Справа № 161/9002/18
Провадження № 2/161/2715/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 грудня 2018 року

Луцький міськрайонний суд Волинської області

в складі:

головуючого судді Івасюти Л.В.

за участю секретаря судового засідання Маковецької Т.М.

з участю позивача ОСОБА_1

його представника ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

її представника ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті ОСОБА_5 цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення коштів, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся в суд із вищевказаним позовом, який мотивує тим, що 05.03.1983 року між ним, ОСОБА_1 та ОСОБА_3 було зареєстровано шлюб, який 04.12.2003 року розірвано згідно з рішенням суду та видано відповідне свідоцтво про його розірвання (серії І-ЕГ041569 від 04.12.2003 року, запис в Книзі реєстрації актів цивільного стану №753). 10.08.2017 року Луцьким міськрайонним судом Волинської області (справа №161/2771/17, провадження №2/161/1658/17) було встановлено факт проживання з відповідачем однією сімєю без реєстрації шлюбу з січня 2004 року по серпень 2016 року; визнано обєктом права спільної сумісної власності житловий будинок з надвірними та господарськими спорудами, який розташований за адресою: Волинська область. Луцький район, с. Боратин, вул. Перемоги, 2 «а»; здійснено поділ даного будинку, де за кожною зі сторін спору визнано по 1/2 його частині. Рішення набрало законної сили 17.10.2017 року. За утримання та збереження будинку в належному стані ним було понесені витрати: газопостачання в період з листопада 2017 року по квітень 2018 року на суму 15034,71 грн., електропостачання в період з листопада 2017 року по квітень 2018 року на суму 1096,18 грн., охорону в період з листопада 2017 року по березень 2018 року на суму 1500,00 грн. Всього ним було сплачено 17630,89 грн. на утримання та збереження будинку в належному стану, вважає, що відповідач повинна сплатити йому половину від цієї суми, а саме: 8815,45 грн.

Посилаючись на вищенаведене, позивач просить суд стягнути з ОСОБА_3 в його користь витрати, понесені ним на утримання та збереження майна, що перебуває у спільній частковій власності у розмірі 8815,45 грн.

Відповідач подала суду відзив, який обґрунтовує тим, що вони разом з позивачем - її колишнім чоловіком, після розірвання шлюбу, а саме: з 04 грудня 2003року продовжували проживати у громадянському шлюбі, і за цей період вони збудували житловий будинок за адресою: Волинська область, Луцький район, с. Боратин, вул. Перемоги, 2А, який, в порядку поділу майна подружжя, рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 10 серпня 2017 року визнано обєктом права спільної сумісної власності , здійснено поділ спільного майна вищевказаного житлового будинку з надвірними та господарськими спорудами. В порядку поділу спільного майна, визнано за нею право власності на 1/2 частину житлового будинку з надвірними та господарськими спорудами, який розташований за адресою: Волинська обл., Луцький район, с. Боратин, вул. Перемоги, 2А; в порядку поділу спільного майна визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину житлового будинку з надвірними та господарськими спорудами, який знаходиться за адресою: Волинська обл., Луцький район, с. Боратин, вул. Перемоги, 2А. В.

На виконання даного рішення суду вона зареєструвала право власності на даний будинок. У серпні 2016 року, після виникнення неприязливих стосунків між нею та чоловіком , відповідач переїхала у житловий будинок, за місцем проживання її матері, за адресою: м. Луцьк, вул. М.Вовчка, 22, а тому з серпня 2016 року не проживає у спірному житловому будинку, який знаходиться за адресою: Волинська область, Луцький район, с. Боратин, вул. Перемоги, 2а не проживає. Відповідач не може скористатись своїм майном, оскільки позивач ОСОБА_1 не пускає її у житловий будинок, змінив у ньому замки, не віддав їй особисті речі та відмовляється надати комплект ключів від нового замка будинку, а також погрожує їй фізичною розправою. Крім того, позивач змінив код доступу охоронної сигналізації до будинку, з метою недопуску її до їхнього спільного житлового будинку. Крім того, зазначила, що позивач опалював виключно свою кімнату, де він безпосередньо проживає, а у всіх інших кімнатах, на другому поверсі батареї були виключені. Оскільки витрати, які просить стягнути з неї позивач, були спрямовані останнім не на утримання їхнього спільного майна, а навпаки, щоб позбавити її доступу до нього, тобто створити перешкоди у користуванні їхнім майном, а тому просить відмовити в задоволенні позову.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позовній заяві.

Відповідач в судовому засіданні позову не визнала з підстав, зазначених у відзиві.

Суд, заслухавши пояснення сторін, їх представників, дослідивши матеріали справи, надані сторонами докази в обґрунтування своїх вимог і заперечень, установив таке.

Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Відповідно до ст. 322 ЦК України власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

При цьому згідно ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно ч. 1 ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).

Як передбачено ч. 1 ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.

Статтею 360 ЦК України передбачено, що власник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов'язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов'язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов'язаннями пов'язаними зі спільним майном.

З наведеної норми вбачається, що в разі доведеності одним із співвласників понесення ним витрат на управління, утримання та збереження спільного майна, участь у ньому (управлінні, утриманні, збереженні) пропорційно своїй частці зобов'язаний приймати інший співвласник, який ухиляється від свого обов'язку. Особа, яка зазнала втрат, має право на їх відшкодування у передбаченому законом порядку. Зокрема, такими способами захисту права є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди (п. 8 ч. 2 ст. 16 ЦК України).

Відповідно до вимог ст.ст. 156, 160 ЖК України витрати з утримання житла несуть власники та повнолітні члени сім'ї власника житла. Що стосується неповнолітньої дитини, то її витрати несуть батьки у рівних частках.

