П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 грудня 2018 року м. Маріуполь

Єдиний унікальний номер 266/225/18

Номер провадження 22-ц/804/982/18

Донецький апеляційний суд в складі:

головуючого - Ткаченко Т.Б.,

суддів - Кочегарової Л.М., Попової С.А.,

секретар - Єфремова О.В.

сторони:

позивач - ОСОБА_1

відповідач - ОСОБА_2,

за зустрічним позовом:

позивач - ОСОБА_2

відповідач - ОСОБА_1,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи

апеляційну скаргу ОСОБА_2

на ухвалу Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 20 листопада 2018 року, у складі судді Папаценко П.І.,

у справі за позовом ОСОБА_1

до ОСОБА_2,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - ОСОБА_3,

про поділ майна подружжя та

зустрічним позовом ОСОБА_2

до ОСОБА_1,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету позову - ОСОБА_3

про визнання майна особистою приватною власністю,

В с т а н о в и в:

В січні 2018 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2, в якому просила: - визнати об'єктом права сумісної власності подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 : 1) вбудоване нежитлове приміщення літ.А-9(ц), прим.145, кімн.1-9,І, загальною площею 86 кв.м, яке складає 10/1000 часток будинку АДРЕСА_1; 2) 1/10 частину нежитлового приміщення по АДРЕСА_2; 3) вартість в сумі 189000 грн. проданого автомобіля Mazda3, державний номер НОМЕР_1; 4) грошові кошти, які було знято у жовтні 2016 року з розрахункового рахунку № НОМЕР_3 відкритого на ім'я ОСОБА_2 в ПАТ «ПУМБ» в розмірі 115000 грн.; 5) земельну ділянку по АДРЕСА_3; - в порядку розподілу спільного майна подружжя визнати за ОСОБА_1 право власності на земельну ділянку по АДРЕСА_3 (вартістю 187476 грн.) та на 1/10 частину нежитлового приміщення по АДРЕСА_2 (454422 грн.); - визнати за ОСОБА_2 право власності на вбудоване нежитлове приміщення літ.А-9(ц), прим.145, кімн.1-9,І, загальною площею 86 кв.м, яке складає 10/1000 часток будинку АДРЕСА_1 (вартістю 695138 грн.), та зарахувати за ОСОБА_2 в рахунок частки у спільній сумісній власності вартість проданого автомобіля Mazda3, державний номер НОМЕР_1 (189000 грн.) та грошові кошти, які було знято у жовтні 2016 року з розрахункового рахунку № НОМЕР_3 відкритого на ім'я ОСОБА_2 в ПАТ «ПУМБ» в розмірі 115000 грн.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 05 лютого 2018 року, залишеною без змін постановою Апеляційного суду Донецької області від 17 квітня 2018 року, відкрито провадження у справі, задоволено клопотання позивача про забезпечення позову та витребування доказів.

Відповідно до вказаної ухвали суду накладено арешт на вбудоване нежитлове приміщення, літ.А-9(ц), прим.145, кімн.1-9,І, загальною площею 86 кв.м, яке складає 10/1000 часток будинку АДРЕСА_1 (договір купівлі - продажу від 15.09.2003 року) та 1/10 частину нежитлового приміщення по АДРЕСА_2 (свідоцтво про право власності від 05.04.2012 року № НОМЕР_4).

У вересні 2018 року ОСОБА_2 звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1 про визнання майна особистою приватною власністю, в якому просив визнати за ОСОБА_2 право особистої приватної власності на вбудоване нежитлове приміщення, літ.А-9(ц), прим.145, кімн.1-9,І, загальною площею 86 кв.м, яке складає 10/1000 часток будинку АДРЕСА_1, та на 1/10 нежитлової будівлі кафе по АДРЕСА_2.

15 листопада 2018 року представником відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_4 заявлено клопотання про зустрічне забезпечення позову, в якому просив суд зобов'язати позивача ОСОБА_1 в якості зустрічного забезпечення позову, співмірного із можливими збитками заподіяними внаслідок застосування заходів забезпечення позову, внести на депозитний рахунок Жовтневого районного суду м.Маріуполя грошові кошти в розмірі 107497 грн.

Клопотання про зустрічне забезпечення позову мотивував тим, що ухвалою суду від 05 лютого 2018 року за клопотанням ОСОБА_1 накладено арешт на нежитлове приміщення, літ. А-9 (ц) прим. 145, кімн.1-9, І, загальною площею 86 кв.м, яке складає 10/1000 часток будинку АДРЕСА_1 та на 1/10 частину нежитлової будівлі по АДРЕСА_2.

11 січня 2018 року у відповідності до вимог ст.362 ЦК України через приватного нотаріуса Маріупольського міського нотаріального округу Донецької області Чекіду О.А. ОСОБА_2 подано заяву, якою він доводив до відома третьої особи по вказаній справі ОСОБА_3, яка є співвласником нежитлового приміщення по АДРЕСА_2, про продаж належної йому 1/10 частки нежитлової будівлі за 40000 доларів США, що еквівалентно курсу НБУ станом на 11 січня 2018 року складало 1133200 грн. На теперішній час, а саме на 14 листопада 2018 року 40000 доларів США по тим же самим показникам НБУ становить 1116400 грн. Таким чином, накладення арешту на приміщення кафе, розташованого по АДРЕСА_2 призвело до прямих збитків ОСОБА_2 в розмірі 1133200 грн. -1116400 грн. = 16800 грн. Накладення арешту на вказане майно зробило неможливим реалізацію особистого конституційного права відповідача на розпорядження належним йому майном, що приводить до настання для нього реальних збитків, оскільки потенційні покупці не чикатимуть такий тривалий час. Крім того, на даний час ринок реалізації нерухомості погіршився приблизно на 5 %, що при продажі майна приводить ще до додаткових збитків в розмірі 55940 грн. Також якщо у задоволенні позову позивачки буде відмовлено, то у зв'язку з не реалізацією майна, яке складає 10/1000 часток будинку АДРЕСА_1, відповідач буде мати певні збитки, оскільки при неотриманні грошей він не може розвивати комерційну діяльність протягом 11 місяців. Тому, якщо ОСОБА_1 не доведе суду обґрунтованість своїх вимог та в позові їй буде відмовлено, збитки ОСОБА_2 при неможливості реалізації свого права власності, зокрема при продажі цього майна вже на теперішній час складають 34756,90 грн.

Ухвалою Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 20 листопада 2018 року у задоволенні клопотання представника відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_4 про зустрічне забезпечення позову відмовлено.

Не погоджуючись з даною ухвалою, відповідач ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив її скасувати та постановити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання про зустрічне забезпечення позову у справі, зобов'язавши позивача ОСОБА_1 в якості зустрічного забезпечення внести на депозитний рахунок Жовтневого районного суду м.Маріуполя Донецької області 107497 грн.

Зокрема зазначив, що при постановленні оскаржуваної ухвали суд першої інстанції не врахував основоположний принцип рівності прав сторін, оскільки забезпечив права ОСОБА_1 накладенням арешту, проігнорував захист права відповідача у вигляді зустрічного забезпечення з метою відшкодування можливих збитків, що можуть бути йому спричинені накладанням арешту на його особисту приватну власність.

У відповідача відсутня можливість реалізувати своє конституційне право на розпорядження належним йому майном. Крім того, 28 листопада 2018 року на території Донецької області введено військовий стан, що призвело до зниження вартості комерційної нерухомості у м.Маріуполі.

Вказує, що судом порушено вимоги ст.154 ЦПК України, відповідно до якої суд зобов'язаний застосувати зустрічне забезпечення, якщо суду надано докази того, що майновий стан позивача або його дії можуть ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду про відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові.

За правилами ст. ст. 368, 369 ЦПК України дана апеляційна скарга підлягає розгляду апеляційним судом за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи.

Відповідно до положень ст.360 ЦПК України представник позивача ОСОБА_1 - адвокат ОСОБА_6 надала апеляційному суду відзив на апеляційну скаргу, в якому посилається на те, що відповідачем не зазначено яку саме норму матеріального права було порушено судом. Судом при постановленні ухвали не допущено порушення норм процесуального права. Матеріали справи містять відомості щодо зареєстрованого у встановленому законом порядку місце проживання позивача на території України. У власності ОСОБА_1 на території України є майно, а саме автомобіль та житловий будинок, земельна ділянка, а також частка у спільному з відповідачем майні. Суду не було надано жодного належного та допустимого доказу, що майновий стан позивача ОСОБА_1 або її дії щодо відчуження майна чи інші дії можуть ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду про відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позову. Зазначаючи про збитки, заявником не було надано суду належних доказів розміру та обгрунтування збитків, які можуть бути спричинені відповідачу шляхом накладення арешту на майно.

Підтвердження погіршення ринку реалізації нерухомого майна приблизно на 5 відсотків відповідачем не надано. А коливання гривні до іноземної валюти та зміни цін на ринку нерухомості, про які зазначає останній, по суті не є збитками в цивільному законодавстві.

Відповідно до положень ст. 372 ЦПК України, апеляційний суд розглядає справу у відсутності позивача ОСОБА_1, її представника адвоката ОСОБА_6, та третьої особи ОСОБА_3, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, про що свідчать записи в книзі телефонограм апеляційного суду за № 820, № 822 (т.2 а.с. 97, 98).

В апеляційному суді відповідач ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_4 підтримали доводи апеляційної скарги, пояснив також, що відсоток погіршення ринку реалізації нерухомості визначено виходячи з пояснень ріелтора. Заяву відповідача щодо наміру відчуження 1/10 частки нежитлового приміщення по АДРЕСА_2 на ім'я ОСОБА_3 направляв нотаріус, про що в матеріалах справи маються докази. Належне відповідачу нежитлове приміщення по АДРЕСА_1 останній не намагався відчужувати. Пояснили також, що позивач ОСОБА_1 має кошти у зазначеному у заяві про зустрічне забезпечення розмірі.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення відповідача ОСОБА_2 та його представника ОСОБА_4, які просили апеляційну скаргу задовольнити, ухвалу суду першої інстанції скасувати та постановити нову про задоволення клопотання про зустрічне забезпечення, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, апеляційний суд прийшов до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а ухвали суду - без змін з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що стороною відповідача не надано доказів на підтвердження неможливості реалізації конституційного права на розпорядження майном, на яке накладено арешт ухвалою суду про забезпечення позову, що приводить до настання для відповідача ОСОБА_2 реальних збитків, крім заяви останнього, посвідченої приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Чекідою О.А. Також не надано суду доказів обґрунтування та розміру збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову.

При постановленні ухвали судом враховано предмет позову, захід забезпечення позову у вигляді арешту, можливе відчуження спірного майна, відсутність розміру збитків, яких може зазнати відповідач у зв'язку із забезпеченням позову та ненадання будь-яких належних доказів на підтвердження їх можливого існування, недоведеність необхідності у застосуванні зустрічного забезпечення.

Відмовляючи в задоволенні заяви представника відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_4 про зустрічне забезпечення, суд першої інстанції виходив з того, що подана представником відповідача заява не містить визначених ст.154 ЦПК України підстав для вжиття судом зустрічного забезпечення, необхідність його застосування не доведено, зазначений розмір грошових коштів є не співмірним із заявленими позовними вимогами, не доводить розмір збитків, які можуть бути спричинені забезпеченням позову.

З таким висновком колегія суддів погоджується, оскільки він ґрунтуються на матеріалах справи, а також узгоджуються з вимогами законодавства з огляду на наступне.

Відповідно частин 1-3 ст.154 ЦПК України, суд може вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (зустрічне забезпечення).

Зустрічне забезпечення застосовується тільки у випадку забезпечення позову.

Суд зобов'язаний застосовувати зустрічне забезпечення, якщо:

1) позивач не має зареєстрованого в установленому законом порядку місця проживання (перебування) чи місцезнаходження на території України та майна, що знаходиться на території України, в розмірі, достатньому для відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові; або

2) суду надані докази того, що майновий стан позивача або його дії щодо відчуження майна чи інші дії можуть ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду про відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові.

При цьому, відповідно до ч.5 ст.154 ЦПК України, розмір зустрічного забезпечення визначається судом з урахуванням обставин справи. Заходи зустрічного забезпечення позову мають бути співмірними із заходами забезпечення позову, застосованими судом, та розміром збитків, яких може зазнати відповідач у зв'язку із забезпеченням позову.

Відповідно до положень ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

ОСОБА_1 та ОСОБА_2, вважаючи свої права порушеними, звернулись до суду першої інстанції з позовом та зустрічним позовом, розгляд справи відбувається відповідно до норм процесуального права, на підставі яких і забезпечено позов.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач ОСОБА_1 зареєстрована на території України, та проживає в житловому будинку АДРЕСА_3, який зареєстрований за нею на праві власності.

Крім цього, позивач ОСОБА_1 має у власності автомобіль TAYOTA RAV 4, державний номер НОМЕР_2.

Докази того, що майновий стан позивача або її дії щодо відчуження майна чи інші дії можуть ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду про відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові, у справі відсутні.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що на момент постановлення ухвали, підстав для обов'язкового застосування зустрічного забезпечення не було.

Відповідно до заяви ОСОБА_2 від 11 січня 2018 року до приватного нотаріуса Маріупольського міського нотаріального округу Чекіда О.А., відповідач просив повідомити ОСОБА_3, яка виступає третьою особою у справі, згідно з вимогами ст.362 ЦК України, про продаж належної йому на праві власності 1/10 частини нежитлової будівлі, розташованої за адресою: АДРЕСА_2, за 40000 доларів США, що еквівалентно курсу НБУ станом на 11.01.2018 р. - 1133200 грн. ( т.2 а.с.33 ). Даних про отримання ОСОБА_3 даної заяви та прийнятого нею рішення стосовно вказаної частки нерухомого майна, матеріали справи не містять.

З пояснень відповідача в апеляційному суді вбачається, що він не мав наміру здійснити відчуження нерухомого майна, розташованого по АДРЕСА_1.

Визначення відповідачем відсотка погіршення ринку реалізації нерухомого майна та його посилання на зміну курсу валют по відношенню до гривні України під час дії заходів забезпечення позову, не є підставою для застосування зустрічного забезпечення.

Суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам, вірно послався на закон, що регулює спірні правовідносини, дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні заяви представника ОСОБА_2 - ОСОБА_4 про зустрічне забезпечення.

Колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції відповідають обставинам справи, які судом установлені відповідно до вимог процесуального закону. Норми процесуального права застосовано вірно.

Викладені в ухвалі висновки відповідають обставинам справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду першої інстанції залишенню без змін.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд,

П о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Ухвалу Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 20 листопада 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню не підлягає.

Головуючий Т.Б.Ткаченко

Судді: Л.М.Кочегарова

С.А.Попова

Повний текст постанови складений 26 грудня 2018 року.

Суддя Т.Б.Ткаченко