ПОСТАНОВА

Іменем України

28 грудня 2018 року м. Кропивницький

справа № 405/6259/18

провадження № 22-ц/4809/552/18

Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

ОСОБА_1 (головуючий, суддя-доповідач), ОСОБА_2, ОСОБА_3,

за участю секретаря судового засідання Тимошенко Т. О.,

учасники справи:

заявник ОСОБА_4,

боржник ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_4 на ухвалу Ленінського районного суду м. Кіровограда (суддя Шевченко І. М.) від 23 жовтня 2018 року,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2018 року ОСОБА_4 звернувся до суду із заявою у про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_5 аліментів на утримання дочки ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі ? частки з усіх видів її заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця з дня подання заяви і до досягнення дитиною повноліття 29 квітня 2024 року.

Заявник вказував на те, що після розлучення з ОСОБА_5 їх малолітні дочка проживає з ним, мати дитини проживає окремо і участі в утриманні дочки не приймає.

28 вересня Ленінський районний суд м. Кіровограда видав судовий наказ про стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 аліментів на утримання дитини ОСОБА_4 М, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) платника аліментів щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, до повноліття доньки, тобто до 29 квітня 2024 року, починаючи стягнення з моменту звернення в суд з 13 вересня 2018 року.

12 жовтня 2018 року ОСОБА_5 звернулася до суду із заявою про визнання виконавчого документа (судового наказу) таким, що не підлягає виконанню.

Вимоги заяви обґрунтовано тим, що ОСОБА_4 умисно приховав від суду наступні ряд суттєвих обставин, а саме:

- наявність рішення виконавчого комітету №651 від 18 грудня 2015 року, яким визначено місце проживання малолітнього сина ОСОБА_7 разом із заявницею ОСОБА_5;

- наявність висновку виконавчого комітету № 2206/490524, від 14 травня 2018 року, згідно якого місце проживання малолітнього сина ОСОБА_7 та малолітньої доньки ОСОБА_6 визначено разом із заявником ОСОБА_5;

- наявність рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда, від 23 травня 2018 року справа № 405/4134/17, провадження № 2/405/994/17, яким визначено місце проживання малолітнього сина ОСОБА_7 разом із заявницею ОСОБА_5;

- наявність на розгляді в Ленінському районному суді м. Кіровограда позову (справа № 405/2749/18) про визначення місця проживання доньки ОСОБА_6 разом із заявницею ОСОБА_5;

- наявність судового наказу від 05 червня 20148 року, виданого Кіровським районним судом м. Кіровограда, справа № 404/3258/18, провадження № 2-н/404/266/18, про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 аліментів на утримання двох дітей: сина ОСОБА_7 та малолітньої дочки ОСОБА_6

Ухвалою Ленінського районного суду м. Кіровограда від 23 жовтня 2018 року заяву ОСОБА_5 задоволено. Суд визнав таким, що не підлягає виконанню виконавчий документ - судовий наказ, виданий Ленінським районним судом м. Кіровограда 28 вересня 2018 року по справі № 405/6259/18, провадження № 2н/405/207/18.

Мотивуючи ухвалене рішення, суд послався на норми ст. ст. 173, 432 ч. 1, 2 ЦПК України.

ОСОБА_4 оскаржив ухвалу суду в апеляційному порядку. У поданій ним апеляційній скарзі просив скасувати ухвалу суду першої інстанції від 23 жовтня 2018 року і прийняти нове рішення по суті заяви ОСОБА_5

В апеляційній скарзі стягував стверджував, що оскаржувана ним ухвала суду є незаконною і необґрунтованою. Так, за його твердженням, суд не навів мотивів ухваленого ним рішення, висновки суду щодо доводів сторін відсутні. Суд не врахував, що наявність будь-яких спорів між батьками не звільняє їх від обовязку утримувати дитину. Зокрема, наявність у провадженні суду іншої справи за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про встановлення місця проживання дочки не спростовує, а навпаки, підтверджує той факт, що дитина проживає з батьком.

