Справа № 188/1074/18
Провадження № 2/188/548/2018
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 жовтня 2018 року Петропавлівський районний суд Дніпропетровської області у складі :

головуючого судді Полубан М.П.

при секретарі Гречко В.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Петропавлівка Дніпропетровської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності ,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з даним позовом до відповідача та зазначає наступне.

Спірне нерухоме майно складається з житлового будинку за адресою АДРЕСА_1 з господарськими будівлями та спорудами згідно технічного паспорту БТІ.

Згідно Звіту про оцінку майна, ринкова вартість спірного житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами станом на 05.04.2018 р., складає 70 542,00 грн.

Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом ІНФОРМАЦІЯ_2 власником спірного житлового будинку є сестра відповідача - ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 Родинний зв"язок відповідача та його сестри підтверджується їхніми свідоцтвами про народження ( копії додаються ) .

Згідно з довідкою Миколаївської сільської ради від 06.04.2018 р. № 931 ОСОБА_3 є власником спірного житлового будинку згідно погосподарського обліку Миколаївської сільської ради . Також довідкою даної сільської ради зазначається , що земельна ділянка на якій розташований вказаний будинок не приватизована.

Відповідач , відповідно до ст. 549 ЦК Української РСР , спадщину після смерті його сестри - ОСОБА_3 прийняв шляхом вступу в управління та володіння її майном. Вказана обставина підтверджується Актом обстеження житлово-побутових умов від 17.04.2018 р. , складеного депутатом Миколаївської с/р - Антіповим В.В. в присутност свідків - ОСОБА_5 та ОСОБА_6МС. …

Спадкова справа після смерті ОСОБА_3 заведена у 2018 р. після подання відповідачем заяви про прийняття спадщини за законом ( справа № 24/2018 ). Але , згідно з постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії ОСОБА_2 відмовлено в оформлені спадкових права. Оформляти право власності на спірний будинок на своє ім"я відповідач наміру немає .

Отже , відповідачем по даній справі виступає спадкоємець власника спірного житлового будинку , який прийняв спадщину шляхом вступу в управління та володіння майном спадкоємця.

Починаючи з квітня 2007 р. року позивач, з дозволу відповідача розпочав проживати та користуватися вказаним житловим будинком та прилеглими до нього господарськими будівлями та спорудами , які і на даний час перебувають у безперервному , відкритому та добросовісному володінні та користуванні позивача. Вказані обставини підтверджуються Актом обстеження житлово-побутових умов від 17.04.2018 р. …

Попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат по даній справі складає 705,42 грн., = 70 542.00 грн. грн., Х 1% (ставка судового збору), але не менше 0,4 Х 1762 грн. (розмір прожиткового мінімуму на 1 працездатну особу станом на 01.01.2018 р.).

Позивач підтверджує, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього ж відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав.

Просить суд визнати за ОСОБА_1 ( рнокпп НОМЕР_1 ) право власності за набувальною давністю на житловий будинок по АДРЕСА_1 з господарськими будівлями та спорудами .

Витрати по сплаті судового збору залишити за позивачем .

В судове засідання сторони не з"явилися. В своїх заявах просять суд справу розглянути без їхньої участі. Позивач позов підтримує , відповідач позов визнає .

В зв"язку з цим , суд ухвалив справу розглянути без участі сторін у відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України та без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

У зв'язку із визнанням відповідачами обставин, які наведені позивачем у позовній заяві на підтвердження своїх вимог, суд вважає, що ці обставини не підлягають доказуванню і оцінює їх як достовірні докази.

Згідно ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Частиною 1 ст. 82 ЦПК України встановлено, що обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Вивчивши матеріали справи , суд вважає , що позов підлягає задоволенню.

Судом встановлено , що ІНФОРМАЦІЯ_3 в АДРЕСА_2 померла ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть , ІНФОРМАЦІЯ_4.

Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження … зазначається , що ОСОБА_7 народилася ІНФОРМАЦІЯ_1. Іншим Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу … зазначається , що ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1. після реєстрації шлюбу отримала прізвище - ОСОБА_3.

Свідоцтвом про право на спадщину за законом підтверджується той факт , що спадкоємцем після смерті ОСОБА_8 є його дружина - ОСОБА_3 , яка отримала у власність будинок АДРЕСА_1.

Довідкою Миколаївської сільської ради Петропавлівського району Дніпропетровської області від 16.03.2018 р. ( вих. № 791 ) зазначається , що ОСОБА_3 на день смерті була зареєстрована та проживала за адресою - АДРЕСА_1 ( прописана одна ) .

Іншою довідкою вказаної сільської ради від 16.03.2018 р. ( вих. № 792 ) зазначається , що ОСОБА_3 заповіту не посвідчувала.

В своїй заяві на адресу Петропавлівської державної нотаріальної контори ОСОБА_2 вказує , що ІНФОРМАЦІЯ_3 померла його сестра - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка була зареєстрована за адресою : АДРЕСА_1. В даній заяві останні просить видати йому свідоцтво про право на спадщину за законом.

Постановою державного нотаріуса Петропавлівської державної нотаріальної контори від 16.03.2018 р. ОСОБА_2 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після ОСОБА_3 по тим підставам , що останній пропустив строк на прийняття спадщини , на момент смерті з покійною ОСОБА_3 не проживав.

Витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі зазначається , що ОСОБА_3 є спадкодавцем та зазначається дата її смерті .

В Акті обстеження матеріально- побутових умов гр. ОСОБА_9 від 17.04.2018 р. зазначається наступне : " ІНФОРМАЦІЯ_3 померла ОСОБА_3 - рідна сестра ОСОБА_2 , яка була власником вказаного житлового будинку.

Починаючи з липня 1998 р. та по день смерті разом з ОСОБА_3 проживав її брат - ОСОБА_2 , без реєстрації місця проживання … Починаючи з квітня 2007 р. по даний час у вказаному житловому будинку проживає ОСОБА_1 з сім"єю , який користується вказаним майном добросовісно , безперервно та відкрито з дозволу ОСОБА_2 " .

В своєму письмовому поясненні відповідач викладає вищезазначені фактичні обставини , він підтверджує той факт , що позивач саме з квітня 2007 р. і по цей час з його дозволу проживає та користується спірним житловим будинком . Також вказує , що він не заперечує і не заперечував проти того , що позивач проживає та господарює в спірному житловому будинку. Тобто ,на підставі зазначеного , відповідач позов визнає.

Звітом про оцінку майна вартість спірного будинку становить 70 542 грн.

Статтею .41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право власності набувається у порядку, визначеному законом.

Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, визначені у главі 24 Цивільного кодексу України (далі - ЦК), зокрема із правочинів.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації.

Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

Згідно Постанови пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» відповідно до частини першої статті 344 ЦК особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК.

При вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке:

- володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності;

- володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна;

- володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред'явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК). (п. 9 Постанови)

Враховуючи положення статей 335, 344 ЦК, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду (стаття 214 ЦПК).

Враховуючи положення пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК про те, що правила статті 344 ЦК про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, та беручи до уваги, що ЦК набрав чинності з 1 січня 2004 року, положення статті 344 ЦК поширюються на правовідносини, що виникли з 1 січня 2001 року. Отже, визнання судом права власності на нерухоме майно за набувальною давністю може мати місце не раніше 1 січня 2011 року.

При цьому суди мають виходити з того, що коли строк давнісного володіння почався раніше 1 січня 2001 року, то до строку, який дає право на набуття права власності за набувальною давністю, зараховується лише строк з 1 січня 2001 року. Разом із тим, якщо перебіг строку володіння за давністю почався після цієї дати, то до строку набувальної давності цей період зараховується повністю. (п. 11 Постанови)

Можливість пред'явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15,16 ЦК, а також частини четвертої статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв'язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності.

Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади. (п. 13 Постанови)

Виходячи зі змісту частини першої статті 344 ЦК, відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно не є перешкодою для визнання права власності на це майно у зв'язку зі спливом строку набувальної давності, оскільки така державна реєстрація може бути здійснена після визнання права власності за набувальною давністю.

Рішення суду, що набрало законної сили, про задоволення позову про визнання права власності за набувальною давністю є підставою для реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (пункт 5 частини першої статті 19Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень"). (п. 14 Постанови) .

Таким чином , приймаючи рішення про задоволення позову , суд враховує ту обставину , що за набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем, і у витребуванні якого його власнику було відмовлено .

Як встановлено судом , спірним нерухомим майном позивач добросовісно заволодів на підставі спільної домовленості з відповідачами . Спору щодо даного нерухомого майна немає.

Крім того , визнання позову відповідачами не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, тому, суд вважає можливим ухвалити рішення по суті позовних вимог.

Відповідно до положень ч.3 ст. 200 ЦПК України та у відповідності до п.24 Постанови №2 Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» визнання відповідачем позову може бути підставою для ухвалення рішення про задоволення позову в тому випадку, якщо таке визнання є безумовним, не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача ).

У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову (ч.4 ст. 206 ЦПК України ) .

Відповідно Закону, за відсутності будь-якого застереження, факт визнаний сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, вважається встановленим. Тобто, визнання позову відповідачем, згідно ст. 82 ЦПК України є обов'язковим для суду, оскільки обставини, визнані сторонами не підлягають доказуванню.

Дана позиція відповідача дає суду підставу вважати , що останній не заперечує проти визнання права власності на спірне нерухоме майно за позивачем . Отже , визнання позову зазначеним відповідачем не суперечить чинному законодавству та не порушує права , свободи чи інтереси інших осіб..

Таким чином , позивач в частині визнання права власності за набувальною давністю на нерухоме майно - житловий будинок надав суду достатньо доказів , а тому позов підлягає задоволенню.

Також суд дійшов висновку про можливість звільнення відповідача від сплати судових витрат.

На підставі викладеного , керуючись ст. ст ст. 4, 5, 13, 81, 206, 263-265, 354 ЦПК України , ст.344 , 397 ЦК України , суд -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності про визнання права власності задовольнити .

Визнати за ОСОБА_1 ( рнокпп НОМЕР_1 ) право власності за набувальною давністю на житловий будинок по АДРЕСА_1 з господарськими будівлями та спорудами .

Відповідача звільнити від сплати судових витрат , які поніс позивач при розгляді справи .

Копію рішення невідкладно направити сторонам .

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду

Дніпропетровської області.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Петропавлівський районний суд.

Суддя М. П. Полубан