Постанова

Іменем України

18 квітня 2018 року

м. Київ

справа № 509/4828/13-ц

провадження № 61-12193св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Білоконь О. В., Синельникова Є. В., Хопти С. Ф. (суддя-доповідач), Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

представники позивача - ОСОБА_2 ,

відповідач - ОСОБА_3 ,

представники відповідача - ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу апеляційного суду Одеської області у складі колегії суддів: Ісаєвої Н. В., Комлевої О. С., Косогор Г. О. від 22 січня 2014 року,

В С Т А Н О В И В :

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) у редакції Закону України № 2147-VIII від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У листопаді 2012 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовомдо ОСОБА_3 про повернення грошей, набутих без достатньої правової підстави.

Позовна заява мотивована тим, що на початку 2012 року між ним та відповідачем була досягнута домовленість про придбання останнім за рахунок його коштів та для його власних потреб сміттєвоза (вантажного автомобіля) на території Федеративної Республіки Німеччина. 30 травня 2012 року він перерахував відповідачу на його картковий рахунок в іноземній валюті, відкритому в Чорноморській філії публічного акціонерного товариства «Київська Русь», 12 тис. 250 євро. Відповідач придбав автомобіль Mersedes Benz 2524, розмитнив його та 13 червня 2012 року зареєстрував на себе, не передавши йому. Оскільки відповідач здійснив безпідставне привласнення грошових коштів, не повернувши їх, просив стягнути на його користь з відповідача 124тис. 562 грн.

Справа розглядалась судами неодноразово.

Рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 27 листопада 2013 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено. Скасовано заходи забезпечення позову.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що оскільки між сторонами виникло договірне зобов`язання, то положення статті 1212 ЦК України до нього не може бути застосоване.

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 22 січня 2014 року прийнято відмову представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 від апеляційної скарги та апеляційне провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про повернення грошей, набутих без достатньої правової підстави, закрито.

У грудні 2016 року ОСОБА_1 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права, просив скасувати ухвалу суду апеляційної інстанції та передати справу до цього суду для продовження розгляду.

Касаційна скарга мотивована тим, що, подаючи до суду відмову від апеляційної скарги, його представник діяв усупереч інтересам довірителя, перевищуючи повноваження, адже ОСОБА_1 не уповноважував його на відмову від апеляційної скарги в цій справі. Про оскаржувану ухвалу він дізнався лише в грудні 2016 року, оскільки довіряв своєму представнику, який виїхав з України на постійне місце проживання до іншої країни.

У березні 2017 року ОСОБА_3 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ заперечення на касаційну скаргу, в якому зазначив, що позивач не цікавився розглядом своєї справи понад три роки, тому вважає, що йому було відомо про оскаржувану ухвалу раніше. При цьому представник позивача діяв у межах повноважень, наданих йому довіреністю від 6 листопада 2012 року. Крім того, підтвердження того, що ОСОБА_2 виїхав за межі України на постійне місце проживання відсутні. У зв`язку з викладеним ОСОБА_3 просив касаційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу апеляційної інстанцій - без змін.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

21 лютого 2018 року справа передана до Верховного Суду.

Відповідно до частини третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Касаційна скарга задоволенню не підлягає.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , повністю розуміючи значення своїх дій, довіреністю від 6 листопада 2012 року уповноважив ОСОБА_2 , зокрема, вести всі справи в усіх судових органах, місцевих судах, апеляційних та касаційних інстанціях з питання захисту його інтересів з усіма правами, наданими законом, зокрема, позивачу. Ця довіреність видана строком на три роки та була дійсна до 6 листопада 2015 року і містить лише застереження щодо відчуження будь-якого рухомого або нерухомого майна та права одержання належних довірителю грошових коштів.

22 січня 2014 року в судове засідання апеляційної інстанції надійшла заява від представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про відмову від апеляційної скарги, в якій він просив прийняти відмову від скарги, апеляційне провадження в справі - закрити.

Ухвалою апеляційного суду від 22 січня 2014 року прийнято вказану відмову від апеляційної скарги та апеляційне провадження у справі закрито.

Відповідно до частин першої та другої статті 44 ЦПК України (в редакції 2004 року) представник, який має повноваження на ведення справи в суді, може вчиняти від імені особи, яку він представляє, усі процесуальні дії, що їх має право вчиняти ця особа. Обмеження повноважень представника на вчинення певної процесуальної дії мають бути застережені у виданій йому довіреності.

Згідно з частиною четвертою статті 300 ЦПК УКраїни (в редакції 2004 року) особа, яка подала апеляційну скаргу, має право протягом усього часу розгляду справи відмовитися від неї повністю або частково. Питання про прийняття відмови від апеляційної скарги і закриття у зв`язку з цим апеляційного провадження вирішується апеляційним судом, що розглядає справу, в судовому засіданні. Повторне оскарження цього рішення, ухвали з тих самих підстав не допускається.

З огляду на викладене можна зробити висновок, що представник особи, яка подала апеляційну скаргу, не має права відмовитися від апеляційної скраги лише в тому разі, якщо відсутність такого процесуального права застережена у відповідному документі, який посвідчує його повноваження.

Крім того, у частинах першій та другій статті 11 ЦПК України (в редакції 2004 року) передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Таким чином, законодавець поклав обов`язок знати про стан своїх прав, зокрема, процесуальних саме на особу, яка бере участь у справі. І оскільки дії представника під час розгляду та вирішення справи вплинуть саме на права та обов`язки особи, яку він представляє, то не лише представник як особа, яка бере участь у справі, а й довіритель, маючи такий же процесуальний статус, зобов`язані знати про стан розгляду справи. Отже, невиконання такого обов`язку не повинно порушувати процесуальні права інших осіб, які беруть участь у справі.

У зв`язку з викладеним, суд апеляційної інстанції, приймаючи відмову представника позивача ОСОБА_2 від апеляційної інстанції в судовому засіданні та закриваючи апеляційне провадження, дійшов правильного висновку, що повірений діяв у межах повноважень, наданих йому довіреністю від 6 листопада 2012 року, в якій було відсутнє застереження на обмеження відмови від апеляційної скарги.

Доводи касаційної скарги ОСОБА_1 про те, що ОСОБА_2 діяв не в його інтересах не заслуговують на увагу, оскільки він надав представникові всі процесуальні права, належні йому як позивачеві, в суді апеляційної інстанції.

Таким чином, доводи касаційної скарги ОСОБА_1 висновків суду апеляційної інстанції не спростовують, на законність судових рішень не впливають.

Отже, ухвала суду апеляційної інстанції ухвалена з додержанням норм процесуального права.

Відповідно до частини першої 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу апеляційного суду Одеської області від 22 січня 2014 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: О. В. Білоконь

Є. В. Синельников

С. Ф. Хопта

Ю. В. Черняк