справа № 156/270/18
Провадження № 2/156/223/18
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

23 серпня 2018 року смт Іваничі

Іваничівський районний суд Волинської області

в складі: головуючого судді Нєвєрова І.М.

за участю секретаря судового засідання Салатюк Г.В.

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянув у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу № 156/270/18 за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Шахта № 1 Нововолинська» про визнання підп. 2 п. 4 наказу № 128/к від 31.10.2016 року про звільнення нечинним, визнання формулювання причин звільнення не вірними та зобов`язання внести запис у трудову книжку відповідно до наказу № 117 від 05.10.2016 року, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача
Позивач звернувся з позовом до відповідача з вимогами про визнання підп. 2 п. 4 наказу № 128/к від 31.10.2016 року про звільнення нечинним, визнання формулювання причин звільнення не вірними та зобов`язання внести запис у трудову книжку відповідно до наказу № 117 від 05.10.2016 року, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Свої позовні вимоги обґрунтував тим, що він, як військовозобов`язаний, у 2016 році вступив на військову службу за контрактом, має право на гарантії щодо збереження місця роботи, посади та середнього заробітку, надані п. 3 ч. 1 ст. 199 КЗпП України. Однак, його було звільнено з роботи на підставі п. 3 ст. 36 КЗпП України. Вважає своє звільнення незаконним, оскільки він був призваний на військову службу на час дії в Україні особливого періоду, у відповідності до вимог ч. 2 ст. 39 Закону України «Про військовий обовязок і військову службу», а тому за ним зберігається місце роботи та середній заробіток. Вважає порушеними його права в результаті неправомірних дій начальника відділу кадрів Державного підприємства «Шахта № 1 Нововолинська». В ході розгляду справи позивач уточнив позовні вимоги та просив стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 69 599,79 грн.

Представник відповідача позовні вимоги не визнав, заперечив проти задоволення позову у повному обсязі посилаючись на те, що позивачем пропущено строк позовної давності, при цьому у позовній заяві не приведено жодних поважних причин. Представник вважає, що Відповідачем не порушено чинного трудового законодавства, оскільки контракт про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України це письмова угода, що укладається між громадянином і державою, від імені якої виступає Міністерство оборони України. Звільнення Позивача за п. 3 ст. 36 КЗпП України є повністю правомірним, оскільки той уклав військовий контракт за власним бажанням добровільним волевиявленням, без будь-якого примусу та відношення до мобілізації чи демобілізації. У задоволенні позову просив відмовити повністю.

Заяви, клопотання учасників справи
Позивач заявив клопотання про поновлення пропущеного строку, мотивуваши тим, що він не був обізнаний з вимогами законодавства що стосуються строків для звернення до суду з позовом щодо звільнення. Окрім того, про те, що його звільнення з роботи було незаконним він дізнався у жовтні 2017 року, після чого намагався вирішити даний спір мирним шляхом до дня фактичного звернення до суду з відповідним позовом.

Представник відповідача заявив клопотання про застосування строку позовної давності у зв`язку з тим, що Позивач не вказав поважних причин, через які пропустив встановлений законодавством місячний строк для звернення з відповідним позовом. Просив відмовити у задоволенні позову з підстав пропущення строку позовної давності.

Процесуальні дії у справі
22.03.2018 року ухвалою судді Іваничівського районного суду Волинської області було відкрито провадження по даній справі та ухвалено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження.

05.07.2018 року судом прийнято клопотання позивача про уточнення позовних вимог.

05.07.2018 року в судовому засіданні протокольно задоволено клопотання представника відповідача про допит у якості свідка бухгалтера Державного підприємства «Шахта № 1 Нововолинська» Мацьохи А.В.

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин
В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 з 2015 року перебував у трудових відносинах з Державним підприєсмтвом «Шахта № 1 Нововолинська» та працював електрослюсарем підземним четвертого розряду.

