Справа № 466/2538/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«28» грудня 2018 року Шевченківський районний суд м. Львова

в складі : головуючого - судді Кавацюка В.І.

при секретарі Павлишин К.І.

учасники справи: позивача ОСОБА_1

відповідач ОСОБА_2

представник відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження залі суду в м. Львові

цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди,

у с т а н о в и в:

У квітні 2017 року ОСОБА_1 предявив в суд позов до ОСОБА_2 про захист прав споживача та стягнення моральної шкоди.

В обґрунтування своїх вимог зіслався на те, що 09 березня 2009 року мешканцями їхнього підїзду було придбано у фізичної особи підприємця ОСОБА_2 і встановлено систему контролю та обмеження доступу до їх підїзду за адресою: м. Львів, вул. Б. Хмельницького, 267, шостий підїзд, а саме встановлено двері з домофоном.

13 жовтня 2014 року він уклав з підприємцем ОСОБА_2 договір №104 про надання послуг з ремонту і технічного обслуговування цих дверей з домофоном.

16 лютого 2016 року та 14 березня 2016 року він, ОСОБА_1, направив підприємцеві ОСОБА_2 листи з повідомленням про поломку домофону, однак жодної реакції на скарги не було.

Отже відповідач ОСОБА_2С не виконує свого обовязку забезпечити нормальну роботу системи, і тому він з 16 лютого 2016 року по 01 березня 2017 року не міг користуватись цією послугою.

10 лютого 2017 року Шевченківський районний суд м. Львова ухвалив рішення у справі №466/4364/16-ц, яким визнав порушення прав споживача, і зобовязав ОСОБА_2 забезпечити нормальну роботу системи.

Неправомірними діями відповідача йому заподіяна моральна шкода, яка полягає у душевних стражданнях через неможливість користування своєю власністю, а саме системою контролю та обмеження доступу. Перебої з роботою системи змушували його докладати додаткових зусиль для забезпечення контролю та доступу до приміщень будинку. Люди, які приходили до нього додому, не мали можливості сповістити його про свій прихід, бо не могли скористатись ні домофоном, ні дзвінком у двері, оскільки вхідні двері постійно закриті. Оскільки він мешкає на шостому поверсі, то відчинити двері він міг тільки особисто, спустившись на перший поверх.

Додаткові незручності у користуванні своєю власністю проявлялись тоді, коли він залишався вдома зі своєю дитиною (ІНФОРМАЦІЯ_1) і не міг спуститись на перший поверх і відчинити людині двері.

01 березня 2017 року відповідач провів ремонтні роботи і система почала працювати, однак вже 06 квітня 2017 року система знову перестала працювати і досі не працює.

Розмір моральної шкоди він визначає, виходячи з трикратного розміру неоподатковуваного мінімуму доходів громадян (17,00грн. х 3 = 51,00грн.) і кількості днів, у які не працювала система (378 днів), а тому її розмір становить 51 грн. х 378 днів = 19 278,00грн.

З огляду на вищенаведене просить ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача ОСОБА_2 на свою користь 19 278,00 грн. у відшкодування заподіяної моральної шкоди.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1, який був допитаний за його клопотання в якості свідка, позовні вимог підтримав, покликаючись на обставини, які викладені в позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_3 в судовому засіданні позов не визнали, зіславшись на доводи, які викладені в долученому до справи письмовому запереченні.

В судове засідання, яке було призначено на 28 грудня 2018 року о 14.30 год. позивач ОСОБА_1, відповідач ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_3 не зявились та в матеріалах справи містяться їх заяви з проханням проводити подальший розгляд справи без їх участі.

У відповідності до положень ч.2 ст. 247 ЦПК України у звязку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового засідання 28 грудня 2018 року за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши показання позивача ОСОБА_1 в якості свідка, пояснення відповідача ОСОБА_2 та його представника ОСОБА_3, показання допитаної в якості свідка дружини позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_4, зясувавши обставини, на які сторони покликаються як на підставу своїх вимог та заперечень, дослідивши зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до положень ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно з приписами ст. 5 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

У відповідності до ст. ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до п.п. 2, 5 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право, зокрема, на належну якість продукції та обслуговування і відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону.

