Справа № 214/3126/18
2/214/2015/18
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

(заочне)

24 жовтня 2018 року Саксаганський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області, у складі:

головуючого судді Гриня Н.Г.,

за участю секретаря Печарник З.І.,

у відсутність сторін

розглянувши у відкритому судовому засіданні, при заочному розгляді справи, у залі суду, у м. Кривого Рогу справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, про визнання договору купівлі-продажу квартири на товарній біржі дійним, -

В С Т А Н О В И В :

Представник позивача за довіреністю в інтересах ОСОБА_1 (Позивач) звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просить визнати дійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 загальною площею 46,40 кв.м, житловою площею 28,10 кв.м, укладений 03.06.1997 року між ОСОБА_2, ОСОБА_3, як продавцями, та мітенок ОСОБА_4, як покупцем, зареєстрований на товарній біржі «Нове століття» на виконання біржової угоди від 03.06.1997 за №1-231. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 03.06.1999 року між сторонами було укладено договір купівлі-продажу квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, зареєстрований на товарній біржі «Нове століття» за реєстраційний номером 1-231. Право власності позивача на придбане майно зареєстровано в реєстрову книгу під №175 п стор. 42 запис 42 від 08.07.1999 р. у Договорі зазначено, що на підставі ст.. 15 Закону України від 10.112.1991 р. «Про товарну біржу» даній договір зареєстрований на біржі нерухомості «Нове століття» і не підлягає нотаріальному посвідченню. Маючи намір розпорядитись квартирою позивач звернулась до нотаріальної контори, де їй повідомили про неможливість укладення будь-яких угод з відчуження майна користь інших осіб у звязку з відсутності нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу квартири від 03.06.1999 року як правовстановлюючого документу, що ставить під сумнів його дійсність. Товарна біржа,яка здійснювала реєстрацію договору припинила свою діяльність. При укладенні договору купівлі-продажу сторонами було погоджено та виконано всі істотні умови договору продавці отримали гроші за квартиру, знялися з реєстрації та звільнили квартиру, в яку вона вселилася та проживає і до теперішнього часу. Позивач позбавлена можливості захистити свої права як власника майна та забезпечити можливість їх реалізацію будь-яким іншим способом, а тому звернулась до суду про визнання договору купівлі-продажу квартири дійсним, оскільки оспорюваний Договір купівлі-продажу квартири дійсно підлягав нотаріальному посвідченню, одна не був нотаріально оформлений з посилання на ст..15 Закону України «Про товарну біржу». Відповідачі, що були продавцями квартири, не посвідчили Договір купівлі-продажу нотаріально, вважаючи достатньою його реєстрацію на товарній біржі та в КП «Криворізьке бюро технічної інвентаризації» ДОР. Здійснити нотаріальне посвідчення вказаного договору для позивача, яка є особою похилого віку та на теперішній час не взмозі самостійно пересуватись, не представляється можливим у звязку із припиненням діяльності товарної біржі, яка реєструвала оспорюваний договір, та відсутністю звязку з відповідачем попередніми власниками майна та продавцями за договором.

Позивач у судове засідання не зявилась, про дату, час та місце розгляду справі повідомлялась належним чином..

Представником позивача ОСОБА_5 надана до суду заява розгляд справи за його відсутності, на задоволенні позовних вимог наполягає, проти заочного розгляду не заперечує.

Відповідачі у судове засідання не зявились, про дату, час, місце слухання справи повідомлялись належним чином шляхом опублікування тексту оголошення про виклик до суду на веб-сайті судової влади України.

Керуючись ст. 280 ЦПК України, суд вважає, що дану справу можливо вирішити на підставі наявних в ній доказів, з урахуванням думки позивача, за відсутності відповідача і постановити заочне рішення.

У звязку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, у відповідності з ч. 2 ст.247 ЦПК України розгляд справи здійснювався, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить, до наступних висновків.

Судом встановлено, що згідно із договору купівлі-продажу нерухомого майна від 03.06.1999 року ОСОБА_2, ОСОБА_3 продали, а ОСОБА_1 придбала квартиру за адресою: АДРЕСА_3, яка складається з двох кімнат загальною площею 46,40 кв.м, в тому числі житловою площею 28,10 кв.м. Вказаний договір був зареєстрований на товарній біржі «Нове століття» на підставі ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» та не підлягає нотаріальному посвідченню (а.с. 6 - копія договору).

Право власності на спірну квартиру було зареєстровано в Криворізькому бюро технічної інвентаризації за ОСОБА_1 запис в реєстровій книзі №175 П, стор. 42 запис 42 (а.с. 6 - копія договору на звороті сторінки).

Як вбачається з матеріалів справи, сторони договору купівлі-продажу нерухомого майна виконали умови договору, передали один одному обєкт нерухомості та прийняли його. Однак нотаріально сторони договір не посвідчили, оскільки він був укладений на товарній біржі, а згідно із його тексту, такий договір не підлягає нотаріальному посвідченню відповідно до ст. 15 Закону України «Про товарну біржу».

Відповідно до абзацу 1 п. 4 прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України до цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав та обовязків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

Враховуючи викладене, до регулювання спірних правовідносин сторін необхідно застосовувати положення Цивільного кодексу УРСР (далі- ЦК УРСР).

За положеннями ст.ст.224,225 ЦК УРСР за договором купівлі-продажу продавець зобовязується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобовязується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Право продажу майна, крім випадків примусового продажу, належить власникові.

Встановленим в судовому засіданні обставинам відповідають правовідносини з порядку належного оформлення та форми договору купівлі продажу житлового будинку (квартири), передбаченими ст. 227 ЦК України 1963 року, норми якої діяли на момент укладення угоди.

Згідно із ст.153 ЦК України 1963 року, договір є укладеним, якщо сторонами досягнуто згоди за всіма істотними умовами.

Приписами ч. 2 ст. 47 ЦК України 1963 року, яка діяла на момент укладання угоди, визначено, що якщо відбулося повне або часткове виконання угоди, що потребує нотаріального посвідчення, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати таку угоду дійсною. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення угоди не вимагається.

Згідно із ч. 2 ст.220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Відповідно до ч. 3ст. 334 ЦК України право власності на майно по договору, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним.

Порядок проведення державної реєстрації права власності на нерухоме майно здійснюється у порядку, визначеному Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень».

Відповідно до п.13 постанови Пленуму Верховного суду України від 06.11.2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» зазначено, що норми ч.2 ст.220 ЦК України не застосовуються до правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню і державній реєстрації. Наразі правочини, щодо купівлі-продажу нерухомості, підлягають державній реєстрації. Не зважаючи на це застереження, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, оскільки норми про державну реєстрацію правочинів, щодо відчуження нерухомості, введені в дію ЦК України 2003 року. На час укладення спірної угоди, вимоги щодо реєстрації правочинів не були чинними. На той час діяли норми, які передбачали тільки реєстрацію нерухомого майна. Як вбачається з матеріалів справи вимоги щодо реєстрації нерухомого майна позивачем на момент укладання спірної угоди виконано.

Судом встановлено, що між сторонами було укладено договір купівлі-продажу квартири, який не було нотаріально посвідчено, як того вимагає ч. 1ст. 227 ЦК УРСР, проте він був зареєстрований товарною біржею «Нове століття» та Криворізьким бюро технічної інвентаризації.

Враховуючи викладене, а також те, що між сторонами відбулося повне виконання договору, всі істотні її умови погоджені, загальних договірних засад та прав і свобод сторін договору не порушують, угода купівлі-продажу фактично відбулася, а сторони всі свої зобовязання за договором виконали, тому суд вважає необхідним визнати його дійсним, а відтак позовні вимоги підлягають задоволенню.

Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України у звязку із тим, що позивач не заявляє вимоги про стягнення з Відповідачів на його користь судових витрат, суд керуючись принципом диспозитивності цивільного судочинства закріпленого ст. 13 ЦПК України не вирішує питання про розподіл судових витрат.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. 227 ЦК УРСР(в редакції 1963 року), ст.ст.220,334 ЦК України, ст.ст.12,13,81,141,259,223,264ЦПК України, суд , -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, про визнання договору купівлі-продажу квартири на товарній біржі дійним задовольнити у повному обсязі.

Визнати дійсним Договір купівлі-продажу нерухомого майна квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 загальною площею 46,40кв.м., житловою площею 28,10 кв.м, укладений 03.06.1999 року між ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_1, посвідчений на товарній біржі «Нове століття» і зареєстрований в Криворізькому міському бюро технічної інвентаризації 08.07.1999 року в реєстровій книзі під № 175П, стор. 42, запис 42.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано відповідачами протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

На рішення суду позивачем може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду через Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області протягом 30 днів з дня його складання.

Повний текст рішення складено 24.10.2018 року.

Суддя Н.Г. Гринь