Відповідно до повістки ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_1 повинен був прибути 12.09.2016 року на навчальні збори у Збройні Сили України (а.с. 47). 12.09.2016 року ОСОБА_4 на роботу не прибув. Того ж дня написав заяву на ім`я директора шахти № 1 ОСОБА_5 про надання йому додаткової оплачуваної відпустки, як учаснику бойових дій (а.с.48).

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 навчальні збори так і не пройшов, що підтверджено відсутністю у його військовому квитку відповідної відмітки та поясненнями самого позивача, оскільки проведення їх було перенесено на жовтень 2016 року.

Під час перебування позивача у додаткій оплачуваній відпустці за основним місцем роботи, 26.09.2016 року ОСОБА_1 та Міністерством оборони України в особі військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_2 полковника ОСОБА_6 було укладено контракт про проходження громадянином України військової служби у Збройних силах України, в якому вказано, що Позивач добровільно бере на себе зобов`язання проходження військової служби у Збройних силах України протягом строку контракту на умовах, що визначені даним документом (а.с.19). У військовому квитку позивача наявна відмітка про призов його 26.09.2016 року у Збройні Сили України на підставі наказу військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_3 № 58 від 26.09.2016 року.

Наказом військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_2 № 256 від 26.09.2016 року старшого солдата ОСОБА_1 , прийнятого наказом комісара ІНФОРМАЦІЯ_2 (по особовому складу) від 26.09.2016 року № 58, на військову службу за контрактом і призначеного на посаду водія відділення забезпечення Іваничівського районного військового комісаріату Волинської області оперативного командування «Захід», з 26.09.2016 року зараховано до списків особового складу Іваничівського районного військового комісаріату та на всі види забезпечення (а.с.7).

Наказом військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_2 № 257 від 27.09.2016 року старший солдат ОСОБА_1 прийняв справи і приступив до виконання обов`язків за посадою 27.09.2016 року (а.с.34).

Наказом Державного підприєсмтва «Шахта № 1 Нововолинська» № 117 від 05.10.2016 року електрослюсаря підземного третього розряду ОСОБА_1 увільнено з 26.09.2016 року у зв`язку з призовом на строкову військову службу під час мобілізації на особливий період за контрактом зі збереженням місця роботи і середнього заробітку на період з 26.09.2016 року терміном на шість місяців (а.с.6). Підставою для винесення даного наказу став контракт про проходження ОСОБА_1 військової служби у Збройних силах України від 26.09.2016 року (а.с.19-20). З даним наказом ОСОБА_1 був ознайомлений.

30.10.2016 року ОСОБА_1 подав виконувачу обов`язків директора Державного підприєсмтва «Шахта № 1 Нововолинська» заяву про звільнення його за п. 3 ст. 36 КЗпП у зв`язку із вступом на військову службу (а.с.18). В судовому засіданні встановлено, що позивач із наказом про звільнення був ознайомлений 31.10.2016 року і цього ж числа отримав трудову книжку. Сторонами визнається факт проведення із ОСОБА_1 повного розрахунку при звільненні.

У подальшому, ОСОБА_1 укладав нові контракти про добровільне проходження військової служби у Збройних Силах України, а саме: з 26.09.2016 року по 26.03.2017 року; з 26.03.2017 року по 26.09.2017 року; з 26.09.2017 року по 26.03.2018 року; з 26.03.2018 року по 26.09.2018 року, що підтверджується відповідними копіями контратків (а.с.36-45).

Допитана в судовому засіданні у якості свідка начальник відділу кадрів Державного підприємства «Шахта № 1 Нововолинська» ОСОБА_7 показала, що позивач працював на підприємстві з 2011 року. У вересні 2016 року йому прийшла повістка, відповідно до якої ОСОБА_1 повинен був прибути 12.09.2016 року на навчальні збори у Збройні Сили України. З 12.09.2016 року він на роботу не вийшов. Після закінчення навчання, ОСОБА_1 пред`явив їй повістку, однак у ній не було відмітки про проходження ним навчання, тому оплата за цей період йому не була здійснена. З метою уникнення звільнення через прогул, ОСОБА_1 написав заяву про надання йому додаткої оплачуваної відпустки, як учаснику бойових дій з 12.09.2016 року по 25.09.2016 року. Після закінчення відпустки позивач на роботу не вийшов, через пункт пропуску передав контракт про проходження ним військової служби у Збройних Силах України, який не був належним чином оформлений, оскільки були відсутні: дата його підписання та дата набрання ним чинності. Після надання ОСОБА_1 належної копії контракту, 05.10.2016 року було видано наказ про увільнення його у зв`язку з призовом на строкову військову службу під час мобілізації, на особливий період за контрактом зі збереженням місця роботи і середнього заробітку з 26.09.2016 року терміном на шість місяців. Однак, згодом виявилося, що підстав для винесення вищевказаного наказу не було, оскільки ОСОБА_1 було призвано не для проходження військової служби на час мобілізації, а на навчальні збори у Збройні Сили України. Так, як особливий період в Україні, як вона вважала, вже не діє і мобілізацію не було оголошено, то наказ від 05.10.2016 року не відповідав діючому законодавству. Вищевказане вона роз`янила ОСОБА_1 і він 30.10.2016 року написав заяву про звільнення. 31.10.2016 року було винесено наказ № 128/к про звільнення ОСОБА_1 у зв`язку із вступом на військову службу. В день звільнення він отримав копію наказу про звільнення, трудову книжку, а через декілька з ним був проведений повний розрахунок.

Допитаний у судовому засіданні в якості свідка виконуючий обов`язки комісара Іваничівського комісаріату Волинської області ОСОБА_8 суду показав, що восени 2016 року ОСОБА_1 був призваний на військову службу за контраком. Позивачу було роз`яснено, що на строк військової служби він користується гарантіями для працівників, які вступили на військову слудбу за контрактом, Однак, ближче до листопада 2016 року з відділу кадрів Державного підприємства «Шахта № 1 Нововолинська», в тому числі до нього особисто, здіснювалися дзвінки щодо того, щоб ОСОБА_1 прибув на підприємство для вирішення трудових питань. Зі слів ОСОБА_1 виплата коштів з підприємства йому проводилась, однак, з жовтня 2017 року припинилась. Він особисто їздив до начальника відділу кадрів Державного підприємства «Шахта № 1 Нововолинська» з метою мирного врегулювання даного спору. Однак, вирішити даний спір так і не вдалося.

Оцінка суду
Щодо суті спору, то суд зазначає, що статтею 65 Конституції України встановлено обов`язок громадян України щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів. Обов`язки людини і громадянина це міра обов`язкової поведінки, якої кожний громадянин повинен дотримуватися для забезпечення нормального функціонування інших суб`єктів громадського суспільства.

Сторонами не оспорюється той факт, що в Україні діє особливий період. Особливий період охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій (ст. 1 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію»).

Громадяни відбувають військову службу відповідно до Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу». Згідно ч. 2 ст. 2 вказаного закону проходження військової служби здійснюється громадянами України у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом. Видами військової служби є: строкова військова служба; військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період; військова служба за контрактом осіб рядового складу; військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу; військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі - вищі військові навчальні заклади та військові навчальні підрозділи вищих навчальних закладів); військова служба за контрактом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб офіцерського складу.

