КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження № 22-ц/824/742/2018
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2018 року м. Київ

Справа № 753/10057/18

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді-доповідача Ящук Т.І.,

суддів Немировської О.В., Чобіток А.О.,

за участю секретаря судового засідання Волошина В.Р., Даценко М.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу ОСОБА_2, яка подана його представником ОСОБА_3, на ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 08 червня 2018 року, постановлену у складі судді Колесника О.М.,

у справі за заявою за заявою представника ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 - ОСОБА_8 про забезпечення позову до його пред'явлення,

встановив:

01 червня 2018 року адвокат ОСОБА_8, який діє в інтересах ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, звернувся до Дарницького районного суду м. Києваіз заявою про забезпечення позову до його пред'явлення, в якій просив забезпечити позов шляхом накладення арешту на все рухоме та нерухоме майно, а також на всі рахунки у банківських установах України ОСОБА_2 у сумі, еквівалентній сукупним коштам за договорами відступлення права вимоги, а саме 22 111 410 грн.

В обґрунтування заяви посилався на те, що 07 листопада 2014 року було укладено договір банківського вкладу №308126 між ОСОБА_5 та ПАТ «Український ПрофесійнийБанк». 26 травня 2015 року було укладено договір відступлення права вимоги між ОСОБА_5, (первісний кредитор) з однієї сторони, ОСОБА_2 (новий кредитор) з другої сторони, та ПАТ «Український Професійний Банк» (боржник) з третьої сторони.

Згідно з п.1 п.п. 1 цього договору ОСОБА_2 отримав змогу вимагати від ПАТ «Український Професійний Банк» сплати грошових коштів за договором банківського вкладу №348000 від 22 травня 2015 року. За договором відступлення права вимоги новий кредитор зобов'язаний сплатити первісному кредитору вартість права вимоги в строк до 31травня 2016 року, а первісний кредитор зобов'язаний прийняти грошову суму зазначену в пункті 2.1 цього договору, що складає 150 000 доларів США, станом на 31 травня 2018 року курс НБУ становить 2609.89 грн. в еквіваленті до 100 доларів США, тобто заборгованість у гривнях складає 3 900 000 грн.

Також 28 серпня 2014 року було укладено договір банківського вкладу №299004 між ОСОБА_6 та ПАТ «Український Професійний Банк». 26 травня 2015 року було укладено договір відступлення права вимоги між ОСОБА_6 (первісний кредитор) з однієї сторони, ОСОБА_2, з другої сторони та ПАТ «Український Професійний Банк» (боржник) з третьої сторони. Згідно з п.1 п.п.1 цього договору ОСОБА_2 отримав змогу вимагати від ПАТ «Український Професійний Банк» (боржник) сплати грошових коштів за договором банківського вкладу №299004 від 28 серпня 2014 року. За п. 3 п.п.1 договору відступлення права вимоги новий кредитор зобов'язаний сплатити первісному кредитору вартість прававимоги в строк до 31 травня 2016 року, а первісний кредитор зобов'язаний прийняти грошову суму зазначену в пункті 2.1 цього договору, що складає 278 064,59 євро, станом на 31 травня 2018 року курс НБУ становить 3040.11 євро 11 євро центів, тобто заборгованість у гривнях складає 8 583 231 гривень.

Також 07 листопада 2014 року було укладено договір банківського вкладу № 308130 між ОСОБА_7 та ПАТ «Український Професійний Банк». 26 травня 2015 року було укладено договір відступлення права вимоги між ОСОБА_7 (первісний кредитор) з однієї сторони, ОСОБА_2 (новий кредитор), з другої сторони та ПАТ «Український Професійний Банк» (боржник) з третьої сторони. Згідно з п.1 п.п.1 цього договору ОСОБА_2 отримав змогу вимагати від ПАТ «Український Професійний Банк» (боржник) сплати грошових коштів за договором банківського вкладу №347999 від 25 травня 2015 року. За договором відступлення права вимоги новий кредитор зобов'язаний сплатити первісному кредитору вартість права вимоги в строк до 31 травня 2016 року, а первісний кредитор зобов'язаний прийняти грошову суму зазначену в пункті 2.1 цього договору, що складає 145 000 доларів США, станом на 31 травня 2018 року курс НБУ становить 2609.89 грн. в еквіваленті до 100 доларів США, тобто заборгованість у гривнях складає 3770000 грн.

