ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 601/1591/18Головуючий у 1-й інстанції Коротич І.А.
Провадження № 22-ц/4817/89/18 Доповідач - Ткач З.Є.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 жовтня 2018 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі колегії суддів:

головуючого - Ткач З.Є.

суддів: Міщій О. Я., Шевчук Г. М.,

розглянула у письмовому провадженні цивільну справу №601/1591/18 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Кременецького районного суду Тернопільської області від 30 серпня 2018 року, постановлену суддею Коротич І.А., у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третьої особи, що не з'являє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: Комісія з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Кременецької міської ради, про стягнення аліментів та позбавлення особи батьківських прав.

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2018 року ОСОБА_1 звернулась в суд із позовом до ОСОБА_2, третьої особи, що не з'являє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: Комісія з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Кременецької міської ради, про стягнення аліментів та позбавлення особи батьківських прав

Ухвалою Кременецького районного суду Тернопільської області від 30 серпня 2018 року позовну заяву повернуто ОСОБА_1 у зв'язку з порушенням п.2 ч.4 ст.185 ЦПК України.

Не погоджуючись з ухвалою суду позивачка подала апеляційну скаргу. Де ставила питання про її скасування, та направлення справи до суду першої інстанції для продовження розгляду. Вказуючи при цьому на порушення судом норм процесуального права. Зазначає, що вимоги про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів є пов'язані між собою, оскільки при розгляді справи про позбавлення батьківських прав судом з'ясовуються обставини ухилення батьків від виконання своїх обов'язків з утримання дитини.

Згідно приписів ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції про повернення заяви позивачеві (заявникові) (п. 6 ч. 1 ст. 353 ЦПК України) розглядається судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

За таких обставин апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

За змістом положень ч.1 ст.188 ЦПК України в одній позовній заяві може бути об'єднано декілька вимог, пов'язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами, основні та похідні позовні вимоги. Похідною позовною вимогою є вимога, задоволення якої залежить від задоволення іншої позовної вимоги (основної вимоги).

Відповідно до вимог п. 2 ч. 4 ст. 185 ЦПК України, в разі, якщо порушено правила об'єднання позовних вимог, заява повертається позивачеві (крім випадків, в яких є підстави для застосування положень статті 188 ЦПК України).

Відповідно до вимог ч. 5 ст. 188 ЦПК України, не допускається об'єднання в одне провадження кількох вимог, щодо яких законом визначена виключна підсудність різним судам.

Як вбачається з позовної заяви, ОСОБА_1 звернулась до суду з вимогою про стягнення аліментів на утримання дитини, малолітнього ОСОБА_3, та про позбавлення батька батьківських прав ОСОБА_2 щодо дитини ОСОБА_3

ОСОБА_1 вказала в заяві свою адресу: АДРЕСА_1, адресою відповідача зазначила: АДРЕСА_2.

Повертаючи заяву, суд першої інстанції виходив з того, що в позовній заяві об'єднано вимоги про стягнення аліментів та вимогу про позбавлення батьківських прав, яка не підсудна Кременецькому районному суду Тернопільської області та не може розглядатися за правилами спрощеного провадження.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Вимоги про стягнення аліментів на утримання дитини та про позбавлення батька батьківських прав щодо дитини (відповідний спір) виникають із сімейних правовідносин і поза сумнівом пов'язані між собою. Так, норми частини 3 статті 166 СК України прямо передбачають необхідність при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав одночасного прийняття судом рішення про стягнення аліментів на дитину. Тобто, одночасно з вирішенням питання про позбавлення батька батьківських прав щодо дитини вирішується й питання про стягнення з нього аліментів на утримання дитини.

Окрім установленого частиною 1 статті 27 ЦПК України у відповідній редакції загального правила про підсудність цивільної справи за позовом, пред'явленим до фізичної особи, суду за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, положення частини 16 статті 28 ЦПК України передбачають право позивача на вибір між кількома судами, яким згідно з цією статтею підсудна справа, за винятком виключної підсудності, встановленої статтею 30 цього Кодексу.

Також нормою ЦПК України передбачено, що позови про стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення можуть пред'являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача (ч.1 ст.28).

Отже, сама по собі можливість подання позову до відповідного суду за зареєстрованим місцем проживання або перебування відповідача не виключає права позивачки подати вищевказаний позов, підсудність якого не є виключною, до Кременецького районного суду, юрисдикція якого поширюється на зареєстроване місце проживання позивачки. Це процесуальне право ОСОБА_1 не може бути необґрунтовано обмежене.

Колегія суддів вважає, що, якщо в одному позові вимоги про позбавлення батьківських прав (та інші вимоги щодо захисту прав дитини) поєднуються з вимогою про стягнення аліментів, такий позов може подаватися за вибором позивача згідно з ч.1 ст. 28 ЦПК.

Окрім того, позовні вимоги, з якими звернулася позивачка, можуть бути розглянуті судом в одному провадженні, оскільки виключна підсудність різним судам щодо цих вимог законом не визначена.

На вищевказане суд першої інстанції уваги не звернув та зробив передчасний висновок, що дана справа в частині позовних вимог про позбавлення батьківських прав не підсудна Кременецькому районному суду Тернопільської області.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.379 ЦПК України, апеляційний суд скасовує ухвалу суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі і направляє справу для продовження розгляду до суду першої інстанції, якщо останній порушив норми процесуального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Таким чином, оскаржувана ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

У відповідності до вимог абз. 2 ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складання повного судового рішення.

Керуючись ст.ст. 374, 379, 382, 389 ЦПК України суд апеляційної інстанції, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Кременецького районного суду Тернопільської області від 30 серпня 2018 року скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 19 жовтня 2018 року.

Головуючий З.Є. Ткач

Судді: О.Я. Міщій

Г.М. Шевчук