Призов резервістів та військовозобов`язаних на військову службу під час мобілізації проводиться в порядку, визначеному Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу» та Законом України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію". На військову службу під час мобілізації призиваються резервісти та військовозобов`язані, які перебувають у запасі і не заброньовані в установленому порядку на період мобілізації. Отже, призов на військову службу під час мобілізації виключає іншу модель поведінки резервістів та військовозобов`язаних, окірм тієї, яка чітко визначена Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу», саме тому за працівниками, призваними на строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану на строк до закінчення особливого періоду або до дня фактичної демобілізації, зберігаються місце роботи, посада і середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, фермерському господарстві, сільськогосподарському виробничому кооперативі незалежно від підпорядкування та форми власності і у фізичних осіб - підприємців, в яких вони працювали на час призову. Таким працівникам здійснюється виплата грошового забезпечення за рахунок коштів Державного бюджету України відповідно до Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (ч. 3 ст. 119 КЗпП України). Однак, як вбачається з повістки, ОСОБА_1 був призваним не на військову службу, а на навчальні збори у збройні Сили України, які, як встановлено із показань свідка ОСОБА_8 , фактично є підвищенням кваліфікації, і жодного відношення до заключення ОСОБА_1 контракту не мають. Разом з тим, укладення контракту на строк 6 місяців або від 1 до 5 років дає право на забезпечення гарантій тільки в одному випадку якщо спочатку працівник був призваний на військову службу, а коли строк служби збіг і працівник підлягав демобілізації, він вирішив продовжити військову службу на умовах контракту. У даному випадку, 26.09.2016 року, вступивши на військову службу за контрактом, строком на шість місяців ОСОБА_1 добровільно взяв на себе зобов`язання щодо проходження військової служби, а тому така здійснюється ним не за призовом, а у добровільному порядку (за контрактом) і кваліфікуються, як вступ на військову службу на професійній основі. Окрім того, матеріалами справи та поясненнями самого позивача підтверджено, що ОСОБА_1 вступив на військову службу за контрактом перебуваючи на основному місці роботи у додатковій оплачуваній відпустці.

Відповідно до пункту 3 статті 36 КЗпП України (в редакції від 05 жовтня 2016 року - чинній на момент виникнення правовідносин щодо звільнення працівника), підставою для припинення дії трудового договору є призов або вступ працівника або власника - фізичної особи на військову службу, направлення на альтернативну (невійськову) службу, крім випадків, коли за працівником зберігаються місце роботи, посада відповідно до частин третьої та четвертої статті 119 цього Кодексу. Вступ на військову службу на професійній основі є підставою для звільнення працівника згідно п. 3 ст. 36 КЗпП України.

За даних обставин, суд прийшов до висковку, що позовні вимоги ОСОБА_1 є безпідставними, не обґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Щодо строків позовної давності, суд вказує, що статтями 233 та 234 КЗпП України визначено, що працівник може звернутися до суду з заявою у справах про звільнення в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. У разі пропуску з поважних причин цього строку суд може його поновити. Як встановлено в судовому засіданні та підтверджено матеріалами справи, позивач із наказом про його звільнення ознайомлений 31.10.2016 року (в день звільнення, зворот а.с.46) і цього ж числа отримав трудову книжку. Позивач обґрунтовує поважність причин пропуску строків позовної давності тим, що його переконали, що звільнення за власним бажанням з роботи у зв`язку із вступом на військову службу є законним. Тільки через рік він випадково дізнався, про те, що його не повинні були звільняти. Після того, протягом півроку позивач намагався даний спір вирішити мирно, а коли це не вдалося - звернувся до суду. Вищевказані причини пропуску строків позовної давності суд не може визнати поважними, тому до даних правовідносин слід застосувати строк позовної давності.

Розподіл судових витрат між сторонами
Судові витрати сторін по справі відсутні.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Так, як сторону, позивача законом звільнено від сплати судового збору, а рішення ухвалюється на користь відповідача, то судові витрати слід віднести за рахунок держави.

у х в а л и в :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Державного підприємства «Шахта № 1 Нововолинська» про визнання підп. 2 п. 4 наказу № 128/к від 31.10.2016 року про звільнення нечинним, визнання формулювання причин звільнення не вірними та зобов`язання внести запис у трудову книжку відповідно до наказу № 117 від 05.10.2016 року, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу відмовити повністю.

Згідно підп. 15.5 Перехідних положень ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга на рішення суду подається до суду апеляційної інстанції через Іваничівський районний суд Волинської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 30 серпня 2018 року.

Суддя І. М. Нєвєров