ОСОБА_8 скористалася своїм правом на дати відзив на апеляційну скаргу в якому висловила свою незгоду з доводами стягувача та заперечила проти задоволення його вимог. Вона стверджує, що стягувач скористався процесуальними особливостями наказового провадження та приховав від суду ряд суттєвих обставин, які вона виклала у своїй заяві про визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню і які врахував суд першої інстанції та задовольнив її заяву.

У судовому засіданні в суді апеляційної інстанції стягувач та його представник адвокат ОСОБА_9 підтримали апеляційну скаргу.

Боржник ОСОБА_5 повідомлена належним чином про час, дату та місце розгляду справи в судове засідання не зявилася, але подала заяву про розгляд справи без її присутності.

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_4 підлягає задоволенню з таких підстав.

Суд першої інстанції встановив такі обставини:

28 верестя 2018 року Ленінський районний суд м. Кіровограда видав судовий наказ за заявою ОСОБА_4 про стягнення з ОСОБА_5 аліментів на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_6 (справа № 405/6259/18, провадження № 2-н/405/207/18).

10 травня 2018 року Ленінським районним судом м. Кіровограда відкрито провадження у цивільній справі № 405/2749/18, провадження № 2/405/526/18, за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на пердмет спору: орган опіки та піклування Міської ради міста Кропивницького про визначення місця проживання дитини (дочки ОСОБА_4 М.) та встановлення часу участі у спілкуванні та вихованні дитини.

Згідно висновку Виконавчого комітету Кіровоградської міської ради від 14 травня 2018 року № 2206/490524 орган опіки і піклування визнав доцільним і рекомендував суду визначити місце проживання малолітніх дітей ОСОБА_6 та ОСОБА_7 разом з матірю ОСОБА_5

Рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 23 травня 2018 року у цивільній справі № 405/4134/1/, провадження № 2/405/994/17, визначено місце проживання малолітньої дитини сина ОСОБА_7, 27 жовтня, ІНФОРМАЦІЯ_2, разом з матірю ОСОБА_5 за адресою м. Кропивницький, вул. Затишна, буд. 11

05 червня 20148 року Кіровським районним судом м. Кіровограда видано судовий наказ у справі № 404/3258/18, провадження 2-н/404/266/18 за заявою ОСОБА_5 про стягнення з ОСОБА_4 аліментів на утримання дітей ОСОБА_6 та ОСОБА_4

Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 12 жовтня 2018 року судовий наказ виданий Кіровським районним судом м. Кіровограда 05 червня 2018 року про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 аліментів на утримання доньки ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, скасовано за нововиявленими обставинами.

Згідно норм ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Будь-яке судове рішення має відповідати цим вимогам.

Проте, оскаржувана ухвала має невідповідність вимогам ст. ст. 260, 263 ЦПК України так, як суд не навів мотивів, з яких він дійшов висновку про визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню.

Пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобовязує суди обґрунтовувати свої рішення, хоча і не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент сторін. Міра, до якої суд має виконати обовязок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAIN, № 4909/04, # 58, ЄСПЛ, 10 лютого 2010 року).

Суд зобовязаний мотивувати прийняття або відхилення аргументів сторін, особливо тих, які є доречними і суттєвими у конкретній справі. Просте цитування норми закону, яку застосовує суд, не можна вважати достатнім мотивуванням прийнятого судом рішення.

Однак, суд першої інстанції не виконав свій обовязок мотивувати прийняте рішення.

Згідно ч. 1, 3 ст. 160 ЦПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу. Судовий наказ підлягає виконанню за правилами, встановленими для виконання судових рішень у порядку, встановленому законом.

Судовий наказ являється виконавчим документом (п. 1-1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження»).

