове засідання його адвоката ОСОБА_12 яка занята в розгляді іншої справи, вказане клопотання судом задоволено, по справі оголошено перерву до 17.07.2018 р., однак 17.07.2018 р. відповідач ОСОБА_3 та його представник адвокат ОСОБА_12 не з'явились, суду надано клопотання з проханням оголошення перерви в зв'язку з зайнятістю адвоката відповідача в іншому процесі, судом було оголошено перерву до 03.09.2018 р., однак ні відповідач ні його представник в судове засідання не з'явились, про причини неявки суд не повідомили, тому суд вважає можливим розглянути справу в їх відсутності.

Відповідачі ОСОБА_4 та ОСОБА_6 в судові засідання не з'явились, про день, час і місце судового засідання повідомлялися належним чином, причини неявки суду не повідомили, заяв та клопотань від них в адресу суду не надходило.

Відповідач ОСОБА_5 прибувши в судове засідання 27.04.2018 р. в подальшому в судові засідання не з'явився, про день, час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив, заяв та клопотань від нього в адресу суду не надходило.

Третя особа: ОСОБА_7 в судові засідання не з'явився, про день, час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив, заяв та клопотань від нього в адресу суду не надходило.

Заслухавши пояснення позивача, представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про те, що позов підлягає задоволенню частково з таких підстав.

За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

У відповідності до ч.2 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Згідно з ч.2 ст. 319 ЦК України власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку встановлених законом, (ч.ч. 1, 2ст. 321 ЦК України).

Як вбачається з матеріалів справи, 23 січня 2002 року був укладений договір купівлі-продажу за яким ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, придбав квартиру АДРЕСА_3. Вказаний договір був посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Тетерською О.Ю., право власності ОСОБА_7 було зареєстровано встановленим порядком.

12 вересня 2003 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_8 був зареєстрований шлюб.

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_7 помер.

За наявною у матеріалах справи копією спадкової справи № 1143/07, після смерті ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, який помер 26 березня 20107 р. заявили про прийняття спадщини померлого: син ОСОБА_3, син ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2 та дружина ОСОБА_8(а.с. 110-148).

01 квітня 2013 року державний нотаріус Дванадцятої Київської державної нотаріальної контори Щербина Я.О. відмовив ОСОБА_3 у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документа.

ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_8 померла.

15 грудня 2015 року державний нотаріус Дванадцятої Київської державної нотаріальної контори Мельник М.П. відмовив ОСОБА_3 у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документа.

Згідно до вимог частини 1 ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

За положеннями частини 1 ст. 1269 цього Кодексу, в редакції Закону чинного на час відкриття спадщини, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини.

Як вбачається з матеріалів спадкової справи № 970/2015 відкритої після смерті ОСОБА_8 яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 з заявами про прийняття спадщини після померлої звернулись ОСОБА_1, ОСОБА_9 та ОСОБА_10, останні в подальшому відмовились від спадщини на користь ОСОБА_1 позивача по даній справі.

Таким чином судом встановлено, що після смерті ОСОБА_7 спадкоємцями майна що належало спадкодавцеві є дружина померлого ОСОБА_8 та діти померлого ОСОБА_7 та ОСОБА_3 спадкуючи належне ОСОБА_7 майно - квартиру АДРЕСА_3 в рівних частинах, по 1/3 частині.

З огляду на положення ч. 3 ст. 1268 ЦК України, ОСОБА_8 вважається такою, що прийняла спадщину після смерті її чоловіка ОСОБА_7, а тому після смерті ОСОБА_8 право на належну їй частку може бути передано її спадкоємцям, яким відповідно до матеріалів справи є позивач.

Однак, відповідно до рішення Святошинського районного суду м.Києва від 09.11.2016 р. задоволено позов ОСОБА_3 до Київської міської Ради та визнано за ОСОБА_3 право власності в порядку спадкування на квартиру яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2.

В подальшому 05.04.2017 р. рішенням Апеляційного суду м.Києва вказане рішення Святошинського районного суду м.Києва та в задоволенні вказаного позову відмовлено.

Однак, відповідно до договору купівлі-продажу від 28.03.2017 р. вказана квартира яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 була ОСОБА_3 продана ОСОБА_11 та ОСОБА_5 по ? частині що підтверджено відповідними інформаційними довідками.

Та в подальшому 09.06.2017 р. ОСОБА_11 та ОСОБА_5 за договором купівлі-продажу квартири квартиру яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. продано ОСОБА_6 хоча в силу ст. 41 Конституції України, ст. ст. 321, 319, 658 ЦК України право продажу майна належить лише власникові.

Внаслідок вказаних дій відповідача ОСОБА_3 позивач, як спадкоємець в порядку представлення після померлої ОСОБА_8 був позбавлений вказаного спадкового майна.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи. Часом відкриття спадщини є день смерті особи.

