Справа № 740/3875/17 Провадження № 22-ц/795/868/2018 Головуючий у I інстанції ОСОБА_1 Доповідач - Онищенко О. І.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 вересня 2018 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого-судді: Онищенко О.І.

суддів: Вінгаль В.М., Губар В.С.

при секретарі: Бивалькевич Т.В.

Позивач: ОСОБА_2

Відповідач: ОСОБА_3

Особа, яка подала апеляційну скаргу: ОСОБА_2

Розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу на рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 04 травня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про повернення безпідставно набутого майна (суддя Ковальова Т.Г.), ухвалене о 12 год. 58 хв. у м.Ніжин, повний текст рішення складено 08 травня 2018 року,

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2017 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом про зобовязання ОСОБА_3 повернути їй як потерпілій безпідставно отримані грошові кошти в сумі 10 000 грн за будинок №70 по вул.Леніна в с.Бобрик Ніжинського району Чернігівської області. Позов мотивовано тим, що позивач у червні 2014 року дізналася про те, що ОСОБА_3 продає вказаний будинок, який йому перейшов у спадок, але відповідачем не оформлений на себе. За домовленістю з відповідачем останній спочатку оформить у нотаріуса свої права на спадковий будинок, а після цього має продати будинок позивачеві. 01 жовтня 2014 року ОСОБА_2 віддала 10 000 грн як аванс за будинок ОСОБА_3, на підтвердження чого відповідачем було надано розписку. Позивач вказувала, що відповідач так і не оформив на себе спадковий будинок, а 06 вересня 2017 року взагалі відмовився оформляти і продавати його позивачеві, в звязку з чим ОСОБА_2 і звернулася до суду з позовом про стягнення безпідставно набутих відповідачем грошових коштів у сумі 10 000 грн.

Рішенням Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 04 травня 2018 року у задоволенні позову відмовлено. Рішення суду мотивовано тим, що позов є необґрунтованим та неналежним способом захисту з урахуванням того, що грошові кошти не є майном з конкретно визначеними родовими ознаками, яке підлягає витребуванню в натурі, враховуючи, що в судовому засіданні встановлено, що відповідач отримав грошові кошти від позивача за продаж належного йому будинку. Також судом встановлено, що між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 будь-якого договору чи надання грошових коштів тимчасово, на певний період, із зобовязанням в майбутньому їх повернути - не було.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить зазначене рішення суду скасувати і ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог. Позивач вказує, що між нею та набувачем майна виникли зобовязання, які позивач виконала сплатила відповідачу кошти в розмірі 10 000 грн, а відповідач їх не виконав і зовсім відмовився від виконання своїх зобовязань. ОСОБА_2 вважає за необхідне уточнити обставину, хто у будинку до цього часу проживає, оскільки, за її доводами, у рішенні суду перекручуються обставини, а саме: зазначається, що вона вселилась в будинок і з осені 2017 року не проживає і водночас вона проживає до даного часу. Позивач посилається, що ОСОБА_3 безпідставно набув, заволодів її коштами в розмірі 10 000 грн, оскільки він запевнив її про продаж будинку, який йому не належав, не був переоформлений в нотаріальній конторі на нього і він не мав права власності на нього, отже не міг розпоряджатися ним, в тому числі і продавати його. ОСОБА_2 вважає помилковим вимновок судді з приводу непозовного судочинства, враховуючи, що в даному випадку спір виник з приводу повернення в натурі безпідставно набутого майна, тобто провадження є позовним, матеріальним.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_3 просить апеляційну скаргу позивача залишити без задоволення, а рішення суду без змін. Відповідач вказує, що сторонами не було обумовлено кінцевої дати нотаріального оформлення продажу житла, проте він не відмовлявся і на даний час не відмовляється від продажу будинку подружжю ОСОБА_2. За доводами ОСОБА_3, він набув майно (гроші) за існування достатніх правових підстав, у спосіб, що не суперечить цивільному законодавству, з метою подальшого оформлення документів на будинок. Враховуючи, що доказів визнання укладеного правочину недійсним або його розірвання не надано, відповідач вважає безпідставними посилання позивача на те, що оспорювана сума вважається отриманою ним безпідставно в розумінні ст.1212 ЦК України.

Згідно з ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справ.

Відповідно до вимог ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Частиною 1 ст.368 ЦПК України встановлено, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

За нормами ст. 268 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Зазначеним вимогам закону відповідає судове рішення суду першої інстанції. Висновок місцевого суду підтверджується матеріалами справи, яким суд дав вірну оцінку, і не суперечить нормам матеріального та процесуального права, які регулюють спірні правовідносини.

По справі встановлено і сторони не заперечують, що ОСОБА_2 і ОСОБА_3 досягли усної домовленості про продаж відповідачем позивачу будинку №70 по вул.Леніна в с.Бобрик Ніжинського району.

1 жовтня 2014 року ОСОБА_3 було складено розписку, згідно якої він взяв 10 000 грн від ОСОБА_2 за продаж належного йому зазначеного будинку (а.с.4).

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_2 як на підставу для повернення безпідставно набутого відповідачем майна (грошових коштів у сумі 10 000 грн) посилалась на ст.ст.1212, 1213 ЦК України і зазначала, що відповідач не виконав зобовязання продати їй будинок, у звязку з чим повинен повернути їй сплачені нею грошові кошти.

Відповідно до ч.1 ст.1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобовязана повернути потерпілому це майно. Особа зобовязана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Аналіз статті 1212 ЦК України і цього інституту цивільного законодавства вказує на те, що правова природа інституту безпідставного отримання чи збереження майна (предмет регулювання) це відносини, які виникають у звязку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Зобовязання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адмiнiстративного акта, правочину або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України).

Під вiдсутнiстю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказiвцi закону, або суперечить меті правовiдношення i його юридичному змісту. Тобто вiдсутнiсть правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності відповідної підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була, але у подальшому відпала.

Отже, для виникнення зобовязання, передбаченого статтею 1212 ЦК України, важливим є сам факт безпідставного набуття або збереження, а не конкретна підстава, за якою це відбулося.

Відповідно до частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частин першої та другої статті 509 ЦК України цивiльнi права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогiєю породжують цивiльнi права та обов'язки. До підстав виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, належать договори та інші правочини. Зобов'язанням є правовiдношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися вiд вчинення певної дiї (негативне зобовязання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Частиною першою статті 202 ЦК України встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обовязків.

Згідно із частинами першою, другою статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Частиною першою статті 207 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Системний аналіз вищезазначених положень закону дає підстави вважати, що чинний договір чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання грошових коштів).

Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в не заборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками відповідних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обовязків.

Загальна умова частини першої статті 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобовязальних (договірних) відносинах, або отримане однією зі сторін у зобовязанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі статті 1212 ЦК України тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання.

Зазначена норма закону застосовується лише у тих випадках, коли безпідставне збагачення однієї особи за рахунок іншої не може бути усунуто з допомогою інших, спеціальних способів захисту. Зокрема, у разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень частини першої статті 1212 ЦК України, у тому числі й щодо зобовязання повернути майно потерпілому.

Зазначене узгоджується із правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду України від 29 вересня 2014 року у справі №6-122цс14, та підтверджується позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 18 квітня 2018 року у справі № 668/7704/15-ц.

Із змісту розписки від 1 жовтня 2014 року вбачається, що ОСОБА_3 отримав 10 000 грн від ОСОБА_2 за продаж належного йому будинку, що свідчить про наявність між сторонами договірних правовідносин щодо купівлі-продажу у майбутньому нерухомого майна, а тому судом першої інстанції обгрунтовано відмовлено у задоволенні позовних вимог, заявлених на підставі ст.ст.1212, 1213 ЦК України.

Разом з тим позивач не позбавлена можливості звернутися до суду на загальних підставах з позовом відповідно до правовідносин, які виникли між сторонами.

Доводи позивача, що відповідач повністю відмовився від оформлення будинку та його продажу позивачеві жодними доказами не підтверджені.

Посилання ОСОБА_2, що ОСОБА_3 не мав права розпоряджатися будинком, не можуть бути прийняті судом до уваги, враховуючи, що між сторонами не укладався договір купівлі-продажу вказаного будинку, вони лише досягли згоди щодо укладення договору в майбутньому після оформлення відповідачем будинку у встановленому законом порядку, склавши при цьому розписку про отримання відповідачем коштів.

Доводи ОСОБА_2 щодо наявності в діях відповідача ознак злочину, не можуть бути вирішені в рамках даної цивільної справи, проте вона не позбавлена права звернутися з такою заявою до правоохоронних органів.

Щодо уточнення інформації про осіб, які на даний час проживають у ІНФОРМАЦІЯ_1, то у даному випадку зазначена інформація не має вирішального значення для вирішення позову про повернення безпідставно отриманих грошових коштів.

Враховуючи викладене, доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду щодо відсутності підстав для задоволення позову, оскаржуване рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 258, 263, 374, 375, 382, 384, 389, 390, 391 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 04 травня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів, який обчислюється з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складено 6 вересня 2018 року.

Головуючий:Судді: