Справа № 388/544/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.08.2018 року Долинський районний суд Кіровоградської області

у складі: головуючого - судді Баранського Д.М.,

за участю секретаря Поліщук Т.І.,

представників ОСОБА_1, ОСОБА_2,

розглянув у відкритому судовому засіданні, у приміщенні суду в м. Долинській цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про відшкодування шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

У травні 2018 року ОСОБА_3 звернулась до суду з цим позовом, посилаючись на те, що 4 лютого 2002 року відбулась дорожньо-транспортна пригода в якій загинув ОСОБА_5, який був її батьком.

Вироком Долинського районного суду Кіровоградської області від 26 червня 2002 року ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

Рішенням Долинського районного суду Кіровоградської області від 12 травня 2009 року з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 стягнуто шкоду завдану смертю потерпілого на утримання малолітньої ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та неповнолітньої ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 по 127,76 грн на кожну дитину, щомісячно до вісімнадцятирічного віку.

Отже, відшкодування шкоди здійснювалось відповідачем до досягнення позивачкою повноліття, а після досягнення повноліття виплату припинено.

ОСОБА_3 зазначає, що згідно з довідкою № 12.4-30/232 від 22 березня 2018 року є студенткою першого курсу фінансового факультету денної форми навчання Університету митної справи та фінансів. Термін навчання до 30 червня 2012 року.

З рішення Долинського районного суду Кіровоградської області від 12 травня 2009 року вбачається, що згідно з довідкою № 02-01-26/627 від 23 березня 2009 року ОСОБА_5 до дня смерті працював водієм у Долинському РВ УМВС України в Кіровоградській області та його заробітна плата за останні шість місяців складала 2030,58 грн, що є меншим від 18615 грн - п'ятикратного розміру мінімальної заробітної плати нарівні 3723 грн, що встановлена Законом України «Про Державний бюджет України на 2018 рік».

Отже, за правилом ч. 2 ст. 1197 ЦК України при розрахунку середнього заробітку слід виходити із суми 18615 грн, що є п'ятикратним розміром встановленої законом мінімальної заробітної плати на день розгляду справи в суді.

Розмір відшкодування шкоди завданої смертю потерпілого, що підлягає стягненню на користь ОСОБА_3 слід визначити з вирахуванням від цієї суми частки, яка припадала на годувальника, тобто на самого потерпілого, а також осіб, які на день його смерті перебували на утриманні, тобто дружини ОСОБА_1 та дітей ОСОБА_3, ОСОБА_6 Тобто 18615 : 4 = 4653,75 грн.

З огляду на вищезазначене, згідно з положеннями статей 1197, 1200, 1202 ЦК України ОСОБА_3 просить стягнути з ОСОБА_4 на свою користь шкоду завдану смертю потерпілого, щомісячно у сумі 4653,75 грн до закінчення навчання в Університеті митної справи та фінансів, але не довше двадцяти трьох років.

У судовому засіданні представник позивачки ОСОБА_3, ОСОБА_1 позов підтримала за обставин зазначених у ньому, попросила позов задовольнити.

Відповідач ОСОБА_4 та його представник ОСОБА_2 у судовому засіданні заперечували проти позову, просили відмовити в його задоволенні. Представник ОСОБА_2 суду пояснив, що застосування до цих правовідносин положень діючого ЦК України є необґрунтованим, оскільки спірні правовідносини виникли в період дії ЦК УРСР (у редакції 1963 року), положення якого не передбачають стягнення шкоди, що є предметом цього позову на повнолітню доньку потерпілого, яка навчається.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов до висновку про відмову в позові з таких підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом установлено, що вироком Долинського районного суду Кіровоградської області від 26 червня 2002 року ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк п'ять років з позбавленням права керування транспортними засобами на строк два роки. На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_4 звільнено від відбування покарання з випробуванням протягом іспитового строку тривалістю три роки. Цим вироком вирішено питання про запобіжний захід, цивільний позов, судові витрати, речові докази.

ОСОБА_4 визнано винним за те, що 4 лютого 2002 року о 15.00 годині, перебуваючи у стані алкогольного сп'яніння, керуючи за довіреністю автомобілем «ВАЗ-2102», реєстраційний номер Л7296КД, рухаючись по вул. Войкова у м. Долинській Долинського району Кіровоградської області, грубо порушуючи вимоги пунктів 2.9. (а), 11.2, 12.1, 12.3 Правил дорожнього руху, а саме керуючи автомобілем у стані алкогольного сп'яніння не вів його якнайближче до правого краю проїжджої частини, не вибрав безпечну швидкість руху, рухаючись зі швидкістю 60 км/год., що не перевищує встановлених обмежень, але при виникненні небезпеки для руху велосипедиста, якого міг виявити, не прийняв заходів до зниження швидкості та повної зупинки автомобіля, виїхав на зустрічну смугу проїжджої частини, допустив зіткнення з велосипедистом ОСОБА_5, який рухався назустріч по своїй стороні дороги. Під час дорожньо-транспортної пригоди водій автомобіля ОСОБА_4 спричинив потерпілому ОСОБА_5 тілесні ушкодження, що відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень небезпечних для життя у момент спричинення, внаслідок яких потерпілий ОСОБА_5 помер на місці події.

Допущені ОСОБА_4 порушення Правил дорожнього руху знаходяться у причинному зв'язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди та наслідками у виді смерті потерпілого.

Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов'язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Рішенням Долинського районного суду Кіровоградської області від 12 травня 2009 року стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 на утримання дітей, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 по 127,76 грн на кожну дитину, щомісячно до вісімнадцятирічного віку. Цим рішенням вирішено питання про судові витрати.

Згідно з довідкою Університету митної справи та фінансів № 12.4-30/232 від 22 березня 2018 року , а також договору про надання освітніх послуг № 853 від 14 серпня 2017 року, ОСОБА_3 є студенткою першого курсу фінансового факультету денної форми навчання за спеціальністю 072 «Фінанси, банківська справа та страхування». Зарахована наказом № 500кс від 14 серпня 2017 року на навчання за рахунок коштів фізичних або юридичних осіб. Навчання за освітньо-кваліфікаційним рівнем «бакалавр» триває до 30 червня 2021 року.

Статтею 440 ЦК УРСР (1963 року) передбачено, що шкода, заподіяна особі або майну громадянина, а також шкода, заподіяна організації, підлягає відшкодуванню особою, яка заподіяла шкоду, у повному обсязі, за винятком випадків, передбачених законодавством Союзу РСР. Той, хто заподіяв шкоду, звільняється від її відшкодування, якщо доведе, що шкоду заподіяно не з його вини. Шкода, заподіяна правомірними діями, підлягає відшкодуванню лише у випадках, передбачених законом.

Відповідно до ст. 450 ЦК УРСР (1963 року) організації і громадяни, діяльність яких пов'язана з підвищеною небезпекою для оточення (транспортні організації, промислові підприємства, будови, власники автомобілів та ін.), зобов'язані відшкодувати шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, якщо не доведуть, що шкода виникла внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Відповідно до п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року N 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.

Згідно зі ст. 457 ЦК УРСР (1963 року), якщо каліцтво або інше ушкодження здоров'я заподіяно організацією або громадянином, не зобов'язаними сплачувати за потерпілого внески по державному соціальному страхуванню, ця організація або громадянин повинні відшкодувати потерпілому шкоду за правилами статей 440, 441, 450 цього Кодексу у частині, що перевищує суму одержуваної ним допомоги або призначеної йому після ушкодження його здоров'я і фактично одержуваної ним пенсії. В разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають особи, зазначені в частині другій статті 456 цього Кодексу, на строки, зазначені у частині третій тієї ж статті.

За змістом чч. 2, 3 ст. 456 ЦК України в разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які перебували на утриманні померлого або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Шкода відшкодовується: неповнолітнім дітям - до досягнення шістнадцятирічного віку, а учням - вісімнадцятирічного віку; жінкам, старшим п'ятдесяти п'яти років, і чоловікам, старшим шістдесяти років, - довічно; інвалідам - на строк інвалідності; одному з батьків або подружжя померлого незалежно від віку і працездатності, якщо він не працює і здійснює догляд за дітьми, братами, сестрами або онуками померлого, які не досягли восьми років, - до досягнення ними восьмирічного віку.

Отже, згідно з положеннями статей 456, 457 ЦК України в разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають, зокрема неповнолітні діти - до досягнення шістнадцятирічного віку, а учні - вісімнадцятирічного віку.

Саме положення ЦК УРСР (1963 року) підлягають застосуванню до цих правовідносин, оскільки шкоди внаслідок смерті потерпілого від злочину завдано 4 лютого 2002 року, тобто в період дії цього нормативно-правового акта.

Згідно з п. 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України (від 16 січня 2003 року N 435-IV), цей ЦК України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності.

З огляду на вищезазначене, оскільки за правилами ЦК УРСР (1963 року) не передбачено право на відшкодування шкоди у зв'язку зі смертю потерпілого від злочину повнолітній донці потерпілого, яка навчається, правила статей 1197, 1200, 1202 ЦК України (від 16 січня 2003 року N 435-IV) не підлягають застосуванню до спірних правовідносин, відповідно поданий позов є необґрунтований в задоволенні якого слід відмовити.

Сторони у цій справі не понесли судових витрат.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 440, 450, 456, 457 ЦК УРСР (1963 року), п. 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, ст. ст. 4, 12, 13, 19, 42, 48, 76, 81, 82, 83, 95, 133, 141, 258, 259, 263-265, 268, 354 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про відшкодування шкоди.

Апеляційна скарга подається до Апеляційного суду Кіровоградської області протягом тридцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення виготовлений 3 вересня 2018 року.

Суддя Долинського районного суду Д. М. Баранський