ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 жовтня 2018 року

м. Київ

справа № 517/147/16-ц

провадження № 61-5126св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - судді Стрільчука В. А.,

суддів: Карпенко С. О. (судді-доповідача), Кузнєцова В. О., Ступак О. В., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідачі: ОСОБА_5, ОСОБА_6,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Фрунзівського районного суду Одеської області від 6 жовтня 2016 року, ухвалене у складі судді Гончар І. В., та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 16 листопада 2016 року, постановлену колегією суддів у складі: Журавльова О. Г., Комлевої О. С., Кравця Н. П.,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2016 року ОСОБА_4 звернулася із позовом про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини.

Посилалась на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в смт. Затишшя Фрунзівського району Одеської області помер її брат - ОСОБА_10

Вона є спадкоємцем ОСОБА_10 за заповітом на грошові вклади, включаючи проценти та інші нарахування, які знаходяться на рахунках № № НОМЕР_1, НОМЕР_2, НОМЕР_3, НОМЕР_4, відкритих у Публічному акціонерному товаристві «РайффайзенБанк Аваль» (далі - ПАТ «РайффайзенБанк Аваль»).

Постановою нотаріуса Фрунзівської районної державної нотаріальної контори Одеської області від 25 лютого 2016 року їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за вказаним заповітом, оскільки вона не прийняла цю спадщину шляхом подання відповідної заяви, а відповідачі як спадкоємці, що прийняли спадщину, не надали нотаріусу письмові згоди на подання нею вказаної заяви.

Посилаючись на пропущення встановленого законом шестимісячного строку для подання до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини з поважних причин, а саме через тривалу хворобу із загостренням її перебігу, яка створила для неї непереборні та істотні труднощі на вчинення поїздки до Фрунзівської районної державної нотаріальної контори Одеської області для подання заяви про прийняття спадщини за заповітом, просила визначити їй додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини.

Рішенням Фрунзівського районного суду Одеської області від 6 жовтня 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

Суд першої інстанції дійшов висновку про ненадання позивачем доказів неможливості за станом здоров'я у передбачений законом строк звернутися до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, тому пропустила строк для подання заяви про прийняття спадщини з неповажної причини.

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 16 листопада 2016 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Апеляційний суд погодився з рішенням суду першої інстанції, зазначивши, що воно є законним та обґрунтованим і постановлено з додержанням норм матеріального права.

У грудні 2016 року ОСОБА_4 подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просила скасувати судові рішення та передати справу на новий апеляційний розгляд.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди ухвалили рішення без належного дослідження фактичних обставин справи, не врахували, що вона є особою похилого віку, стан здоров'я перешкоджав їй вчасно звернутись із заявою про прийняття спадщини за заповітом, строк пропущення складає 7 днів та є незначним.

У відзиві на касаційну скаргу ОСОБА_5 посилається на те, що судові рішення є законними та обґрунтованими, а доводи касаційної скарги - безпідставними. Зокрема, зазначає, що позивач не мала наміру звертатись із заявою до нотаріуса, вважаючи, що заповіт є правовстановлюючим документом на спадкове майно.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24 січня 2017 року відкрито касаційне провадження за вказаною касаційною скаргою і ухвалою цього ж суду від 9 листопада 2017 року справу призначено до судового розгляду.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У лютому 2018 року вказана справа надійшла до Верховного Суду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону від 3 жовтня 2017 року касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права

Під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).

Вивчивши матеріали цивільної справи та перевіривши доводи касаційної скарги, суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення.

Відповідно до змісту статті 1272 ЦК України позов про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини подається: 1) у разі відсутності письмової згоди всіх спадкоємців, які прийняли спадщину, на подання спадкоємцем, який пропустив шестимісячний строк, заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори; 2) у разі пропуску шестимісячного строку подання заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори та відсутності інших спадкоємців, які прийняли спадщину та могли б дати письмову згоду на подання цієї заяви.

За нормами частини третьої статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Аналіз зазначеної норми закону свідчить про те, що поважними причинами пропущення строку для прийняття спадщини є ті, які пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Отже, правила частини третьої статті 1272 ЦК України можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними (правові позиції Верховного Суду України, викладені у постановах: від 26 вересня 2012 року № 6-85цс12, від 4 листопада 2015 року

№ 6-1486цс15, від 14 вересня 2016 року № 6-1215цс16).

Судами установлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_10

ОСОБА_4 є спадкоємцем ОСОБА_10 на підставі заповіту, посвідченого секретарем Перехрестівської сільської ради Фрунзівського району Одеської області, до складу спадщини за заповітом входять грошові вклади, включаючи проценти та інші нарахування, які знаходяться на рахунках, відкритих у ПАТ « Райффайзен Банк Аваль».

Постановами про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 25 лютого 2016 року та від 1 квітня 2016 року ОСОБА_4 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом через відсутність відомостей про те, що вона постійно проживала із спадкодавцем на час відкриття спадщини, відсутність заяви про прийняття спадщини та відсутність письмової згоди інших спадкоємців, які прийняли спадщину, на подання ОСОБА_4 до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суди дійшли правильного висновку про те, що позивачем у порушення статей 10, 60 ЦПК України у редакції Кодексу, чинній на час розгляду справи в суді першої та апеляційної інстанцій, не надано належних та допустимих доказів щодо наявності у неї об'єктивних, істотних, непереборних перешкод для подання заяви про прийняття спадщини.

Доводи про те, що такими об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для ОСОБА_4 на вчинення відповідних дій є її тривала хвороба, суд правомірно відхилив, адже за даними довідок Комунального закладу «Фрунзівський РЦПМСД» Фрунзівського району ОСОБА_4 отримувала лікування в денному стаціонарі Затишанської амбулаторії з 26 січня 2016 року по 1 лютого 2016 року та з 17 лютого 2016 року по 26 лютого 2016 року, у той час як право на подання заяви про прийняття спадщини виникло у неї з часу відкриття спадщини, тобто з ІНФОРМАЦІЯ_1.

Касаційний суд погоджується з такими висновками судів, оскільки вони ґрунтуються на повно і всебічно з'ясованих обставинах, на які сторони посилались як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених дослідженими в судовому засіданні доказами.

Доводи, викладені в касаційній скарзі, щодо неналежної оцінки судами доказів про стан здоров'я ОСОБА_4, який створював для неї непереборні перешкоди для звернення із заявою про прийняття спадщини, відносяться до переоцінки доказів у справі, їх належності та допустимості, тому не є підставою для скасування судових рішень.

Отже, в силу статті 400 ЦПК України, суд касаційної інстанції не вправі встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Порушень норм процесуального права, що призвели до неправильного вирішення справи, а також обставин, які є обов'язковими підставами для скасування судового рішення, касаційний суд не встановив.

Згідно із частиною першою статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що рішення ухвалені з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 400, 402, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Фрунзівського районного суду Одеської області від 6 жовтня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 16 листопада 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийВ. А. Стрільчук
Судді: С. О. Карпенко В. О. Кузнєцов О. В. Ступак Г. І. Усик