Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28.12.2018 Справа №607/19087/18

м. Тернопіль

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді Герчаківської О.Я.,

за участю секретаря судового засідання Лобач І.В.,

позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Тернополі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів, стягнення додаткових витрат на навчання дитини, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулася в суд із позовною заявою до відповідача ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів, стягнення додаткових витрат на навчання дитини, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів.

В обґрунтування своєї позиції позивач зазначила, що рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 04 червня 2010 року ухвалено стягнути із відповідача аліменти на утримання сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, в сумі 250 грн. щомісячно, починаючи з 21 квітня 2010 року і до досягнення дитиною повноліття. З дня присудження аліментів минув час, змінилося законодавство та рівень життя, підвищилися ціни та соціальні гарантії, збільшився прожитковий мінімум на дітей. Аліментів, що стягуються, ОСОБА_1 не вистачає на утримання сина та такий їх розмір є значно меншим від розміру прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, визначеного законом. Цього року появилися додаткові витрати на утримання сина, оскільки він вступив на денну форму навчання на контрактній основі, початком навчання є 01 вересня 2018 року, закінченням - 28 лютого 2022 року. Загальна вартість навчання становить 29400 грн., вартість одного місяця - 700 грн., а тому ОСОБА_1 не взмозі самостійно забезпечити належний рівень життя сина та забезпечити його всім необхідним.

ОСОБА_2 не виконує рішення суду про стягнення аліментів в користь позивача на утримання їх неповнолітнього сина ОСОБА_3, станом на 04 вересня 2018 року відповідач має заборгованість із виплати аліментів у розмірі 11074,99 грн.

За вказаних обставин, ОСОБА_1 просить збільшити розмір аліментів. які стягуються з ОСОБА_2 на її користь на утриманні неповнолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, визначивши їх у розмірі прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, з дня пред'явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття (до закінчення навчання), в залежності від того, що наступить пізніше; зобов'язати ОСОБА_2 сплачувати додаткові витрати на навчання сина на контрактній формі навчання у сумі 14700 грн. та у спосіб, визначений судом; зобов'язати ОСОБА_2 сплатити неустойку (пеню) за прострочення у сплаті аліментів на неповнолітнього ОСОБА_3 у розмірі 7530 грн.

Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 25 вересня 2018 року відкрито провадження в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів, стягнення додаткових витрат на навчання дитини, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів. Постановлено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження.

11 жовтня 2018 року відповідач ОСОБА_2 подав до суду відзив на позовну заяву, в якому просить у позові ОСОБА_1 про зміну розміру аліментів та стягнення додаткових витрат на навчання дитини відмовити, позов про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів задовольнити частково, стягнувши з відповідача 500 грн. Додатково зазначив, що будь-яких доказів зміни матеріального або сімейного стану позивача чи відповідача, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них, чи інших випадків, передбачених законодавством, які б стали підставою для зміни розміру аліментів, що стягуються з ОСОБА_2 на користь сина, позивачем не надано. Доводи ОСОБА_1 про наявність заборгованості по аліментах не є підставою для зміни їх розміру. Заявляючи до стягнення розмір додаткових витрат в сумі 14700 грн., позивач не зазначила, які саме прогнозовані витрати, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо) включені в цю суму, а надала тільки копію квитанції про оплату 02 червня 2018 року 4200 грн. Вважає, що сплачені позивачем кошти на навчання у ВУЗі неповнолітнього сина, не можна вважати додатковими витратами на дитину, що викликані особливими обставинами. ОСОБА_2 просить звернути увагу на наступне: він здійснює догляд за перестарілим - ОСОБА_4, 1934 р.н., яка досягла 80-ти річного віку; згідно медичного заключения Микулинецької поліклініки № 153 від 03 жовтня 2018 року відповідачу рекомендовано обмежити фізичні навантаження; ОСОБА_2 не працює, не має доходу; на його утриманні перебувають троє дітей; його сім'я є малозабезпечена, а тому просить у позові ОСОБА_1 про зміну розміру аліментів та стягнення додаткових витрат на навчання дитини відмовити та зменшити розмір неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів до 500 грн.

29 жовтня 2018 року позивач ОСОБА_1 подала до суду відповідь на відзив на позовну заяву про збільшення розміру аліментів на неповнолітню дитину, в якому зазначила, що коштів, що стягуються із відповідача на утримання сина, недостатнього для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Посилання відповідача про те, що матеріальний стан ОСОБА_1 не змінився є хибним та таким, що не відповідає дійсності, так як на час розгляду справи в суді позивач залишилася без стабільного доходу, вона не працює за трудовим чи цивільно-правовим договором та її матеріальне становище погіршилося. Вартість навчання сина сторін становить 29400 грн., ця сума є для ОСОБА_1 великою та оплатити її самостійно їй важко, а тому вона просить ОСОБА_2 покрити лише половину вартості навчання у навчальному закладі у сумі 14700 грн. Відповідач не бере участі у житті сина, йому не цікаво чим той займається, про що мріє та чого бажає досягти. Пояснення ОСОБА_2 щодо необхідності зменшення розміру неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів до 500 грн. є необґрунтованим. Неналежне виконання рішення суду про стягнення аліментів з відповідача потягнуло за собою виникнення заборгованості останнього по сплаті аліментів, починаючи з 21 травня 2010 року, підрахована сума пені складає 7530 грн. Щодо життєвих обставин, на які посилається відповідач, як на підтвердження неспроможності відшкодувати нараховану пеню позивач зазначає наступне: зі слів відповідача, він здійснює догляд за перестарілим - ОСОБА_4, 1934 р.н., яка досягла 80-ти річного віку, однак, довідка видана Управлінням праці та соціального захисту населення Козівської районної державної адміністрації, за місцем проживання перестарілої ОСОБА_4 Проте невідомо, яким чином відповідач, який проживає в АДРЕСА_1 та зареєстрований у АДРЕСА_2, може здійснювати догляд за жителькою Козівського району та як це безпосередньо впливає на неспроможність відповідача оплатити нараховану пеню. Також відповідач зазначає, що згідно медичного заключения Микулинецької поліклініки № 153 від 03 жовтня 2018 року йому рекомендовано обмежити фізичні навантаження, проте позивач вказує, що ОСОБА_2 неналежним чином виконував рішення суду по сплаті аліментів з моменту набрання ним законної сили. На той момент, у відповідача не було проблем із здоров'ям. Крім того, рекомендації лікаря ніяким чином не забороняють ОСОБА_2 працевлаштуватися на роботу з невеликими фізичними навантаженнями. Відповідач посилається на те, що на його утриманні перебуває сім'я з п'яти чоловік, однак, ОСОБА_1 зазначає, що сім'я отримує державну соціальну допомогу відповідно до Закону України «Про державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім'ям», у дітей ОСОБА_5 та ОСОБА_6 є батько, який зобов'язаний брати участь у їхньому забезпеченні. На підставі викладеного позивач просить задовольнити позов про збільшення розміру аліментів на неповнолітню дитину в повному обсязі.

02 листопада 2018 року відповідач ОСОБА_2 подав заперечення, в яких вказав, що протягом всіх років він допомагав позивачу матеріально. Влітку ним було внесено пропозицію щодо оплати навчання сину в майбутньому, однак ОСОБА_1 повідомила, що все буде вирішувати через суд, відмовившись в добровільному порядку від будь-яких коштів через неприязні стосунки до ОСОБА_2 та його дружини ОСОБА_7 Відповідач лише в серпні 2018 року дізнався про те, що позивач звернула до виконання рішення суду про стягнення з нього аліментів. Практично вся заборгованість по аліментах згідно рішення суду від 2010 року оплачена. 26 жовтня 2018 року ОСОБА_2 було перераховано позивачу суму в розмірі 3000 грн. Відповідач стверджує, що навчання неповнолітньої дитини у коледжі не відноситься до особливих обставин, оскільки фактично продовжується навчання з метою здобуття професійної освіти. ОСОБА_2 просить звернути увагу на долучений ним до матеріалів справи акт обстеження матеріально-побутових умов від 12 вересня 2018 року, з якого вбачається, що він дійсно з 29 вересня 2008 року ніде не працює і в даний час проводить догляд за пенсіонеркою ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_5, оскільки вона потребує стороннього догляду, а відповідач надає їй таку допомогу, у зв'язку з чим не має права влаштуватися на роботу. Батько дітей ОСОБА_5 та ОСОБА_6 за період з березня по серпень 2018 року сплачував щомісячно по 900 грн., однак така сума є недостатньою для забезпечення дітей, тому відповідач мусить брати участь в утриманні дітей дружини від попереднього шлюбу. ОСОБА_2 допомагав позивачу, з 2010 по 2018 рік жодних претензій до нього зі сторони ОСОБА_1 не було.

Відповідач просить відмовити ОСОБА_1 в частині позовних вимог про зміну розміру аліментів та стягнення додаткових витрат на навчання дитини та зменшити розмір неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів до 500 грн.

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області 06 листопада 2018 року закрито підготовче провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів, стягнення додаткових витрат на навчання дитини, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала з підстав, викладених у позовній заяві, відповіді на відзив, просила суд задовольнити позов.

Відповідач в судовому засіданні проти позов визнав частково, покликаючись на доводи, викладені у відзиві на позов.

Суд, заслухавши пояснення та доводи учасників судового розгляду, дослідивши та оцінивши докази по справі, встановив наступні обставини.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 04 червня 2010 року (справа №2-4478/10) стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, у твердій грошовій сумі в розмірі 250 грн. щомісячно, починаючи з 21 квітня 2010 року, до досягнення дитиною повноліття.

Як вбачається із рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області (справа №607/7380/15-ц) від 07 квітня 2017 року, ОСОБА_2 позбавлено батьківських прав відносно сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1; стягнуто з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 суму індексації аліментів в розмірі 3452,75 грн.

Згідно договору №142545 про надання освітньої послуги між вищим навчальним закладом та фізичною (юридичною) особою від 02 серпня 2018 року, Тернопільський національний економічний університет (виконавець), ОСОБА_1 (замовник) для ОСОБА_3 (одержувач) уклали договір, предметом якого є надання освітньої послуги. За п. 1 даного договору виконавець бере на себе зобов'язання за рахунок коштів замовника здійснити надання одержувачу освітньої послуги, а саме: денна форма навчання, освітній ступінь - молодший спеціаліст, спеціальність - Менеджмент, строк навчання з 01 вересня 2018 року по 28 лютого 2022 року в Коледжі економіки, права та інформаційних технологій Тернопільського національного економічного університету, загальна тривалість навчання становить 3 роки 6 місяців. Пунктом 9 договору передбачено, що загальна вартість освітньої послуги за весь строк навчання становить 29400,00 грн., вартість одного місяця навчання 700,00 грн.

Як слідує із квитанції до прибуткового касового ордеру №3 088 від 02 серпня 2018 року, ОСОБА_1 здійснила оплату за навчання згідно з угодою №142545 ОСОБА_3 в сумі 4200,00 грн.

Із розрахунку заборгованості зі сплати аліментів від 04 вересня 2018 року, наданого Теребовлянським РВ ДВС ГТУЮ у Тернопільській області, вбачається, що загальна сума заборгованості зі сплати аліментів ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 станом на 01 вересня 2018 року становить 11074,99 грн.

Згідно довідки №1669 від 19 жовтня 2018 року, виданої ДП «Фаворит 2», ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3, не працює, згідно з записом в трудовій книжці звільнена за наказом №1487-ЄП/ЗВ-к від 07 вересня 2018 року і не працює по час видачі довідки.

25 жовтня 2017 року Відділом реєстрації проживання особи Управління державної реєстрації Тернопільської міської ради видано довідку про реєстрацію місця проживання особи №10057/28-03. Згідно цієї довідки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, з 15 липня 2005 року по день видачі довідки зареєстрований в АДРЕСА_3.

26 травня 2016 року відповідач зареєстрував шлюб із ОСОБА_8, про що 26 травня 2016 року Микулинецькою селищною радою Теребовлянського району Тернопільської області видано свідоцтво про шлюб серія НОМЕР_3.

Від даного шлюбу народилась дочка ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_8, про що Тернопільським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області видано свідоцтво про народження серія НОМЕР_4 від 15 березня 2018 року;

Дочка відповідача ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_8, з 10 квітня 2018 року по 18 квітня 2018 року перебувала на лікуванні в хірургічному відділені Тернопільської обласної комунальної дитячої клінічної лікарні з діагнозом «Вроджений гіпертрофічний субкомпенсований пілоростеноз», про що свідчить копія виписного епікризу з медичної карти №4393 стаціонарного хворого від 09 жовтня 2018 року.

Відповідно до довідки №01-04/934 від 04 жовтня 2018 року, виданої Козівською районною державною адміністрацією Тернопільська області, ОСОБА_2 здійснює догляд за перестарілим (ОСОБА_4, 1934 р.н.), який досяг 80-річного віку, з 21 вересня 2018 року по 04 березня 2044 року.

Із акту обстеження матеріально-побутових умов проживання жительки АДРЕСА_4 ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_5, складеного представниками Зборівської міської ради 12 вересня 2018 року, слідує, що ОСОБА_2 ніде не працює і проводить догляд за пенсіонеркою ОСОБА_4 Аналогічну інформацію підтверджує довідка Зборівської міської ради Зборівського району Тернопільської області №387 від 12 вересня 2018 року.

Як вбачається із заключення Микулинецької поліклініки №153 від 03 жовтня 2018 року, ОСОБА_2 у зв'язку із захворюванням хребта, рекомендовано обмеження фізичних навантажень.

Дружина відповідача ОСОБА_7 знаходиться на обліку в Микулинецькій жіночій консультації, оскільки перебуває на 8 тижні вагітності, що підтверджується довідкою №189 від 04 жовтня 2018 року.

Сім'я відповідача є багатодітною та малозабезпеченою, що підтверджується посвідченням, виданим 16 серпня 2018 року Сектором у справах сім'ї та молоді Теребовлянської районної державної адміністрації.

Згідно довідки №2142 від 18 вересня 2018 року, виданої Микулинецькою селищною радою Теребовлянського району Тернопільської області, дружина відповідача ОСОБА_7 проживає в АДРЕСА_5. Після закінчення у 2006 році Львівського художнього професійного училища остання ніде не працювала і не працює, трудова книжка відсутня. ОСОБА_7 здійснює догляд за дитиною до 3-х років і має такий склад сім'ї: чоловік - ОСОБА_2, 1984 року народження, дочка - ОСОБА_5, 2008 року народження, син ОСОБА_6, 2010 року народження, дочка - ОСОБА_9, 2018 року народження.

За вказаних вище обставин, до правовідносин, які виникли між сторонами підлягають застосуванню наступні норми матеріального права.

Відповідно до ч.ч. 2, 8, 9, 10 ст. 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Згідно зі ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів.

Згідно зі ст.ст. 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою ВР 27 лютого 1991 року, держави-учасниці докладають усіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання й розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання й розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального й соціального розвитку дитини.

Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

В силу ч. 2 ст. 166 СК України, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини.

Батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття (ст.180 СК України).

Частиною 3 ст.181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються в частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Відповідно до ч. 1 ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Частина перша ст. 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов'язує їх зі способом присудження (ч. 3 ст. 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

В судовому засіданні встановлено, що згідно рішення суду від 04 червня 2010 року (справа №2-4478/10) із відповідача ОСОБА_2 в користь позивача ОСОБА_1 стягуються аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 250 грн. щомісячно. Свій обов'язок по сплаті аліментів ОСОБА_2 виконує неналежно та має перед позивачем заборгованість по їх сплаті. ОСОБА_1 вважає, що такий розмір аліментів є недостатнім, а тому звернулася до суду з позовом про їх збільшення.