В судовому засіданні встановлено, що позивач ОСОБА_1 з 28 листопада 2012 року зареєстрований та проживає у ІНФОРМАЦІЯ_2, яка належить на праві приватної власності його матері ОСОБА_5 Вказана квартира розташована на шостому поверсі в шостому підїзді цього будинку.

09 березня 2009 року мешканцями будинку за адресою: м. Львів, вул. Б. Хмельницького, 267, підїзд 6, було придбано у фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 і встановлено систему контролю та обмеження доступу до підїзду №6 будинку за адресою: м. Львів, вул. Б. Хмельницького, 267, а саме: вхідні металеві двері в підїзд з домофоном.

13 жовтня 2014 року позивач ОСОБА_1 уклав з ФОП ОСОБА_2 договір про технічне обслуговування системи контролю та обмеження доступу (СКД).

Відповідно до п. 3.1.3 цього договору виконавець зобовязується забезпечити нормальну роботу СКД протягом всього строку її використання замовником, зокрема усувати недоліки протягом 36 годин або, якщо їх ремонт неможливий, виконувати заміну елементів СКД протягом 3 (трьох) робочих днів після отримання виконавцем інформації про несправність за умовами своєчасної сплати послуг замовником.

З пояснень позивача, даних в судовому засіданні та позовної заяви вбачається, що 16 лютого 2016 року та 14 березня 2016 року позивач ОСОБА_1 направляв листи підприємцеві ОСОБА_2 з повідомленням про поломку домофону, однак жодної реакції на такі звернення не було.

Положеннями ст. 901 ЦК України передбачено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобовязується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобовязується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до п.3.2.4. договору, копія якого долучена до матеріалів справи, обовязок повідомлення про несправності та виявлені недоліки в роботі домофону лежить на замовнику.

Згідно з п.3.2.1 цього договору замовник зобовязується оплачувати послуги виконавця авансом до 15 числа наступного місяця в розмірі, встановленому у п.2.2 договору, на рахунок підрядника за реквізитами, вказаними в квитанції, через відділення поштового звязку або вказаного банку.

Як вбачається з пояснень відповідача ОСОБА_2 та його представника ОСОБА_3 в судовому засіданні жодних листів від позивача ОСОБА_1 про відсутність звязку з трубкою у його квартирі і переговорним пристроєм на вхідних дверях до підїзду будинку, на які позивач покликається в своїй позовній заяві, він не отримував та позивачем ОСОБА_1 не подано жодних доказів про отримання таких повідомлень. Крім цього, позивач ОСОБА_1 з часу укладення договору, а саме з 13 жовтня 2014 року в порушення п. 3.2.1 договору не проводив оплату за надані послуги, а тому обслуговування СКД здійснювалось безпосередньо у шостому підїзді будинку №267 по вул. Б.Хмельницького в м. Львові згідно договорів які укладені з іншими мешканцями будинку.

Судом також встановлено, що рішенням Шевченківського районного суду м. Львова в цивільній справі №466/4364/16-ц від 10 лютого 2017 року було задоволено позов ОСОБА_1 та вирішено зобовязати фізичну особу підприємця ОСОБА_2 забезпечити нормальну роботу системи контролю та обмеження доступу за адресою: АДРЕСА_1 відповідно до договору №104 (90493201) від 13 жовтня 2014 року про технічне обслуговування системи контролю та обмеження доступу (СКД), який укладений між замовником ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_2

Із заяви про добровільне виконання рішення суду, яке підписане позивачем ОСОБА_1 01 березня 2017 року та відповідачем ОСОБА_2, вбачається, що претензій по виконанню рішення суду у ОСОБА_1 не має.

З долученої до справи копії службової записки працівника технічної служби ОСОБА_6 на адресу ФОП ОСОБА_2 від 01 березня 2017 року вбачається, що при проведенні ним перевірки роботи домофонної системи за адресою: м Львів, АДРЕСА_2 було встановлено наступні факти: двері і замок функціонують згідно параметрів, закриті і відкриваються авторизованими електронними ключами. Визивна панель (переговорний пристрій) на дверях будинку, кнопка виходу з підїзду, двернийдотяжчик, блок управління і блок комутації знаходяться у справному стані. При перевірці абонентського апарату безпосередньо у квартирі №201 було виявлено пошкодження провідникового звязку, а саме дріт був відірваний з зажимної клеми.

Крім цього, з матеріалів справи (витягу з боргових проплат абонентів) вбачається, що у позивача ОСОБА_1 дійсно наявна заборгованість за надані послуги згідно договору №90493201 про технічне обслуговування системи контролю та обмеження доступу (СКД) від 13 жовтня 2014 року, а саме не проводиться оплата з моменту підписання договору позивачем.

Судом також встановлено, що з боку мешканців інших квартир, які розташовані в шостому підїзді будинку №267 по вул. Б.Хмельницького в м. Львові, до відповідача ОСОБА_2 не надходило якихось скарг чи звернень щодо неналежного виконання ним умов договору про встановлення системи контролю та обмежень доступу (СКД) та щодо несправностей чи недоліків в роботі встановленої домофонної системи в цьому підїзді.

Відповідно до ч.2 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» при задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

На думку суду, у справі не встановлено обставин, з якими закон повязує право споживача на відшкодування моральної шкоди, з огляду на наступне.

Згідно зі ст. 611 ЦК України моральна шкода підлягає відшкодуванню у разі порушення зобов'язання, якщо таке відшкодування встановлено договором або законом.

За правилам ст. 4 ч. 1 п. 5 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі мають право на відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону.

Положеннями ст. 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

У відповідності до п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної шкоди» від 31.03.1995 р. №4, позивачем має бути доведено в чому полягає ця шкода, з яких міркувань він виходив визначаючи розмір шкоди та якими доказами це підтверджується.

Враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку про необґрунтованість позову, оскільки суду не надано належних доказів душевних страждань позивача, приниженості честі та гідності, нібито несправним домофоном, існування факту заподіяння йому моральної шкоди діями відповідача, факту протиправної поведінки відповідача, внаслідок чого йому могло б бути завдано моральної шкоди.

Твердження позивача про нібито неможливість доступу працівників швидкої медичної допомоги до АДРЕСА_3 спростовується листом №651 від 06.07.2017 року, який позивач надав суду, оскільки в ньому вказано, що всі бригади швидкої медичної допомоги оглянули пацієнта та надали невідкладну медичну допомогу.

Відповідно до ст.145 ЦПК України, призначення експертизи є обовязковим у разі заявлення клопотання про призначення експертизи обома сторонами. Призначення експертизи є обовязковим також за клопотанням хоча б однієї із сторін, якщо у справі необхідно встановити характер і ступінь ушкодження здоровя, психічний стан особи, вік особи, якщо про це немає необхідних документів і неможливо їх одержати.

06 листопада 2018 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про те, що він відмовляється від проведення призначеної ухвалою суду від 31 травня 2018 року судово-психологічної експертизи та просить розглядати справу за наявними у справі доказами без його участі.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обовязків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Необхідними елементами складу цивільного правопорушення, як підстави деліктної відповідальності є шкода, протиправна поведінка, причинний зв'язок між шкодою та протиправною поведінкою винної особи.

Відсутність хоча б однієї складової виключає обов'язок по відшкодуванню шкоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно з положеннями ст. 263 ЦПК України законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Аналізуючи вищенаведені обставини, оскільки суду не надано жодних належних та допустимих доказів на підтвердження заподіяння позивачу моральної шкоди, зокрема, про характер та обсяг страждань позивача чи тяжкість вимушених змін у його життєвих стосунках та побуті внаслідок неправомірних дій відповідача, суд вважає за необхідне в позові відмовити.

Керуючись ст. ст. 3, 4, 5, 10, 12, 13, 76, 77, 78, 79, 81, 82, 83, 89, 258, 259, 263, 264, 265, 268 ЦПК України, ст. ст. 11, 13, 14, 15 16, 23, 1167 ЦК України, Законом України «Про захист прав споживачів», суд

в и р і ш и в:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди відмовити у звязку з його безпідставністю.

Рішення може бути повністю або частково оскаржено в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів, який обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

позивач: ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, зареєстроване місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_4;

відповідач: ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_5, РНОКПП НОМЕР_1, зареєстроване місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_6.

Повний текст рішення складено 08 січня 2019 року.

Суддя ОСОБА_7