Номер провадження: 22-ц/785/2687/18
Номер справи місцевого суду: 1522/3843/2012
Головуючий у першій інстанції Шенцева О. П.
Доповідач Ващенко Л. Г.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.08.2018 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області у складі:

головуючого - Ващенко Л.Г.

суддів - Колеснікова Г.Я., Сєвєрової Є.С.

за участі секретаря - Урум Т.В.

з участю: представника відповідачки ОСОБА_2 і представника позивача товариства з обмеженою відповідальністю "ОТП Факторинг Україна"

розглянула у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 11 грудня 2014 року (в складі судді Шенцевої О.П.) у цивільній справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "ОТП Факторинг Україна" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

ІІ. ОПИСОВА ЧАСТИНА

(короткий зміст позовних вимог і рішення суду першої інстанції

16.02.2012 року товариство з обмеженою відповідальністю "ОТП Факторинг Україна" (далі-Товариство) звернулось із позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, а саме: стягнення з відповідачки заборгованості за кредитним договором №ML-501|143|2006 від 23.06.2006 року у розмірі 124 580, 87 доларів США та 3 633 123,29 гривень пені, що всього за курсом НБУ станом на 25.01.2012 року становить 4 628 499,53 гривень, а також заборгованості за кредитним договором №ML-501|031|2007 від 02.03.2007 року у розмірі 59 471,19 доларів США, що всього за курсом НБУ станом на 25.01.2012 року становить 2 209 507,53 гривень.

Позов обґрунтовано наступним.

23.06.2007 року між Акціонерним комерційним банком «Райффайзенбанк Аваль», правонаступником всіх прав та обов'язків якого з 30.06.2009 року було закрите акціонерне товариство «ОТП Банк» та відповідачкою укладено кредитний договір №ML-501|143|2006, за умовами якого відповідачка отримала кредит у розмірі 120 000 доларів США зі сплатою 13,99% річних на строк до 23.06.2021 року.

Крім того, 02.03.2007 року, між закритим акціонерним товариством «ОТП Банк» і відповідачкою укладено кредитний договір №ML-501|031|2007, за умовами якого відповідачка отримала кредит у розмірі 58 100 доларів США зі сплатою 13,99% річних на строк до 02.03.2017 року.

Відповідачка належним чином не виконувала умови кредитних договорів відповідно до графіків погашення кредиту та сплати процентів, допустила заборгованість з повернення кредиту та процентів.

За умовами договору купівлі-продажу кредитного портфелю від 07.07.2010 року, публічне акціонерне товариство «ОТП Банк», відповідно до ст. 512,514,1077-1079, 1082, 1084 ЦК України, відступило, а Товариство прийняло право вимоги за кредитними договорами №ML-501|143|2006 від 23.06.2006 року і №ML-501|031|2007 від 02.03.2007 року.

Посилаючись на те, що позивач є новим кредитором відповідачки, остання належним чином не виконувала зобов'язання, що випливає з кредитних договорів і має заборгованість з повернення кредитів, процентів та пені, позивач просив позов задовольнити.

В суді першої інстанції представник позивача позов підтримав, представник відповідачки позов не визнав.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 11.12.2014 року позов задоволено: суд стягнув з відповідачки на користь позивача за договором№ML-501|143|2006 від 23.06.2006 року заборгованість у розмірі 4 628 499,53 гривень, з яких: 124 580,87 доларів США та 3 633 123,29 гривень, а за договором №ML-501|031|2007 від 02.03.2007 року заборгованість у розмірі 2 209 507,53 гривень, з яких: 59 471,19 доларів США та 1 734 344,61 гривень. З відповідачки на користь позивача суд стягнув судові витрати.

(короткий зміст вимог апеляційної скарги)

В апеляційній скарзі представник відповідачки ОСОБА_2 просить рішення суду від 11.12.2014 року скасувати і ухвалити нове про відмову у позові у повному обсязі, посилаючись на необґрунтованість рішення, неправильне встановлення фактичних обставин, неправильне застосування закону.

(узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу)

Апеляційна скарга представника відповідачки ОСОБА_2 зазначає: висновки суду про те, що кредитні договори укладені між ОСОБА_2 і Товариством не відповідають дійсним обставинам справи, оскільки ОСОБА_2 не укладала з Товариством кредитні договори; суд не перевірив право позивача на дострокове погашення кредиту і суд необґрунтовано відмовив у клопотанні про витребування таких доказів; суд не перевірив законність і правомірність передачі кредитного портфелю; суд не надав правової оцінки порушенню п.4.3 договору купівлі-продажу кредитного портфелю від 29.06.2010 року щодо повідомлення боржників/поручителів про укладення договору; позивач неправильно розрахував суму заборгованості за кредитним договором; сума пені, яку стягнув суд, є суттєво завищеною, оскільки розмір останньої перевищує суму заборгованості у декілька разів і неправильно обчислена; суд не застосував ч.3 ст. 551 ЦК України щодо зменшення розміру неустойки, оскільки вона значно перевищує розмір збитків.

(узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи)

В запереченнях на апеляційну скаргу представник Товариства зазначив: технічна помилка в рішенні суду стосовно того, що кредитні договори укладались між Товариством і відповідачкою не є підставою для скасування рішення суду; твердження апелянта щодо не встановлення судом права на дострокове стягнення заборгованості не відповідає дійсності, оскільки в матеріалах справи наявні відповідні докази; відповідно до ст. 4 п. 11 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» до фінансових послуг відносяться послуги факторингу і згідно наданого свідоцтва про реєстрацію фінансової установи від 03.12.2009 року Товариство має право на здійснення фінансових послуг, зокрема факторингу; договір купівлі-продажу кредитного портфелю укладено відповідно до вимог закону і нотаріально посвідчений; нарахування пені здійснено відповідно до умов кредитних договорів.

ІІІ. МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

(встановлені судом першої інстанції та неоспорені обставини, а також обставини, встановлені судом апеляційної інстанції, і визначені відповідно до них правовідносини)

Судом першої інстанції встановлені і сторонами неоспорені такі обставини.

23.06.2007 року між Акціонерним комерційним банком «Райффайзенбанк Аваль», правонаступником всіх прав та обов'язків якого з 30.06.2009 року було закрите акціонерне товариство «ОТП Банк» та відповідачкою укладено кредитний договір №ML-501|143|2006, за умовами якого відповідачка отримала кредит у розмірі 120 000 доларів США зі сплатою 13,99% річних на строк до 23.06.2021 року (а.с.8-12 т.10).

28.01.2009 року, 30.06.2009 року і 10.08.2009 року між закритим акціонерним товариством «ОТП Банк» та відповідачкою укладались додаткові договори на виконання кредитного договору від 23.06.2007 року (а.с.14-17 т.1).

02.03.2007 року, між закритим акціонерним товариством «ОТП Банк» (далі-Банк) і відповідачкою укладено кредитний договір №ML-501|031|2007, за умовами якого відповідачка отримала кредит у розмірі 58 100 доларів США зі сплатою 13,99% річних на строк до 02.03.2017 року, а також додаткові угоди на його виконання від 28.01.2009 року і 10.08.2009 року (а.с.18-24 т.1).

29.06.2010 року між Банком і Товариством укладено купівлі-продажу кредитного портфелю, за умовами якого Банк відступив, а Товариство прийняло право вимоги за кредитними договорами №ML-501|143|2006 від 23.06.2006 року і №ML-501|031|2007 від 02.03.2007 року (а.с.28-31,133-161 т.1).

Відповідачка належним чином не виконувала умови кредитних договорів відповідно до графіків погашення кредиту та сплати процентів, допустила заборгованість з повернення кредиту та процентів, у зв'язку з чим Товариство у листопаді 2012 року на адресу відповідачки надіслало досудові вимоги про дострокове погашення кредитів (а.с.85-90 т.1).

Судом апеляційної інстанції встановлені нові обставини і досліджені нові докази.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 21.09.2015 року, яке залишено без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 17.12.2015 року, ОСОБА_2 відмовлено у позові до Товариства і Банка про визнання в частині недійсним договору купівлі-продажу кредитного портфелю (а.с.243-249 т.1, а.с.17,89-99 т.2).

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 16.08.2016 року, яка залишена без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 10.10.2016 року, позовну заяву ОСОБА_2 до Товариства і Банка про визнання кредитних договорів та договору купівлі-продажу кредитного портфелю недійсними залишено без розгляду (а.с.71-76 т.2).