При призначенні розміру аліментів суд враховує те, що позивач на час звернення з позовом не працювала та не мала постійного заробітку. Відповідач також не працює, однак є працездатним. Надана ним довідка медичного закладу, в якій міститься рекомендація про обмеження фізичних навантажень, судом приймається, однак така інформація не є належним доказом того, що ОСОБА_2 є непрацездатним або позбавлений можливості влаштуватися на роботу, яка не пов'язана із фізичними навантаженнями. Також суд не приймає до уваги посилання відповідача на те, що у зв'язку із доглядом за ОСОБА_4 він не може працевлаштуватися, оскільки дана обставина не виключає право ОСОБА_2 на офіційну роботу та отримання достатнього заробітку. Також суд приймає до уваги те, що на утриманні відповідача перебуває малолітня дочка ОСОБА_9, дружина ОСОБА_7, яка є вагітною. Крім того, ОСОБА_2 сплачує аліменти на користь колишньої дружини ОСОБА_10 на утримання сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_14, визначені в твердій грошовій сумі в розмірі 500,00 грн. щомісячно.

Щодо доводів відповідача про те, що на його утриманні знаходяться діти дружини ОСОБА_7 від попереднього шлюбу - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_15, та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_20, то суд зазначає, що батьком цих дітей є ОСОБА_11, який бере участь в утриманні своїх дітей шляхом сплати аліментів, що було встановлено в судовому засіданні. Доказів того, що діти ОСОБА_5 та ОСОБА_6 знаходяться на утриманні ОСОБА_2 суду не надано, а сам факт їх спільного проживання з відповідачем не є доказом на підтвердження таких доводів.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про державний бюджет на 2018 рік» установлено у 2018 році прожитковий мінімум на дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2018 року - 1860 гривень, з 1 липня - 1944 гривні, з 1 грудня - 2027 гривень. Спільний син сторін сторін ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, досяг п'ятнадцяти років, отже прожитковий мінімум на дитину сторін повинен становити не менше 1944 грн.

Врахувавши наведені вище обставини, суд при розгляді вимог позивача про збільшення розміру аліментів враховує те, що після ухвалення рішення суду про збільшення розміру аліментів змінився визначений положеннями Сімейного кодексу України мінімальний розмір аліментів, відтак попередньо визначений судом розмір аліментів цим вимогам не відповідає, тому з вказаних підстав розмір присуджених аліментів підлягає збільшенню.

Вимоги позивача в цій частині підлягають до задоволення частково, шляхом зміни розміру аліментів, які стягуються з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, на підставі рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 04 червня 2014 року в справі №2-4478/10р. із 250 грн. щомісячно до 1000 грн. щомісячно, починаючи із дня набрання даним рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття.

Відповідно до п. 23 постанови Пленуму Верховного суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» у новому розмірі аліменти необхідно стягувати з відповідача, починаючи з дня набрання рішенням законної сили.

Щодо стягнення додаткових витрат на утримання сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, слід зазначити наступне.

Згідно зі ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або повністю.

Таким чином, участь у додаткових витратах на дитину є не правом, а обов'язком батька (матері) незалежно від сплати ним (нею) аліментів, і Закон не передбачає можливості повного звільнення особи від участі в таких витратах, а обставини, що мають істотне значення, враховуються лише при визначенні судом розміру участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі виникнення спору.

Доказами, що підтверджують наявність особливих обставин, що спричинили додаткові витрати на дитину, можуть бути документи, які свідчать, наприклад, про витрати на придбання спеціальних інструментів, призначених для розвитку здібностей дитини (наприклад, музичного інструменту або спортивного спорядження тощо), витрати на навчання дитини у платному навчальному закладі, на заняття у музичних, мистецьких або спортивних закладах, на додаткові заняття, висновки МСЕК, довідки медичних закладів та інші документи, що підтверджують відповідний стан здоров'я дитини (хвороба, каліцтво), і свідчать про необхідність додаткових витрат на лікування (на придбання ліків, спеціальний медичний догляд, санаторно-курортне лікування тощо).