Окрім того, за змістом статті 162 ЖК України плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін.

Незважаючи на те, що у ч. 1 ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг.

Таким чином, споживачі зобов'язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними.

В обґрунтування своїх вимог позивач послався на статтю 360 Цивільного кодексу України, згідно якої співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов'язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов'язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов'язаннями, пов'язаними із спільним майном.

Участь кожного співвласника у "витратах на управління, утримання та збереження спільного майна" означає необхідність несення витрат, які є об'єктивно необхідними для підтримання спільного майна у належному стані.

В свою чергу, позивач заявив вимогу про стягнення з відповідача коштів, які сплачені ним за комунальні послуги.

Закон України «Про житлово-комунальні послуги» № 1875-ІУ від 24 червня 2004 року визначає основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов'язки.

Частиною 1 статтею 1 вищевказаного Закону визначено наступні поняття, зокрема, житлово-комунальні послуги - це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг; індивідуальний споживач це фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об'єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги.

Як встановлено судом, разом з позивачем ОСОБА_1, який є її колишнім чоловіком, відповідач, після розірвання шлюбу продовжувала проживати у громадянському шлюбі. Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 10 серпня 2017 року будинок за адресою: Волинська обл., Луцький район, с. Боратин, вул. Перемоги, 2А визнано обєктом права спільної сумісної власності , здійснено поділ житлового будинку з надвірними та господарськими спорудами. В порядку поділу спільного майна визнано за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частину житлового будинку, з надвірними та господарськими спорудами, на іншу ? частину будинку визнано

за ОСОБА_1 право власності .

Право власності на ? частину житлового будинку, 31.10.2017 року, позивач зареєстрував , номер запису про право власності 23192696, реєстраційний номер 228.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»,

споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором.

Судом встановлено, що відповідач, з серпня 2016 року, не проживає у житловому будинку, який знаходиться за адресою: Волинська область, Луцький район, с. Боратин, вул. Перемоги, 2а, цього факту не заперечував в судовому засіданні позивач.

Як пояснила в судовому засіданні відповідач, після ухвалення вищевказаного рішення суду, вона не може скористатись своїм майном, оскільки позивач ОСОБА_1 не пускає її у житловий будинок, змінив у ньому замки, не віддав особисті речі та відмовляється надати комплект ключів від нового замка будинку, погрожує їй фізичною розправою.

Крім того, позивач змінив код доступу до охоронної сигналізації будинку, з метою недопуску відповідача до їхнього спільного житлового будинку.

З приводу неправомірних дій позивача відповідач, 25.04.2018р., зверталась із заявою в ОСОБА_5 РВП ЛВП ГУНП у Волинській області, на що отримала письмову відповідь про те, що під час проведення перевірки ОСОБА_1 пояснив, що він заперечує, щоб відповідач проживала у будинку.

Судом встановлено, що з серпня 2016 року єдиною особою, яка користується житловим будинком та є споживачем комунальних послу, є позивач.

Комунальні послуги не є тими витратами, які зазначені у ст. 360 ЦК України, оскільки згідно чинного законодавства надання послуг щодо користування електроенергією, тепловими, газовими , водними та іншими ресурсами здійснюється лише на підставі укладених цивільно-правових договорів між споживачами цих послуг та організаціями, які їх надають.

Судом встановлено, що в період, за який позивач проводив оплату спожитих комунальних послуг, відповідач в будинку не проживала і комунальними послугами не користувалась .

Судом встановлено, що позивач споживав газ для забезпечення свого проживання в даному будинку. Витрати на газ не були понесені для утримання та збереження їхнього спільного з відповідачем майна, матеріальних збитків внаслідок охорони житлового будинку позивач не поніс.

З оглянутої в судовому квитанції про оплату за електроенергію, яку подано позивачем як доказ не зазначено, що оплата здійснювалась за електроенергію, яка спожита в будинку за адресою: Волинська область, Луцький район, с. Боратин, вул. Перемоги, 2А, натомість у ній зазначено адресу. ОСОБА_5, вул.Дружби народів,15/240.

Крім того, в підтвердження оплати послуг з охорони будинку, позивач надав суду акт звірки взаємних розрахунків. Оскільки, акт звірки не є платіжним документом, що підтверджує факт оплати, а тому не є належним доказом і судом до уваги не приймається.

На даний час, в звязку з тим, що відповідач подарувала свою ? частку в житловому будинку за адресою: Волинська область, Луцький район, с. Боратин, вул. Перемоги, 2А, сину ОСОБА_6, з 21.06.2017р., про що свідчить договір дарування, посвідчений приватним нотаріусом Луцького районного нотаріального округу ОСОБА_7 за № 592, вона не є співвласником вказаного будинку .

За таких обставин, суд не вбачає підстав для задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 2, 5, ч.3 ст.12, 259-263, 265, 268 ЦПК України, ст. 5, 6, 7, 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», ст.ст. 150, 151 ЖК України, суд, -

УХВАЛИВ :

В задоволенні позову ОСОБА_1, ІПН НОМЕР_1 (місце реєстрації: Волинська область, Луцький район, с.Боратин, вул.Перемоги, 2а) до ОСОБА_3, ІПН НОМЕР_2 (місце реєстрації : 43018, м.Луцьк, вул.М.Вовчка, 22) про стягнення коштів відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Волинського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1, ІПН НОМЕР_1 (місце реєстрації: Волинська область, Луцький район, с.Боратин, вул.Перемоги, 2а).

Відповідач: ОСОБА_3, ІПН НОМЕР_2 (місце реєстрації : 43018, м.Луцьк, вул.М.Вовчка, 22).

Суддя Луцького міськрайонного суду Івасюта Л.В.