Між сторонами виникли правовідносини з кредитних зобов'язань, які регулюються нормами ЦК України.

(доводи, за якими суд апеляційної інстанції погодився або не погодився з висновками суду першої інстанції)

Суд першої інстанції, задовольняючи позов Товариства про стягнення кредитної заборгованості з відповідачки за кредитними договорами виходив з того, що між сторонами існують зобов'язанняз кредитного договору №ML-501|143|2006 від 23.06.2006 року і кредитного договору №ML-501|031|2007 від 02.03.2007 року, відповідачка належним чином не виконувала умови зобов'язань і допустила заборгованість з повернення кредиту та процентів (а.с.165-167 т.1).

Висновок суду у цій частині відповідає обставинам справи і вимогам закону.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України (ст. 1054 ч.1, 1049 ч.1, 1048 ч.1 ЦК України).

Судом першої інстанції встановлено, що за кредитним договором №ML-501|143|2006 від 23.06.2006 року має місце заборгованість станом на 25.01.2012 року у розмірі 124 580, 87 доларів США, з яких: 111 434,11 доларів США заборгованість за кредитом, 13 146,76 доларів США заборгованість по відсоткам, крім того, позивач нарахував пеню у розмірі 3 633 12329 гривень (еквівалент 454 720,18 доларів США) за прострочення виконання зобов'язань з погашення кредиту і відсотків за кредитним договором (а.с.5 т.1).

За кредитним договором №ML-501|031|2007 від 02.03.2007 року станом на 25.01.2012 року нарахована заборгованість у розмірі 59 471,19 доларів США, з яких 52 760,09 доларів США заборгованість по кредиту, 6 711,10 доларів США заборгованість по відсоткам, а також пеня у розмірі 1 734 344,61 гривень (еквівалент 217 069,84 доларів США) за прострочення зобов'язань з погашення кредиту і відсотків за кредитним договором.

Факт наявності заборгованості по кредитним договорам, відповідачка, у встановленому законом порядку, не спростувала.

Разом з тим, рішення суду першої інстанції підлягає зміні з таких підстав.

За прострочення виконання зобов'язань з погашення кредиту і відсотків за кредитним договором №ML-501|143|2006 від 23.06.2006 року Товариство нарахувало пеню у розмірі 3 633 12329 гривень еквівалент 454 720,18 доларів США, не зважаючи на те, що заборгованість за кредитом і відсотками становить всього 124 580, 87 доларів США.

За прострочення виконання зобов'язань з погашення кредиту і відсотків за кредитним договором №ML-501|031|2007 від 02.03.2007 року Товариство нарахувало пеню у розмірі 1 734 344,61 гривень еквівалент 217 069,84 доларів США, не зважаючи на те, що заборгованість за кредитом і відсотками становить всього 59 471,19 доларів США.

Розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення (ст. 551 ч.3 ЦК України).

Зважаючи на те, що розмір неустойки у вигляді пені, яку нарахував позивач значно перевищує розмір збитків, він підлягає зменшенню до розміру збитків а саме: за кредитним договором №ML-501|143|2006 від 23.06.2006 року до 124 580, 87 доларів США і буде становити 395 376,23 гривень (124 580, 87 доларів СШАх7.9898 курс НБУ станом на 25.01.2012 року), а за кредитним договором №ML-501|031|2007 від 02.03.2007 року до 59 471,19 доларів США і буде становити 175 162,91 гривень (59 471,19 доларів СШАх7.9898 курс НБУ станом на 25.01.2012 року).

(мотиви прийняття або відхилення кожного аргументу, викладеного учасниками справи в апеляційній скарзі та відзиві на апеляційну скаргу)

Доводи представника відповідачки у скарзі про те, що: висновки суду про те, що кредитні договори укладені між ОСОБА_2 і Товариством не відповідають дійсним обставинам справи, оскільки ОСОБА_2 не укладала з Товариством кредитні договори; суд не перевірив право позивача на дострокове погашення кредиту і суд необґрунтовано відмовив у клопотанні про витребування таких доказів; суд не перевірив законність і правомірність передачі кредитного портфелю; суд не надав правової оцінки порушенню п.4.3 договору купівлі-продажу кредитного портфелю від 29.06.2010 року щодо повідомлення боржників/поручителів про укладення договору; позивач неправильно розрахував суму заборгованості за кредитним договором, - не заслуговують на увагу.