Аналіз положень ст. 185 СК України дає підстави для висновку про те, що при вирішенні вимог про участь одного з батьків у додаткових витратах на дитину суд має встановити реальне існування особливих обставин, які викликають необхідність таких витрат, а також розмір останніх. Лише при наявності цих умов і їх встановленні можливе ухвалення рішення про стягнення таких витрат в конкретній сумі.

Звертаючись до суду із вимогою про стягнення додаткових витрат на дитину, позивач просить стягнути з відповідача витрати, пов'язані із навчанням дитини в сумі 14700 грн. На підтвердження понесених витрат ОСОБА_1 долучила до матеріалів справи договір №142545 та квитанцію до прибуткового касового ордеру №3 088 від 02 серпня 2018 року.

За вказаних обставин із ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 підлягають до стягнення додаткові витрати на навчання неповнолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, в сумі 2100,00 грн.

Понесення таких витрат позивачем підтверджено, а щодо стягнення решти витрат, які можливо будуть понесені ОСОБА_1 на навчання спільного сина сторін суд відмовляє, оскільки матеріальне становище ОСОБА_2 не дозволяє йому забезпечити повну оплату додаткових витрат на майбутнє.

В частині позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів в сумі 7530 грн. суд зазначає наступне.

Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов'язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов'язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов'язання боржником. Після порушення боржником свого обов'язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов'язку сплатити аліменти.

У статті 196 СК України не встановлено будь-яких обмежень періоду нарахування пені, навпаки, в ній зазначено, що пеня нараховується за кожен день прострочення.

Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов'язку буде різним, отже і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто, пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення.

Позивачем розраховано неустойку (пеню) за несвоєчасну сплату аліментів, за період з 21 травня 2010 року по 21 серпня 2018 року в розмірі 7530 грн. 00 коп.

Суд погоджується з таким розрахунком, однак враховуючи сімейний та матеріальний стан ОСОБА_2, приходить до переконання, що розмір неустойки (пені) за несвоєчасну сплату аліментів слід зменшити до суми 3765,00 грн., яка підлягає стягненню з відповідача в користь позивача.

Відповідно до вимог ст. 5 Закону України «Про судовий збір» та положень ст. 141 ЦПК України, позивач звільнена від сплати судового збору при зверненні з даним позовом до суду, атому з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір за три позовні вимоги (зміну розміру аліментів, стягнення додаткових витрат на навчання дитини, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів) в розмірі 2114,40 грн.

Керуючись статтями 4, 10, 12, 76, 81, 141, 263-265, 279 Цивільного процесуального кодексу України, статтями 180-182, 184, 192 Сімейного кодексу України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позовні задовольнити частково.

Змінити розмір аліментів, які стягуються з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, на підставі рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 04 червня 2014 року в справі №2-4478/10р. із 250 (двісті п'ятдесят) грн. щомісячно до 1000 (однієї тисячі) грн. щомісячно, починаючи із дня набрання даним рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнути із ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 додаткові витрати на навчання неповнолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, в сумі 2100 (дві тисячі сто) грн. 00 коп.

Стягнути із ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 3765 (три тисячі сімсот шістдесят п'ять) грн. 00 коп.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути із ОСОБА_2 в доход держави судовий збір в розмірі 2114 (дві тисячі сто чотирнадцять) грн. 40 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційної скарги не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення суду, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Тернопільського апеляційного суду або через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області.

Позивач: ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_16, реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1, місце проживання: АДРЕСА_3.

Відповідач ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_18, реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2, місце проживання: АДРЕСА_5.

Повний текст судового рішення складено 04 січня 2019 року.

Головуючий суддяО. Я. Герчаківська