Згідно із ч. 1 ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини, а згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Таким чином, хоча за життя ОСОБА_8 не отримала свідоцтва про право на спадщину за законом після померлого чоловіка ОСОБА_7 однак відсутність вказаного свідоцтва не позбавляє спадкоємців померлої ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_8 право на спадщину.

Згідно зі ст. 228 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним. У разі недодержання вимоги щодо відповідності правочину інтересам держави і суспільства, його моральним засадам такий правочин може бути визнаний недійсним.

Згідно зі ст. 228 Цивільного кодексу України нікчемним є правочин, що порушує публічний порядок, зокрема який спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини та громадянина, незаконне заволодіння майном фізичної особи.

Ст. 41 Конституції України закріплено також, що право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

В Узагальненнях Верховного Суду України «Практика розгляду судами цивільних справ про визнання правочинів недійсними» (Вісник Верховного Суду України. - 2009. - № 1 (101)) зазначено, що «на відміну від норм ч. 1 ст. 216 ЦК норми гл. 29 ЦК є спеціальними. У них закріплено основні способи захисту права власності, що можуть застосовуватися власником майна, зокрема з метою повернення майна в натурі, переданого за недійсним правочином (наприклад, віндикація). Вважаємо, що ст. 330 ЦК чітко розмежовує випадки, в яких належним способом захисту порушеного права є визнання правочину недійсним та застосування наслідків його недійсності, від випадків, коли має заявлятися позов про витребування майна з чужого незаконного володіння. Якщо майно передане власником за правочином, який є нікчемним або оспорюваним, то позов про визнання правочину недійсним та (або) про застосування наслідків недійсності правочину має пред'являтися тоді, коли майно залишається у набувача. Тобто якщо вчинений один правочин і повернути майно можна шляхом застосування реституції, то ефективним способом захисту буде визнання правочину недійсним. Якщо ж набувач, який набув майно за недійсним правочином, надалі відчужив таке майно іншій особі, потрібно звертатися з віндикаційним позовом. Якщо після укладення недійсного правочину було укладено ще декілька, то вбачається правильним визнавати недійсними не всі правочини, а лише перший і заявляти позов про витребування майна в останнього набувача. Проте в цьому випадку немає перешкод для задоволення лише віндикаційного позову, оскільки право на витребування майна з чужого володіння не потребує визнання недійсним правочину, за яким майно вибуло від законного власника, воно лише обмежене добросовісністю набувача і зберігається за власником за умови, якщо майно вибуває з володіння власника поза його волею, що й повинно бути доведено в суді. Застосування реституції та повернення майна за недійсним правочином, враховуючи положення ст. 216 ЦК, є можливим тоді, коли предметом спору є правочин за участю власника і першого покупця (набувача).»

Згідно зі ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Відповідно до ч. 1 ст. 388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Відповідно до ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави (глава 83 ЦК України) застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов'язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Згідно з ст. 1213 ЦК України набувач зобов'язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі.

Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» державна реєстрація права власності та інших речових прав, крім державної реєстрації права власності на об'єкт незавершеного будівництва, проводиться на підставі: рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до ч. 2 ст. 26 цього ж Закону у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав.

Відповідно до ч. 4, 5 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

Враховуючи викладене та оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача є законними та обґрунтованими, а отже такими, що підлягають задоволенню в частині витребування з чужого незаконного володіння ОСОБА_6 двокімнатної квартири загальною площею 51,6 кв.м. яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Щодо вимог позивача про визнання за ним права власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 суд вважає що дані вимоги не можуть бути задоволені судом в повному обсязі, оскільки суду не надано доказів відмови спадкоємців (син ОСОБА_3, син ОСОБА_7, та дружина ОСОБА_8) від прав на спадщину, що відкрилась після смерті ОСОБА_7 та з огляду на положення ч. 3 ст. 1268 ЦК України, ОСОБА_8 вважається такою, що прийняла спадщину після смерті її чоловіка ОСОБА_7, а тому після смерті ОСОБА_8 право на належну їй частку може бути передано її спадкоємцю позивачу ОСОБА_1 в розмірі 1/3 частини спірної квартири.

Статтею 141 ЦПК України встановлено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

З викладеного, керуючись ст.ст. 12, 81, 137, 141, 263-265, 280-282, 354 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 третя особа: ОСОБА_7 про витребування майна з чужого незаконного володіння та визнання права власності на спадкове майно - задовольнити частково.

Витребувати з володіння ОСОБА_6 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) квартиру за адресою: АДРЕСА_1.

Визнати за ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_2) право власності на 1/3 частину квартири за адресою: АДРЕСА_1. в порядку спадкування після померлої ОСОБА_8, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 якою вказана 1/3 частина успадкована після померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_7.

В задоволенні іншої частини заявлених вимог - відмовити.

Стягнути солідарно на користь ОСОБА_1 з ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 сплачений суму судового збору в розмірі 6300 грн.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя І.В.П'ятничук