Також 29 січня 2015 року було укладено депозитний договір №324495 між ОСОБА_4 та ПАТ «Український Професійний Банк». 27 травня 2015 року укладено договір відступлення права вимоги між ОСОБА_4 (первісний кредитор) з однієї сторони, ОСОБА_2 з другої сторони, та ПАТ «Український Професійний Банк» (боржник) з третьої сторони. Згідно з п.1 п.п.1 цього договору ОСОБА_2 отримав змогу вимагати від ПАТ «Український Професійний Банк» (боржник) сплати грошових коштів за договором банківського вкладу №324495 від 29 січня 2015 року та за договором банківського вкладу №340898 від 29 квітня 2015 року.

За договором відступлення права вимоги новий кредитор зобов'язаний сплатити первісному кредитору вартість права вимоги в строк до 31 травня 2016 року, а первісний кредитор зобов'язаний прийняти грошову суму зазначену в пункті 2.1. цього договору, що складає 22 723, 25 євро 25 центів та 173 202,48 євро 48 центів. Загальна вартість права вимоги складає 195 925,73 євро 48 центів, що станом на 31 травня 2018 року по курсу НБУ становить 3040,11 євро 11 євро центів, заборгованість у гривнях складає 5 858 178 грн.

Після закінчення строку договорів відступлення права вимоги ОСОБА_2 коштів за даними договорами не повернув, у зв'язку із чим заявники мають намір звернутись до суду з позовом про стягнення коштів за договорами та стягнення коштів за нанесення шкоди здоров'ю неправомірними діями до ОСОБА_2

Стверджував, що невжиття заходів забезпечення позову у вигляді накладення арешту на все рухоме та нерухоме майно, а також на всі рахунки у банківських установах України ОСОБА_2, у подальшому може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 8 червня 2018 року заяву задоволено.

Накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно, а також на всі рахунки у банківських установах України, що належать ОСОБА_2 у сумі, еквівалентній сукупним коштам за договорами відступлення права вимоги, а саме 22 111 410 гривень.

Не погоджуючись з ухвалою, представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду скасувати та відмовити у задоволенні заяви про забезпечення позову, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи.

Вказувала, що заявник в своїй заяві про забезпечення позову не надав суду пропозицій щодо зустрічного забезпечення, а також не навів обґрунтування доцільності вжиття кожного заходу забезпечення, а тому суд першої інстанції повинен був повернути таку заяву без розгляду. Однак, суд розглянув заяву та задовольнив повністю, не вирішивши питання про зустрічне забезпечення.

Звертає увагу на те, що оскаржувана ухвала про забезпечення позову була прийнята судом першої інстанції з порушенням правил територіальної підсудності. Оскільки, як свідчить заява про забезпечення позову та додані до неї документи, в позові, який планували подати позивачі після забезпечення позову, буде ставитись питання про стягнення коштів по договорам, а невиконанням договору може бути завдана лише моральна шкода, а не шкода здоров'ю, отже такий позов не стосується відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; шкоди, заподіяної органом, який здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування тощо; позов не стосується захисту прав споживачів, такий позов повинен подаватись в загальному порядку - за зареєстрованим місцем проживання відповідача/особи, позов до якої забезпечується, а не за місцем проживання одного із заявників/майбутніх позивачів.

Стверджувала, що посилання в заяві про забезпечення позову на те, що ОСОБА_2 має значний достаток та змогу приховати чи іншим способом відчужити майно є єдиним аргументом заявників в обґрунтування заяви та накладення арешту на рухоме, нерухоме майно, а також грошові кошти ОСОБА_2 При цьому, посилання на значний достаток та змогу ОСОБА_2 приховати своє майно нічим не підтверджено, доказів «значного достатку» та/або наявності майна, а так само і доказів спроб приховати таке майно заявниками не подано. В той же час, згідно з нормами ст. 151 ЦПК, заява про забезпечення позову повинна, крім іншого, містити: предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову; захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності.

В судовому засіданні представник заявників ОСОБА_10 заперечував проти доводів апеляційної скарги, просив залишити ухвалу суду без змін.

Представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 та інші учасники справи в судове засідання не з'явилися, будучи повідомленими про день та час розгляду справи у встановленому законом порядку, про причини своєї неявки суд не повідомили, а тому колегія суддів вважала можливим розглянути справу у їх відсутність у відповідності до вимог ч.2 ст. 372 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, з'ясувавши обставини справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що у заяві наявні відомості щодо існуючого спору та намірів заявників звернутись до суду за захистом своїх порушених прав з відповідним позовом про стягнення коштів за вищезазначеними договорами до відповідача, тому дійшов висновку про задоволення заяви у повному обсязі, оскільки невжиття заходів забезпечення позову може в подальшому утруднити або унеможливити виконання рішення суду.

З висновками суду першої інстанції колегія суддів погоджується враховуючи наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Згідно з ч. 2 ст. 149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно з п.1 ч. 1 ст. 150 ЦПК України, позов забезпечується, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Частиною 3 ст. 150 ЦПК України встановлено, що заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Як вбачається з роз'яснень, викладених у п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 2 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів.

Подаючи заяву про забезпечення позову, що представник заявників просив забезпечити позов, шляхом накладення арешту на все рухоме та нерухоме майно, а також на всі рахунки у банківських установах України ОСОБА_2 у сумі еквівалентній сукупним коштам за договорами відступлення права вимоги, а саме 22 111 410 грн., посилаючись на те, що заявники мають намір подавати до суду позовну заяву до ОСОБА_11 про стягнення коштів за договорами та стягнення коштів за нанесення шкоди здоров'ю неправомірними діями. При цьому, вказував, що позов буде подано за місцем проживання одного з позивачів, а саме ОСОБА_4, у зв'язку з тим, що в позові буде ставитись питання про відшкодування шкоди здоров'ю, завданої у зв'язку з невиконанням договору та неповерненням коштів.

З огляду на викладене, враховуючи зміст заяви про забезпечення позову, предмет та значний розмір заявлених позовних вимог, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що наведені у заяві доводи дають підстави вважати, що невжиття заходів забезпечення позову може в подальшому утруднити або унеможливити виконання рішення суду.

Доводи апеляційної скарги про те, що заявник в своїй заяві про забезпечення позову не надав суду пропозицій щодо зустрічного забезпечення, колегія суддів не приймає до уваги, враховуючи наступне.

Відповідно до ч. 7 ст. 153 ЦПК України, в ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову і підстави його обрання та вирішує питання зустрічного забезпечення. Суд може також зазначити порядок виконання ухвали про забезпечення позову.

Частинами 1-4 статті 154 ЦПК України передбачено, що суд може вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (зустрічне забезпечення). Зустрічне забезпечення застосовується тільки у випадку забезпечення позову.

Суд зобов'язаний застосовувати зустрічне забезпечення, якщо: 1) позивач не має зареєстрованого в установленому законом порядку місця проживання (перебування) чи місцезнаходження на території України та майна, що знаходиться на території України, в розмірі, достатньому для відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові; або 2) суду надані докази того, що майновий стан позивача або його дії щодо відчуження майна чи інші дії можуть ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду про відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові.

Отже, за змістом зазначених положень, обов'язок суду застосувати зустрічне забезпечення в ухвалі про забезпечення позову, лише у двох конкретно визначених випадках.

Матеріали справи не містять будь-якої інформації про те, що заявники ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 не мають зареєстрованого в установленому законом порядку місця проживання (перебування) чи місцезнаходження на території України та майна, що знаходиться на території України, в розмірі, достатньому для відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові.

Крім того, суду не надано доказів того, що майновий стан заявників або їх дії щодо відчуження майна чи інші дії можуть ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду про відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові.

Доводи апеляційної скарги про порушення судом першої інстанції правил територіальної юрисдикції колегія суддів не вважає підставою для скасування оскаржуваної ухвали, оскільки зі змісту заяви вбачається, що заявники мають намір звернутись до Дарницького районного суду м. Києва, за місцем проживання одного з позивачів, оскільки в позові буде ставитись питання про відшкодування шкоди здоров'ю, завданої у зв'язку з невиконання договору та неповерненням коштів.

За п.1 ч.1 ст.152 ЦПК України заява про забезпечення позову подається до подання позовної заяви за правилами підсудності, встановленими ЦПК України щодо відповідного позову.

На час звернення заявників до Дарницького районного суду м. Києва із заявою про забезпечення позову судом першої інстанції не було порушено вимог процесуального закону щодо територіальної юрисдикції (підсудності), оскільки у заяві про забезпечення позову було обґрунтовано підстави звернення з заявою до Дарницького районного суду м. Києва.

Як встановлено судом апеляційної інстанції, заявниками було дотримано вимоги ч. 4 ст. 152 ЦПК України та пред'явлено до Дарницького районного суду м. Києва 18 червня 2018 року позов до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди здоров'ю та стягнення коштів за договором.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 02 липня 2018 року позовну заяву ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 до ОСОБА_2 про стягнення коштів за договором та відшкодування шкоди здоров'ю - передано на розгляд до Печерського районного суду м. Києва.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 13 серпня 2018 року у справі відкрито провадження та призначено підготовче судове засідання.

Доводи апелянта про те, що заява позивача ґрунтується на припущеннях, також не спростовують висновків суду першої інстанції, оскільки цивільний процесуальний закон не зобов'язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову. Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки відповідно до заявлених позовних вимог.

Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 «Про практику застосування судами процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову.

Забезпечення позову - це заходи цивільного процесуального припинення дій, які можуть утруднити виконання майбутнього рішення суду чи зробити його виконання неможливим. Вони повинні гарантувати можливість реалізації позовних вимог у разі задоволення позову. Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі для попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

З матеріалів справи вбачається, що до заяви про забезпечення позову представником позивачів було надано належним чином завірені копії договорів про відступлення права вимоги. Відповідно до договору про відступлення права вимоги, укладеного 26 травня 2015 року між ОСОБА_5, (первісний кредитор) з однієї сторони, ОСОБА_2 (новий кредитор) з другої сторони, та ПАТ «Український Професійний Банк» (боржник) з третьої сторони, ОСОБА_2 був зобов'язаний в строк до 31 травня 2016 року сплатити ОСОБА_5 суму банківського вкладу в розмірі 150 000 доларів США, що станом на 31 травня 2018 року становить 3 900 000 грн.

Відповідно до договору про відступлення права вимоги від 26 травня 2015 року, укладеного між ОСОБА_6 (первісний кредитор) з однієї сторони, ОСОБА_2, з другої сторони та ПАТ «Український Професійний Банк» (боржник) з третьої сторони, ОСОБА_2 зобов'язався сплатити ОСОБА_6 в строк до 31 травня 2016 року грошову суму банківського вкладу , зазначену в пункті 2.1 цього договору, що складає 278 064,59 євро, і станом на 31 травня 2018 року становить 8 583 231 гривень.

Відповідно до договору про відступлення права вимоги від 26 травня 2015 року, укладеного між ОСОБА_7 (первісний кредитор) з однієї сторони, ОСОБА_2 (новий кредитор), з другої сторони та ПАТ «Український Професійний Банк» (боржник) з третьої сторони, ОСОБА_2 зобов'язаний сплатити первісному кредитору вартість права вимоги в строк до 31 травня 2016 року, що складає суму банківського вкладу 145 000 доларів США, станом на 31 травня 2018 року становить 3770000 грн.

Відповідно до договору про відступлення права вимоги від 27 травня 2015 року, укладеного між ОСОБА_4 (первісний кредитор) з однієї сторони, ОСОБА_2 з другої сторони, та ПАТ «Український Професійний Банк» (боржник) з третьої сторони ОСОБА_2 зобов'язаний сплатити первісному кредитору вартість права вимоги в строк до 31 травня 2016 року, на загальну суму 195 925,73 євро 48 центів, що станом на 31 травня 2018 року становить 5 858 178 грн.

Враховуючи вищевикладене, достатність у матеріалах справи даних про наявність відомостей щодо існуючого спору між сторонами, суд першої інстанції обґрунтовано вважав, що представник заявників навів реальні підстави для забезпечення позову, оскільки існує загроза утруднення виконання рішення суду або його невиконання у разі задоволення позову.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують і не дають підстав вважати, що оскаржувана ухвала постановлена з порушенням норм процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що ухвала суду постановлена з додержанням норм процесуального права, є законною і обґрунтованою, підстав для її скасування не вбачається, тому апеляційну скаргу ОСОБА_2 необхідно залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу - залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 374, 375, 381-383 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, яка подана його представником ОСОБА_3, - залишити без задоволення.

Ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 08 червня 2018 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складено 22 грудня 2018 року.

Суддя - доповідач: Ящук Т.І.

Судді: Немировська О.В.

Чобіток А.О.