Згідно ч. 2 ст. 432 ЦПК України суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обовязок боржника відсутній повністю чи частково у звязку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Частина 2 ст. 432 ЦПК України передбачає невичерпний перелік самостійних підстав для визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню. Наявність таких обставин підлягає доказуванню боржником.

З яких підстав суд першої інстанції визнав судовий наказ таким, що не підлягає виконанню невідомо.

Зміст заяви ОСОБА_5 про визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню вказує на те, що вона вважає, що її обовязок сплачувати аліменти на утримання малолітньої дочки ОСОБА_10 відсутній так, як існує інший судовий наказ по стягнення з ОСОБА_7 на її користь аліментів на утримання цієї дитина а також у звязку з тим, що орган опіки і піклування рекомендував суду визначити місце проживання дочки з нею і на час видачі судового наказу в провадженні суду знаходилася цивільна справа про визначення місця проживання дитини.

Батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття (ст. 180 СК України).

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (ч. 3 ст. 181 СК України).

Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину (ч. 5 ст. 183 СК України).

Згідно норм ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Апеляційний суд встановив, що рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 27 травня 2015 року (а. с. 5) шлюб мі ОСОБА_4 і ОСОБА_5 розірвано. Сторони проживають окремо один від одного.

Рішенням Виконавчого комітету Кіровоградської міської ради від 18 грудня 2015 року № 651 (а. с. 15) визначено місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, разом з батьком ОСОБА_4, а малолітньої дитини ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3, з матірю ОСОБА_5

Факт проживання ОСОБА_6 з батьком підтверджується наданими стягувачем довідками КП «ЖЕК № 2» (а. с. 4, 28).

Та обставина, що ОСОБА_5 предявила позов до ОСОБА_4 про визначення місця проживання дочки з нею і орган опіки та піклування рекомендував суду визначити місце проживання дитини з матірю не спростовує той факт, що на час видачі судового наказу дитина проживала з батьком. Місце її проживання, визначене рішенням органу опіки та піклування від 18 грудня 2015 року № 651, є незмінним до ухвалення судом відповідного рішення у справі ЄУН 405/2749/18. В цьому випадку рішення органу опіки та піклування не являється рішенням по суті спору, а рекомендацією для суду щодо його вирішення (ч. 5 ст. 19 СК України).

Оскільки на час постановленням судом першої інстанції оскаржуваної ухвали місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_6 залишалося разом з батьком, то відсутні підстави вважать, що обовязок ОСОБА_5 сплачувати аліменти на утримання дитини відсутній.

Посилання заявника на наявність судового рішення про визначення місця проживання малолітнього сина з нею не являється належним доказом відсутності обовязку сплачувати аліменти на утримання дочки.

Судовий наказ від 05 червня 2018 року ЄУН 404/3258/18 також не може бути підставою для задоволення вимог ОСОБА_5 так, як питання чинності вказаного рішення остаточно не вирішено. Рішенням Кіровоградського районного суду м. Кіровограда від 12 жовтня 2018 року (а. с. 24 26) вказаний судовий наказ переглянутий за ново виявленими обставинами , при цьому суд відмовив ОСОБА_5 у задоволенні її заяви про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_4 аліментів на утримання їх дочки ОСОБА_10. Наразі це рішення суду переглядається а апеляційному порядку.

Колегія суддів вважає, що боржник не довів наявність підстав для визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню.

У звязку з тим, що ухвала суду першої інстанції не відповідає критеріям законності, обґрунтованості та справедливості, відповідно до приписів ст. 376 ЦПК України, таке рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмовою в задоволенні заяви ОСОБА_5

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 382 384, 432ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Вимоги апеляційної скарги ОСОБА_4 задовольнити.

Ухвалу Ленінського районного суду м. Кіровограда від 23 жовтня 2018 року скасувати і ухвалити нове рішення.

У задоволенні заяви ОСОБА_5 про визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 08 січня 2019 року.

Головуючий О. Л. Карпенко

Судді: C. А. Кіселик

ОСОБА_3