ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/0430/47/18 Справа № 184/2255/16-ц Суддя у 1-й інстанції - Гукова Р.М. Суддя у 2-й інстанції - Зубакова В. П.
УХВАЛА

про залишення апеляційної скарги без руху

12 жовтня 2018 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі судді Зубакової В.П., розглянувши матеріали апеляційної скарги відповідача ОСОБА_1 на ухвалу Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 10 січня 2017 року по справі за позовом Покровської міської ради Дніпропетровської області до ОСОБА_1 про стягнення суми збитків, -

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 10 січня 2017 року відкрито провадження по справі за позовом Покровської міської ради Дніпропетровської області до ОСОБА_1 про стягнення суми збитків.

У серпні 2018 року відповідач ОСОБА_1 оскаржив зазначену ухвалу суду в апеляційному порядку.

Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 10 вересня 2018року апеляційна скарга відповідача ОСОБА_1 на ухвалу Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 10 січня 2017 року по справі за позовом Покровської міської ради Дніпропетровської області до ОСОБА_1 про стягнення суми збитків була залишена без руху.

Згідно з підпунктом 3 пункту 3 Розділу ХП «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. Такі апеляційні суди у відповідних апеляційних округах мають бути утворені та розпочати здійснювати правосуддя не пізніше трьох років з дня набрання чинності цим законом.

Відповідно до пункту 8 розділу ХШ Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-УШ від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» (далі - Закон № 2147-УШ), що набув чинності 15 грудня 2017 року, до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Указом Президента України від 29 грудня 2017 року № 452/2017 «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» ліквідовано Апеляційний суд Дніпропетровської області та утворено Дніпровський апеляційний суд, який забезпечує здійснення правосуддя на відповідній території.

03 жовтня 2018 року вказану апеляційну скаргу передано до Дніпровського апеляційного суду.

Згідно з даними автоматизованої системи документообігу суду визначено колегію суддів: суддя-доповідач - Зубакова В.П., судді: Барильска А.П., Бондар Я.М.

Згідно ч. 2 ст. 358 ЦПК України незалежно від поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження, суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у разі, якщо апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, крім випадків: подання апеляційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи або незалученою до участі у ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, свободи, інтереси та (або) обов'язки; пропуску строку на апеляційне оскарження внаслідок виникнення обставин неперборної сили.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчиненні окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03 жовтня 2017 року за № 2147-VІІІ, яким викладено в нових редакціях тексти, зокрема, Цивільного процесуального кодексу України та Господарського процесуального кодексу України.

Згідно п.13 ч. 1 Розділу ХІІІ (Перехідні положення) ЦПК України, в редакції Закону № 2147-VIII, судові рішення, ухвалені судами першої інстранції до набрання чинності цією редакцією Кодеку, набирають законної сили та можуть бути оскаржені в апеляційному порядку протягом строків, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Таким чином, при вирішенні питання про відкриття апеляційного провадження за апеляційними скаргами на судові рішення, ухвалені судами першої інстанції до 15 грудня 2017 року, судом апеляційної інстанції перевіряється дотримання особою, яка подає апеляційну скаргу, строків на апеляційне оскарження встановлених ЦПК України, в редакції до набрання чинності Закону № 2147-VIII, тобто до 15 грудня 2017 року.

Апеляційне провадження не може бути відкрито, оскільки, згідно ст. 297 ЦПК України в редакції від 18.03.2004 року, апеляційна скарга подана після закінчення строків, установлених статтею 294 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку, або, якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними, залишається без руху.

Згідно ч.2 ст. 294 ЦПК України, в редакції від 18.03.2004 року, апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п'яти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

При цьому, представництво у цивільному процесі - це правовідносини, в силу яких представник здійснює процесуальні дії від імені та в інтересах особи, яка бере участь у справі з метою захисту її прав.

За змістом ст.ст. 38,44 ЦПК України, в редакції від 18.03.2004 року, сторона може брати участь у цивільній справі особисто або через свого представника, який може вчиняти від імені особи, яку він представляє, усі процесуальні дії, що їх має вчиняти ця особа.

Із системного аналізу та тлумачення положень статті 237 ЦК України та статей 38,44 ЦПК України, в редакції від 18.03.2004 року, випливає, що надане процесуальним законом право особі брати участь у справі через представника, передбачає вчинення представником від імені та виключно в інтересах особи певних юридичних дій, що позбавляє сторону або третю особу необхідності їх вчинення самостійно. Представляючи інтереси особи, представник не вчиняє будь-які дії в своїх інтересах, та відповідно, жодні рішення суду не стосуються його особистих прав та обов'язків.

Відповідно до положень ст. ст.26,38,44,76 ЦПК України, в редакції від 18.03.2004 року, відповідач ОСОБА_1 скористався своїм правом на участь у справі через представника ОСОБА_3, який діє від його імені та в його інтересах.

Більш того, 23 січня 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суд першої інстанції із заявою про вручення його екземпляру позовної заяви з додатками та ухвали про відкриття провадження у справі саме представнику ОСОБА_3 (а.с. 74, 81-82).

Як вбачається з матеріалів справи, адвокат ОСОБА_3 10 лютого 2017 року особисто отримав копію ухвали Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 10 січня 2017 року (а.с. 84).

Отже, днем вручення цієї ухвали суду відповідачу ОСОБА_1 є 10 лютого 2017 року.

Не погодившись із ухвалою суду, відповідач ОСОБА_1 звернулася до суду з апеляційною скаргою, яку подав до суду першої інстанції 23 серпня 2018 року (а.с. 180), тобто з пропуском процесуального строку встановленого ч.1 ст. 294 ЦПК України більш ніж на рік.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов'язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред'являється особі.

Практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух.

З цього приводу прецедентними є рішення Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28.10.1998 року та «Круз проти Польщі» від 19.06.2001 року. У вказаних Рішеннях зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави. При цьому, Європейський суд з прав людини зазначив, що немає порушення права на доступ до правосуддя, якщо заявники не виявили належної зацікавленості у розгляді їхньої справи.

У рішенні від 03.04.2008 у справі "Пономарьов проти України", Європейський суд з прав людини зробив висновок про те, що правова система багатьох країн-членів передбачає можливість продовження строків, якщо для цього є обґрунтовані підстави. Разом з тим, якщо строк на ординарне апеляційне оскарження поновлений зі спливом значного періоду часу та за підстав, які не видаються переконливими, таке рішення може порушити принцип юридичної визначеності. Суд визнає, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак, такі повноваження не є необмеженими, тому від судів вимагається вказувати підстави для поновлення строку. Проте, навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata (принцип юридичної визначеності).

У рішенні Європейського суду з прав людини від 18.11.2010 у справі "Мушта проти України" зазначено: "право на суд, одним з аспектів якого є право на доступ до суду, не є абсолютним, воно за своїм змістом може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги на рішення. Однак, такі обмеження не можуть обмежувати реалізацію цього права у такий спосіб або до такої міри, щоб саму суть права було порушено. Ці обмеження повинні переслідувати легітимну мету та має бути розумний ступінь пропорційності між використаними засобами та поставленими цілями. Норми, які регламентують строки подання скарг, безумовно, передбачаються для забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності, а їх застосування має відповідати принципу юридичної визначеності та не перешкоджати сторонам використовувати наявні засоби; зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані".

Враховуючи те, що особою, яка подає апеляційну скаргу, не ставиться питання про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали суду з посиланням норми ЦПК України, в редакції від 18.03.2004 року, та не зазначаються поважні причини, які перешкоджали стороні відповідача оскаржити ухвалу суду протягом тривалого строку (більше року), подану апеляційну скаргу необхідно залишити без руху та надати останньому строк для звернення до апеляційного суду з заявою про поновлення строку, із обов'язковим зазначенням причин пропуску процесуального строку, та доказів на підтвердження поважності цих причин.

Керуючись ч. 3 ст. 357 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 на ухвалу Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 10 січня 2017 року залишити без руху для звернення до апеляційного суду з заявою про поновлення пропущеного процесуального строку, для чого надати строк для усунення названих вище недоліків - десять днів з дня вручення ухвали про залишення апеляційної скарги без руху.

Попередити особу, яка подає апеляційну скаргу, що на випадок невиконання даної ухвали в названий строк або вказані нею підстави для поновлення строку апеляційного оскарження будуть визнанні неповажними, суд відмовить у відкритті апеляційного провадження, і апеляційна скарга буде повернута.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: