Єдиний унікальний номер: 378/137/18
Провадження № 2/378/78/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" червня 2018 р. Ставищенський районний суд Київської області в складі:

головуючого - судді: Скороход Т. Н.

за участю секретаря: Соколової О.А.,

позивача: ОСОБА_1,

її представника: ОСОБА_2,

відповідача: ОСОБА_3,

його представника: ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Ставище справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа: ОСОБА_5, про стягнення матеріальної та моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

До суду з названим позовом звернулась ОСОБА_1, посилаючись на те, що 19 червня 2015 року, близько 6 год. 35 хв., в м. Біла Церква, відповідач, керуючи власним автомобілем Ford Sierra, д. н. з. АІ 25-22 АІ, рухаючись по вул. Таращанській, здійснив наїзд на неї, коли вона сиділа на лавочці біля магазину. В подальшому її було доставлено в травматологічне відділення Білоцерківської міської лікарні № 2 з діагнозом забій грудної клітини, забій мяких тканин обох гомілок, підшкірна гематома лівої гомілки, де лікувалася стаціонарно з 19 червня 2015 року по 15 липня 2015 року та з 28 вересня 2015 року по 20 жовтня 2015 року, а також амбулаторно з 15 лютого 2016 року по 4 березня 2016 року та з 11 липня 2016 року по 25 липня 2016 року. 1 липня 2015 року їй була проведена операція з видалення внутрітканинної гематоми в області с/з лівої гомілки. Удар автомобіля відповідача по її ногах призвів до виникнення у неї захворювання варикозного розширення підшкірних вен лівої нижньої кінцівки та полінейропатії нижніх кінцівок. Згідно висновку судово-медичної експертизи № 327/д від 19 листопада 2015 року заподіяні їй тілесні ушкодження відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоровя. Також їй завдано моральну шкоду, яка виразилась у фізичних та моральних стражданнях, стан її здоровя погіршився. Тривалий час не могла користуватися всіма благами звичного життя, вже ніколи не буде повноцінно здоровою, як до скоєного наїзду.

Просить суд стягнути з відповідача матеріальну шкоду в розмірі 12655,59 грн. та моральну шкоду в розмірі 44676 грн.

В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали, підтвердили обставини, викладені в позові. Крім того, позивач у судовому засіданні пояснила, що вона не бачила який саме автомобіль здійснив наїзд на неї, оскільки на автобусній зупинці стояли люди. Після заподіяння їй тілесних ушкоджень вона втратила свідомість, а потім її забрали до лікарні.

Відповідач та його представник позовні вимоги не визнали, суду ОСОБА_3 пояснив, що 19 червня 2015 року в м. Біла Церква він рухався по вул. Таращанській. В результаті порушення ПДР водієм іншого автомобіля він допустив зіткнення з огорожею. Наїзд на потерпілу він не здійснював. В Білоцерківському суді заходяться матеріали кримінального провадження відносно ОСОБА_5, який обвинувачується в скоєнні вказаного ДТП, в якому він (відповідач) є свідком. Крім того, як вказала позивач, від отриманих тілесних ушкоджень вона лікувалася стаціонарно та амбулаторно. Однак такі твердження не підтверджуються наданими позивачем письмовими доказами. Також розмір матеріальної шкоди не підтверджений належними доказами.

Третя особа ОСОБА_5 в судове засідання не прибув, про розгляд справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив.

Суд, розглянувши матеріали справи, заслухавши вступне слово позивача, її представника, відповідача, його представника, з`ясувавши обставини, на які учасники справи посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, дослідивши письмові докази, вважає, що в задоволенні позову слід відмовити, виходячи із наступного.

З матеріалів справи вбачається, що 19 червня 2015 року в м. Біла Церква позивачу під час ДТП було заподіяно тілесні ушкодження, в результаті чого доставлено в травматологічне відділення Білоцерківської міської лікарні № 2.

З копії висновку експерта № 327/д від 19 листопада 2015 року (а.с. 11-12) судом встановлено, що позивач отримала легкі тілесні пошкодження, що спричинили короткочасний розлад здоровя у вигляді забою грудної клітини, підшкірної гематоми лівої гомілки обємом 80 мл, підшкірної гематоми правої гомілки.

З копії виписки з історії хвороби № 7172 (а.с. 13) встановлено, що ОСОБА_1 з 19 червня 2015 року по 15 липня 2015 року знаходилася на стаціонарному лікуванні в травматологічному відділенні Білоцерківської міської лікарні № 2, де 1 липня 2015 року їй була проведена операція по видаленню внутрітканинної гематоми в області с/з лівої гомілки. 15 липня 2015 року в задовільному стані хвора виписана на амбулаторне лікування. З 28 вересня 2015 року по 20 жовтня 2015 року позивач знаходилася на стаціонарному лікуванні в Білоцерківській міській лікарні № 1, що підтверджується копією виписки із медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого (а.с. 200-203). Після цього, вона продовжувала лікуватися амбулаторно, що підтверджується консультативними заключеннями лікаря-невролога від 15 лютого 2016 року та 31 травня 2016 року (а.с. 198-199). Під час лікування вона понесла витрати.

Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове майно, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

При цьому відповідно до п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року N 6 "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" (зі змінами) шкода, заподіяна особі і майну громадянина, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обовязковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Суд критично оцінює та не бере до уваги копії витягу із ЄРДР за № 0002475 від 19 червня 2015 року (а.с. 14) та постанови про відмову у визнанні потерпілим від 14 червня 2016 року (а.с. 10), де зазначено, що 19 червня 2015 року, близько 6 год. 35 хв., водій ОСОБА_3, керуючи власним автомобілем Ford Sierra, державний номерний знак НОМЕР_1, навпроти приміщення № 191-а по вул. Таращанській в м. Біла Церква, допустив наїзд на ОСОБА_1, оскільки дані документи, всупереч ст. 82 ЦПК України, не є належним доказом того, що саме автомобілем, як джерелом підвищеної небезпеки, яким керував відповідач, заподіяні вищезазначені збитки потерпілій. Крім того, з копії ухвали судді Білоцерківського міськрайонного суду від 21 березня 2017 року (а.с. 15) вбачається, що в провадженні даного суду перебуває кримінальне провадження внесене до ЄРДР за №0002475, відносно іншої особи, а не відповідача.

Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановлених цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею 11 ЦК України передбачені підстави виникнення цивільних прав та обовязків.

Згідно ч.1 ст.12 ЦК України особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд.

Згідно ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках.

Відповідно до ч.ч.1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що оскільки позивачем та його представником в судовому засіданні не доведено, що саме автомобілем Ford Sierra, державний номерний знак НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_3, ОСОБА_1 була заподіяна шкода, а судом даних обставин не встановлено, тому в задоволенні позову слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 1187, 1188 ЦК України, ст.ст. 10-13, 76-83, 89, 141, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа: ОСОБА_5, про стягнення матеріальної та моральної шкоди відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками її розгляду.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Київської області шляхом подачі апеляційної скарги через Ставищенський районний суд Київської області протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 5 липня 2018 року.

Суддя Т. Н. Скороход