ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2/753/6555/18
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" вересня 2018 р. суддя Дарницького районного суду м. Києва Вовк Є.І., вивчивши матеріали за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ квартири вартістю 1450000 грн. та автомобіля вартістю 450000 грн.,

ВСТАНОВИВ:

До Дарницького районного суду м. Києва надійшла вказана позовна заява з додатками у виді письмових доказів.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про необхідність визначення розміру судового збору у сумі 8810 грн. за позовні вимоги майнового характеру - згідно з вимогами ст.4 Закону України "Про судовий збір".

З положень ч.1 ст.177 ЦПК України вбачається, що заявник повинен додати до заяви її копії та копії всіх документів, що додаються до неї, відповідно до кількості відповідних учасників, а згідно з імперативними вимогами ч.5 ст.95 ЦПК України: учасник справи, який подає письмові докази в копіях, повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу (що заявником не виконано); учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який знаходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення (що заявником не виконано).

Отже, вивчивши наявні матеріали, вважаю що вказану заяву подано без додержання вимог, викладених у ст.177 (щодо вказаних додатків у виді письмових доказів), Закону України "Про судовий збір" та ст.175 ЦПК України, в тому числі: у позові відсутнє підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього ж відповідача з тим саме предметом та з тих самих підстав; не зазначено обгрунутування щодо відсутності у позові дати придбання спірного автомобіля, а також не зазначено доказів щодо його придбання в період шлюбу сторін; не вказана ціна позову; не зазначено доказів щодо кожної обставини, на які міститься посилання в обгрунтування позову, зокрема щодо вартості вказаного майна.

Судом також враховано, що Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючі п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

З цього приводу прецедентними є рішення Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28.10.1998 року та «Круз проти Польщі» від 19 червня 2001 року.

У вказаних Рішеннях зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

У зв'язку з наведеним, вказані вимоги не є порушенням права на справедливий судовий захист та не можуть вважатися обмеженням права доступу до суду.

На підставі викладеного, відповідно до вимог ст.185 ЦПК України, вважаю, що заяву належить залишити без руху, надавши строк для усунення вказаних недоліків.

Керуючись ст.185 ЦПК України,

Ухвалив:

Залишити без руху позов, з наданням строку для виправлення недоліків - 10 днів, з наступного дня після отримання копії цієї ухвали.

Якщо у встановлений строк зазначені вимоги не будуть виконані заява буде повернута.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: