Постанова

Іменем України

10 жовтня 2018 року

м. Київ

справа № 686/26194/14-ц

провадження № 61-6589зпв18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

Головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Антоненко Н. О. (суддя-доповідач), Коротуна В. М., Крата В. І., Сімоненко В. М.,

розглянувши без повідомлення та виклику учасників справи заяву ОСОБА_4 про перегляд рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 24 квітня 2015 року, ухвали апеляційного суду Хмельницької області від 05 грудня 2016 року та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 вересня 2017 року у справі за позовом відкритого акціонерного товариства національної акціонерної страхової компанії «Оранта» до ОСОБА_4, третя особа - публічне акціонерне товариство «Страхова компанія «Країна», про відшкодування в порядку регресу шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2014 року відкрите акціонерне товариство національна акціонерна страхова компанія «Оранта» (далі - ВАТ НАСК «Оранта») звернулося до суду із зазначеним позовом, мотивуючи вимоги тим, що між ним та ОСОБА_4 укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності. 21 жовтня 2011 року о 17:00 годині з вини відповідача, який керуючи автомобілем ВАЗ, номерний знак НОМЕР_1 на вул. Західно-Окружна, 5/1 у м. Хмельницькому, порушивши вимоги п. 10.1 Правил дорожнього руху України, не надав переваги у русі автомобілю ВАЗ, номерний знак НОМЕР_2, який рухався зліва від нього в попутному напрямку, не вибрав безпечної дистанції, внаслідок чого допустив з ним зіткнення.

Рішенням господарського суду м. Києва від 10 вересня 2012 року з позивача стягнуто на користь ПАТ СК України «Країна» відшкодування шкоди в порядку регресу в сумі 9 155,33 грн. Посилаючись на те, що відповідач не повідомив страховика про настання страхового випадку у строки, передбачені статтями 33, 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ВАТ НАСК «Оранта» просило стягнути з ОСОБА_4 в порядку регресу страхове відшкодування у сумі 9 155,33 грн.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 14 травня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Хмельницької області від 05 грудня 2016 року, позов ВАТ НАСК «Оранта» задоволено. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ВАТ НАСК «Оранта» в порядку регресу 9 155,33 грн. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 вересня 2017 року касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилено, рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 14 травня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Хмельницької області від 05 грудня 2016 року залишено без змін.

У грудні 2017 року ОСОБА_4 звернувся до Верховного Суду України із заявою про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 вересня 2017 року з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 355 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), неоднакового застосування судами касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, а саме підпунктів 33.1.4 пункту 33.1 статті 33, підпункту «ґ» підпункту 38.1.1 пункту 38.1 статті 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

На підтвердження зазначеної підстави подання заяви ОСОБА_4 надає постанову Верховного Суду України від 16 вересня 2015 року в справі № 6-284цс15.

Ураховуючи те, що ОСОБА_4 як на приклад неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права посилається на постанову Верховного Суду України, його заява підлягає розгляду в порядку, передбаченому пунктом 4 частини першої статті 355 ЦПК України у зв'язку з невідповідністю судового рішення суду касаційної інстанції викладеному в постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» (далі - Закон від 3 жовтня 2017 року), за яким судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд (стаття 388 ЦПК України).

Відповідно до підпункту 1 пункту 1 розділу XIII ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» заяви про перегляд судових рішень Верховним Судом України у цивільних справах, які подані та розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку колегією у складі трьох або більшої непарної кількості суддів за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. Такі заяви розглядаються без повідомлення та виклику учасників справи, за винятком випадку, коли суд з огляду на обставини справи ухвалить рішення про інше.

05 лютого 2018 року заяву ОСОБА_4 передано до Касаційного цивільного суду в складі Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 19 березня 2018 року відкрито провадження за заявоюОСОБА_4 про перегляд рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 24 квітня 2015 року, ухвали апеляційного суду Хмельницької області від 05 грудня 2016 року та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 вересня 2017 року у вказаній справі та витребувано справу із Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області.

Ухвалою Верховного Суду у складі судді Касаційного цивільного суду Антоненко Н. О. від 21 серпня 2018 року справу призначено до розгляду.

У поданій до Верховного Суду України заяві ОСОБА_4 просить скасувати ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 вересня 2017 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволення позову.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши наведені в заяві доводи, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що заява не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 355 ЦПК України заява про перегляд судових рішень у цивільних справах може бути подана з підстави невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції викладеному в постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

Відповідно до змісту статті 360-4 ЦПК України Верховний Суд України за наявності підстави, передбаченої пунктом 4 частини першої статті 355 ЦПК України, скасовує судове рішення у справі, яка переглядається та ухвалює нове судове рішення, якщо установить, що воно ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення спору.

Суди встановили, що 21 жовтня 2011 року о 17:00 годині ОСОБА_4, керуючи автомобілем ВАЗ 2103, номерний знак НОМЕР_1 на вул. Західно-Окружній, 5/1 у м. Хмельницькому, в порушення вимог пункту 10.1 правил дорожнього руху під час перестроювання ліворуч, не надав переваги у русі автомобілю ВАЗ, номерний знак НОМЕР_2, що рухався зліва від нього в попутному напрямку, не вибрав безпечної дистанції, внаслідок чого допустив з ним зіткнення, в результаті якого автомобілі отримали механічні пошкодження.

Постановою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 08 листопада 2011 року ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП

Згідно з полісом цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 30 квітня 2011 року цивільно-правова відповідальність ОСОБА_4 була застрахована у ВАТ НАСК «Оранта».

Майнові інтереси власника автомобіля марки ВАЗ 210994-20, номерний знак НОМЕР_2, пошкодженого в ДТП 21 жовтня 2011 року з вини ОСОБА_4, за договором добровільного страхування від 15 серпня 2011 року ПАТ застрахувала «СК «Країна».

Рішенням господарського суду м. Києва від 10 вересня 2012 року з ВАТ НАСК «Оранта» на користь ПАТ «СК «Країна», яка на підставі договору відшкодувала власнику автомобіля ВАЗ 210994-20 страхове відшкодування у зв'язку з його пошкодженням в ДТП 21 жовтня 2011 року, стягнуто 9 155.33 грн страхового відшкодування та 1609,50 судового збору.

У справі, яка переглядається, суди першої та апеляційної інстанцій, з висновками якого погодився й суд касаційної інстанції, установивши, що право регресної вимоги у ВАТ НАСК «Оранта» у порядку, передбаченому підпунктом ґ пункту 38.1.1 статті 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» виникло після постановлення Господарським судом м. Києва рішення про стягнення з позивача страхового відшкодування на користь страховика потерпілого, дійшли висновку про те, що неповідомлення відповідачем позивача про настання страхового випадку в порушення підпункту 33.1.4 пункту 33.1 статті 33, підпункту «ґ» підпункту 38,1.1, пункту 38.1 статті 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» є підставою для стягнення з відповідача страхового відшкодування в порядку регресу.

У постанові від 16 вересня 2015 року в справі №6-284цс15 Верховний Суд України зробив висновок про те, що підпунктом 33.1.4 пункту 33.1 статті 33, підпунктом «ґ» підпункту 38.1.1 пункту 38.1 статті 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин) установлено обов'язок особи невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди (далі - ДТП), яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування, письмово повідомити страховика про настання ДТП. Такий обов'язок установлений законодавством для надання страховику можливості перевірити обставини ДТП власними силами і запобігти необґрунтованим виплатам. Факт настання страхового випадку ніким не оспорюється; він зафіксований правоохоронними органами; відповідач, як особа, винна в ДТП, притягнутий до адміністративної відповідальності; сам страховик його визнав, добровільно сплативши страхове відшкодування, тому сам по собі факт неповідомлення відповідачем страховику про настання страхового випадку не може бути покладений в основу ухвалення рішення, яке в своїй основі повинно базуватись на загальних положеннях про відшкодування збитків у позадоговірних зобов'язаннях, адже регресні зобов'язання входять до групи позадоговірних, тому спори з них мають вирішуватись у загальному порядку відшкодування збитків.

Порівняння з висновком, який в своїй постанові зробив Верховний Суд України, із судовими рішеннями, про перегляд яких подано заяву, не дає підстав для висновку про невідповідність судових рішень, про перегляд яких подано заяву, викладеним в постанові Верховного Суду України висновкам щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права, оскільки правовідносини у судових рішеннях, про перегляд яких подано заяву, та у постанові, яка надана як приклад, не є подібними, оскільки у даній справі страховик (позивач) про факт ДТП довідався у справі про стягнення з нього страхового відшкодування у зв'язку пошкодженням в ДТП 21 жовтня 2011 року автомобіля ВАЗ 210994-20, добровільно страхове відшкодування не сплачував.

Оскільки надана заявником постанова Верховного Суду України не вказує на невідповідність судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права, вважати заяву ОСОБА_4 обґрунтованою немає підстав.

Керуючись підпунктом 1 пункту першого розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону від 3 жовтня 2017 року, статтями 355, 3603, 3605 ЦПК України (в редакції, яка діяла на момент подання заяви), Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_4 про перегляд рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 24 квітня 2015 року, ухвали апеляційного суду Хмельницької області від 05 грудня 2016 року та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 вересня 2017 року відмовити.

Постанова є остаточною і може бути переглянута лише з підстави, передбаченої пунктом 2 частини третьої статті 423 ЦПК України.

Головуючий М. Є. Червинська

Судді: Н. О. Антоненко

В. М. Коротун

В. І. Крат

В. М. Сімоненко