Описка в рішенні суду стосовно сторін кредитного договору від 23.06.2016 року не є підставою для скасування рішення суду і прийняття нового про відмову у позові. Зазначені обставини уточнені на стадії розгляду справи в суді апеляційної інстанції.

Матеріали справи містять докази того, що Товариство вчиняло дії і надсилало на адресу відповідачки досудові вимоги про дострокове погашення кредиту, зокрема у грудні 2009 року відповідачка особисто отримувала досудові вимоги про погашення заборгованості (а.с.27,27 зворот т.1) а у 2011-2012 роках досудові вимоги відповідачці надсилались поштою (а.с.85-90 т.1).

Договір купівлі-продажу кредитного портфелю від 29.06.2010 року, у встановленому законом порядку, не визнано недійсним.

Посилання представника відповідачки у додаткових поясненнях на порушення строків позовної давності безпідставні, оскільки, у встановленому законом порядку, в суді першої інстанції не подавалась заява про застосування строків позовної давності.

(чи були і ким порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси, за захистом яких особа звернулася до суду)

Оскільки відповідачка порушила умови зобов'язання, які випливають з кредитного договору, порушене право позивача, виходячи із обставин справи, відновлено шляхом часткового задоволення позову.

(висновки за результатами розгляду апеляційної скарги з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції)

Підставами для зміни судового рішення є: неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин (ст. 376 ч.1 п.п.1-4, ч.4 ЦПК України). Приймаючи до уваги, що суд порушив норми матеріального права і не застосував ст. 551 ч.3 ЦК України, резолютивна частина рішення не містить складових суми заборгованості, рішення суду першої інстанції підлягає зміні з викладенням резолютивної частина судового рішення у новій редакції.

СУДОВІ ВИТРАТИ

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ст. 141 ч.1 ЦПК України).

Позовні вимоги Товариства задоволені частково, у зв'язку з чим судові витрати позивача в суді першої інстанції підлягають відшкодуванню пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а судові витрати відповідачки за подачу апеляційної скарги відшкодуванню не підлягають.

ІV. РЕЗОЛЮТИВНА ЧАСТИНА

Керуючись ст. ст. 367, 374 ч.1 п.2, 376 ч.1 п. п. 1-4, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області,

ПОСТАНОВИЛА: Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 11 грудня 2014 року - змінити, виклавши резолютивну частину рішення у новій редакції:

Позов товариства з обмеженою відповідальністю "ОТП Факторинг Україна" - задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1, ІІН № НОМЕР_1) на користь товариства з обмеженою відповідальністю "ОТП Факторинг Україна" (ІІН № 36789421) заборгованість за кредитним договором №ML-501|143|2006 від 23.06.2006 року станом на 25.01.2012 року у розмірі 124 580, 87 доларів США, з яких: 111 434,11 доларів США заборгованість за кредитом, 13 146,76 доларів США заборгованість по відсоткам, а також пеню у розмірі 395 376,23 гривень за прострочення виконання зобов'язань з погашення кредиту і відсотків за кредитним договором №ML-501|143|2006 від 27.06.2006 року.

Стягнути із ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1, ІІН № НОМЕР_1) на користь товариства з обмеженою відповідальністю "ОТП Факторинг Україна" (ІІН № 36789421) заборгованість за кредитним договором №ML-501|031|2007 від 02.03.2007 року станом на 25.01.2012 року у розмірі 59 471,19 доларів США, з яких 52 760,09 доларів США заборгованість по кредиту, 6 711,10 доларів США заборгованість по відсоткам, а також пеню у розмірі 175 162,91 гривень за прострочення зобов'язань з погашення кредиту і відсотків за кредитним договором №ML-501|031|2007 від 02.03.2007 року.

Стягнути із ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1, ІІН № НОМЕР_1) на користь товариства з обмеженою відповідальністю "ОТП Факторинг Україна" (ІІН № 36789421) судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 3 219 гривень за розгляд справи у суді першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга на постанову суду апеляційної інстанції може бути подана до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови суду апеляційної інстанції складено 05.09.2018 року.

Судді апеляційного суду Одеської області Л.Г. Ващенко

Г.Я. Колесніков

Є.С. Сєвєрова