Справа № 355/1346/17 Головуючий у І інстанції Єременко В. М.
Провадження № 22-ц/780/3483/18 Доповідач у 2 інстанції Журба С. О.
Категорія 26 30.08.2018
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 серпня 2018 року м. Київ

Апеляційний суд Київської області у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого Журби С.О.,

суддів Сержанюка А.С., Фінагеєва В. О.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на заочне рішення Баришівського районного суду Київської області від 28 грудня 2017 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2017 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернулося до суду з даним позовом, обґрунтовуючи його наступним:

13 травня 2014 року між банком та ОСОБА_2 був укладений договір б/н, відповідно до умов якого останній отримав кредит в розмірі 2000,00 грн. у вигляді встановлення кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Зазначав, що відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, правилами користування платіжною карткою та тарифами банку, складає між ним і банком договір, про що свідчить підпис відповідача у заяві. Відповідач зобов'язання щодо повернення кредитних коштів за вказаним договором належним чином не виконував, у зв'язку з чим за кредитом утворилася заборгованість. Станом на 31 серпня 2017 року загальна сума заборгованості становила 15068 грн. 77 коп., з яких: 1914,26 гривень - тіло кредиту; 11960,76 гривень - заборгованість по процентам за користування кредитом; штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 гривень - штраф (фіксована частина), 693,75 гривень - штраф (процентна складова). Зважаючи на наведене, просив суд стягнути з відповідача вказану заборгованість та судові витрати по справі.

Заочним рішенням Баришівського районного суду Київської області від 28 грудня 2017року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь банка заборгованість за кредитним договором №б/н від 13.05.2014 року на суму 1914 грн. 26 коп. та проценти в розмірі облікової ставки Національного банку України з 13.05.2014 року по 31.08.2017 року в розмірі 1112 грн. 18 коп., а всього 3026 грн. 44 коп., а також витрати по сплаті судового збору в розмірі 1600 грн. У задоволенні іншої частини позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на незаконність та необґрунтованість судового рішення в частині незадоволених позовних вимог, неправильне застосування судом норм процесуального права, просить рішення суду в частині незадоволених позовних вимог скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Скаргу обґрунтовує тим, що судом першої інстанції незаконно відмовлено у стягненні з відповідача процентів та штрафів. Вказує, що позивачем були надані належні докази на підтвердження своїх вимог, відповідач не оспорював укладання чи не укладення кредитного договору та не спростував розрахунок заборгованості перед банком. Вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

У відповідності до положень ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до висновку, що наведеним вимогам вказане рішення не відповідає.

Ст. 12 ЦПК України встановлено принцип змагальності сторін в цивільному процесі, який полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, прямо встановлених Законом. При цьому сторона самостійно несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Обов'язок доведення своєї позиції за допомогою належних та допустимих доказів міститься і в ст. 81 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За таких умов суд може приймати та покладати в основу рішення по справі лише ті обставини, які були доведені сторонами. При цьому сторона сама визначає обсяг та достатність доказів, що надає до суду, а витребування таких доказів судом самостійно без наявності передбачених законом підстав у чітко визначених випадках було б порушення принципу змагальності сторін в судовому процесі, що є неприпустимим.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, позивачем було доведено факт видачі банком кредитних коштів відповідачу шляхом видачі банківської карти. В той же час такі висновки суду першої інстанції жодним чином не підтверджені представленими до суду доказами.

Як вбачається з матеріалів справи, 13.05.2014 року відповідачем було підписано анкету-заву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, зі змісту якої вбачається пропозиція заявника оформити на своє ім'я один з видів банківських продуктів.

Стверджуючи, що додана до позову заява відповідача була задоволена, йому було видано кредит шляхом емісії та передачі кредитного інструменту - банківської карти, за допомогою якого відповідач фактично отримав кредитні кошти, позивач тим не менш належних та допустимих доказів на підтвердження цього до суду не представив. Ні в анкеті-заяві відповідача про приєднання до умов та правил надання банківських послуг ПриватБанку, ні в жодному іншому наданому до суду документі не міститься відомостей щодо того, що відповідачу була видана банківська карта, за допомогою якої він міг би отримати кредитні кошти. Більш того, вказана анкета-заява взагалі не містить даних щодо того, що вона стосується такого виду банківських послуг як отримання банківської карти. Відсутнє визнання такого факту й з боку відповідача. За таких умов вказані посилання банку не підтверджені жодним належним доказом, відтак не можуть бути прийняті судом.

Не спростовують таких висновків й доводи апеляційної скарги, які переважно є повторним викладенням доводів позовної заяви. При цьому суд не може погодитися з позицією банку щодо того, що сам лише факт підписання вищезгаданої анкети-заяви вже автоматично свідчить про видачу кредитної карти відповідачу, оскільки така позиція не ґрунтується на положеннях закону, а жодних відомостей з цього приводу такий документ не містить.

Не може вважатися доказом фактичної видачі відповідачу кредиту й додана до апеляційної скарги виписка руху коштів по рахунку, оскільки, по-перше, вказаний документ таких даних не містить, а по-друге, він не був представлений до суду першої інстанції, а апелянт не обґрунтовував наявності передбачених ст. 367 ЦПК України підстав для прийняття таких доказів в суді апеляційної інстанції.

З урахуванням викладеного колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку про те, що будь-яких доказів фактичного надання кредиту відповідачу матеріали справи не містять, відтак такі твердження позивача не можуть бути прийняті судом. За таких умов відсутні й підстави для стягнення з відповідача коштів на користь банку в порядку виконання кредитних зобов'язань. В той же час суд першої інстанції увагу на це не звернув, що призвело до безпідставного часткового задоволення позовних вимог.

У відповідності до положень ст. 376 ЦПК України серед підстав для скасування апеляційним судом судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення є неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» задовольнити частково.

Заочне рішення Баришівського районного суду Київської області від 28 грудня 2017 року скасувати та ухвалити нове судове рішення. У задоволенні позову публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів, крім випадків передбачених ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий С.О. Журба

Судді: А.С. Сержанюк

В. О. Фінагеєв