справа № 631/1380/18
провадження № 2/631/968/18
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 грудня 2018 року селище міського типу Нова Водолага

Суддя Нововодолазького районного суду Харківської області Трояновська Т.М. розглянувши заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову шляхом накладення арешту на автомобіль,

ВСТАНОВИВ:

29 грудня 2018 року до Нововодолазького районного суду Харківської області надійшла заява ОСОБА_2 про забезпечення позову, в якій заявник просить винести ухвалу про накладення арешту на автомобіль марки «МАN» державний номерний знак НОМЕР_1 2000 року випуску, заборонивши ОСОБА_3 вчиняти будь-які нотаріальні дії, пов`язані з вищевказаним автомобілем, у тому числі користуватись ним.

В обґрунтування необхідності забезпечення позову ОСОБА_2. посилається на те, що нею була подана позовна заява до суду про поділ майна, що є спільною сумісною власністю з ОСОБА_3. Позивач неодноразово пропонувала відповідачу по справі в добровільному порядку розділити сумісно придбаний автомобіль, шляхом сплати їй половини коштів ринкової вартості автомобіля. Відповідач не погоджується з її пропозицією, крім того стверджує, що даний автомобіль є тільки його власністю. Позивач вважає, що існує досить висока ймовірність того, що відповідач може в будь - який момент здійснити його відчуження, що в подальшому може призвести до неможливості виконання рішення суду.

Розглянувши клопотання ОСОБА_2. про забезпечення позову, суддя дійшов висновку, що вказана заява не може бути задоволена та підлягає поверненню, виходячи з наступного.

Станом на 29 грудня 2018 року позовна заява ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ майна, що є спільною сумісною власністю подружжя до розгляду судом не прийнята і провадження у цивільній справі не відкрито.

Однак, судом прийнято до уваги, що у відповідності до частини другої статті 149 Цивільного процесуального кодексу України, забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно Постанови Пленуму Верховного суду України від 22.12.2006 № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи після відкриття провадження у ній, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

Статтею 151 Цивільного процесуального кодексу України чітко визначені вимоги, що пред'являються до форми та змісту заяви про забезпечення позову.

Ознайомившись зі змістом заяви ОСОБА_2 про забезпечення позову, суддею встановлено, що вона не відповідає вимогам, встановлених положеннями вищевказаної норми права.

Так, відповідно до пункту четвертого частини першої статті 151 Цивільного процесуального кодексу України заява про забезпечення позову повинна містити захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності.

Проте, ОСОБА_2. у своїй заяві не зазначає причин, у зв'язку з якими потрібно забезпечити позов (тобто об'єктивні обставини, що мають реальну загрозу невиконання або ускладнення виконання можливого рішення суду про задоволення позову) та ніяким чином не обґрунтовує необхідності його застосування.

Крім того, пунктом шостим частини першої статті 151 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що заява про забезпечення позову повинна містити пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення.

Згідно частини першої, частини шостої статті 154 Цивільного процесуального кодексу України суд може вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (зустрічне забезпечення). Питання застосування зустрічного забезпечення вирішується судом в ухвалі про забезпечення позову або в ухвалі про зустрічне забезпечення позову.

Однак, у порушенні зазначених вимог заява про забезпечення позову не містить пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення.

Також, в порушення приписів частини п'ятою статті 151 Цивільного процесуального кодексу Українидо заяви про забезпечення позову не додано документу, що підтверджує сплату судового збору у встановленому порядку.

Відповідно підпункту четвертого пункту першого частини другої статті 4 Закону України № 3674-VI від 08 липня 2011 року «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. За подання до суду заяви про забезпечення доказів або позову, яка подана фізичною особою, ставка судового збору встановлюється у розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Абзацом третім статті 7 Закону України № 2246-VІІІ від 07.12.2017 року «Про Державний бюджет України на 2018 рік» з 1 січня 2018 року встановлений прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для працездатних осіб в сумі 1762 гривень.

Приписами частини дев'ятої статті 153 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд встановивши, що заяву про забезпечення позову подано без додержання вимог статті 151 цього Кодексу, повертає її заявнику, про що постановляє ухвалу.

При цьому, заявник не позбавлений можливості, усунувши вказані недоліки, повторно звернутись до суду з заявою про забезпечення позову.

Враховуючи, що заява ОСОБА_2 про вжиття заходів забезпечення позову подана без додержання вимог, передбачених статтею 151 Цивільного процесуального кодексу України, суддя прийшов до висновку про необхідність повернення вказаної заяви з вищезазначених підстав.

На підставі викладеного, керуючись статтями 149, 151, 153, 260, 261, 352 - 355 Цивільного процесуального кодексу України, суддя -

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову шляхом накладення арешту на автомобіль марки «МАN» державний номерний знак НОМЕР_1, 2000 року випуску - повернути заявнику.

Копію ухвали направити ОСОБА_2 разом із заявою про вжиття заходів забезпечення позову.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена протягом п'ятнадцяти днів з дня її складання до Харківського апеляційного суду.

У відповідності до п.п.15 п. 1 Розділу ХІІІ Перехідних Положень Цивільного процесуального кодексу України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а саме Нововодолазький районний суд Харківської області.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження такої ухвали, якщо апеляційна скарга подана протягом п'ятнадцяти днів з дня вручення відповідної ухвали суду та з інших поважних причин.

Суддя Т.М. Трояновська