Справа № 188/1407/17
Провадження № 2/188/30/2018
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 вересня 2018 року Петропавлівський районний суд Дніпропетровської області у складі головуючого судді Бурди П.О.,

при секретарі Власенко А.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у смт. Петропавлівка Дніпропетровської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Петропавлівської селищної ради Дніпропетровської області про визнання права власності на спадкове майно,

встановив:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулася до суду з позовом до Петропавлівської селищної ради Дніпропетровської області (далі - відповідач) про визнання права власності на спадкове майно за спадкоємцем.

В обґрунтування позову позивач зазначала, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її чоловік ОСОБА_3, після його смерті відкрилася спадщина у вигляді житлового будинку АДРЕСА_1.

19 червня 2017 року позивач звернулася до нотаріуса Петропавлівської приватної нотаріальної контори Дніпропетровської області з заявою про прийняття спадщини, але їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, про що нотаріусом було надано постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії. Відмова обґрунтована тим, що житловий будинок, який належав померлому, не був зареєстрований належним чином за його життя в органі технічної інвентаризації, отже, відсутній правовстановлюючий документ, що унеможливлює видачу свідоцтва про право на спадщину.

Позивач стверджує, що вона весь час проживала зі своїм чоловіком у вказаному будинку, їхні діти не мають бажання приймати спадщину. Наразі вона фактично володіє спадковим майном, бо заяву про відмову від спадщини вона не писала, утримує в належному стані житловий будинок, веде господарство, але не може розпорядитися спадковим майном.

На підставі ст. ст. 328, 1216, 1268 ЦК України позивачка просила суд:

визнати належним власником житлового будинку АДРЕСА_1 ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1;

визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом на житловий будинок АДРЕСА_1, що належав ОСОБА_3, померлому ІНФОРМАЦІЯ_1, до складу якого входять позначені літерами у технічному паспорті: житловий будинок - літера «А», прибудова - літ. «а»; прибудова - літ. «аі»; гараж - літ. «Б»; літня кухня - літ. «В»; сарай - літ. «Г»; колонка питна - №1; сарай - літ. «Д»; огорожа - №№2-4; сарай - літ. «Е»; огорожа - №5; убиральня - літ. «Ж»; сарай - літ. «З»; сарай - літ. «І».

17.11.2018 року позивач змінила позовні вимоги, на підставі ст.ст.328, 331, 376, 1216, 1268 ЦК України позивач просила визнати за нею право власності на самочинно збудований житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1, до складу якого входять позначені літерами у технічному паспорті: житловий будинок - літера «А», прибудова - літ. «а»; прибудова - літ. «аі»; гараж - літ. «Б»; літня кухня - літ. «В»; сарай - літ. «Г»; колонка питна - №1; сарай - літ. «Д»; огорожа - №№2-4; сарай - літ. «Е»; огорожа - №5; убиральня - літ. «Ж»; сарай - літ. «З»; сарай - літ. «І».

Позивач подала до суду письмову заяву про розгляд справи за її відсутності, в якій позов підтримала і просила задовольнити.

Відповідач Петропавлівська селищна рада подала до суду письмову заяву про розгляд справи за відсутності її представника.

Вивчивши надані позивачем докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню.

Правовідносини між сторонами регулюються нормами Цивільного кодексу

(далі - ЦК) України.

Судом встановлено, що позивач з 02.01.1976 року перебувала у шлюбі з ОСОБА_3, актовий запис №1, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії НОМЕР_2, виданим 02.01.1976 року Петропавлівським районним органом запису актів громадського стану Дніпропетровської області (а.с.12).

В період шлюбу в 1977 році вони збудували житловий будинок АДРЕСА_1 на земельній ділянці площею 0,10 га, яка була виділена ОСОБА_3 для будівництва та обслуговування жилого будинку та господарських споруд, що вбачається з технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок АДРЕСА_1, виготовленого колективним підприємством «Павлоградське міжміське бюро технічної інвентаризації» 07.09.2007 року, в якому власником зазначений ОСОБА_3 (а.с.9-11, 34-36) та довідками Петропавлівської селищної ради №6201 від 12.09.2017 року та 06.11.2017 року, у яких зазначено, що за домоволодінням за адресою: АДРЕСА_1 згідно з погоподарською книгою закріплена земельна ділянка площею 0,10 га для будівництва та обслуговування жилого будинку та господарських споруд за ОСОБА_3 (а.с.39, 52).

Довідкою колективного підприємства «Павлоградське міжміське бюро технічної інвентаризації» від 15.04.2017 року № 1966 підтверджується, що станом на 01.01.2013 року право власності на будинок АДРЕСА_1 не зареєстровано; станом на 07.09.2007 року проведена інвентаризація цього будинку на ім'я ОСОБА_3, але власник не звернувся для оформлення свідоцтва про право власності (а.с.8).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер, що видно з свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3, виданого ІНФОРМАЦІЯ_2 Петропавлівською селищною радою Петропавлівського району Дніпропетровської області (а.с.13, 37).

Відповідно до ч.1 ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ч. 1 ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Позивач в якості спадкового майна померлого ОСОБА_3 зазначила тільки житловий будинок АДРЕСА_1.

Статтею 1217 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

ОСОБА_3 заповіту не посвідчував, отже, спадкування його майна має здійснюватися за законом.

Згідно з ч. 2 статті 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Стаття 1261 ЦК України передбачає, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (ч.1).

Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї (ч.3).

Померлий ОСОБА_3 з 23.02.2002 року по день смерті був зареєстрований по АДРЕСА_1. Разом з ним була зареєстрована і постійно проживала позивач з 16.09.1997 року по теперішній час, що видно з довідки Петропавлівської селищної ради №7114 від 13.10.2017 року (а.с.40).

Позивач, як вбачається з копії свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_4, виданого 29.01.2009 року відділом РАЦС Петропавлівського районного управління юстиції Дніпропетровської області, 29.01.2009 року за актовим записом № 08 зареєструвала шлюб з ОСОБА_4 і її прізвище стало ОСОБА_1.

Позивач не відмовилася від спадщини і як спадкоємець першої черги відповідно до ст.ст. 1261 та 1268 ЦК України звернулася до приватного нотаріуса Петропавлівського районного нотаріального округу з проханням видати свідоцтво про право на спадщину за законом на вказаний житловий будинок, але постановою нотаріуса від 19.06.2017 року їй було відмовлено через відсутність у неї правовстановлюючого документу на цей будинок (а.с. 7).

Відповідно до ч.2 п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» - свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають.

У разі відмови нотаріуса в оформлені права на спадщину особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження.

Статтею 380 ЦК України визначено, що житловим будинком є будівля капітального типу, споруджена з дотриманням вимог, встановлених законом, іншими нормативно-правовими актами, і призначена для постійного у ній проживання.

Садибою згідно з статтею 381 ЦК України є земельна ділянка разом з розташованими на ній житловим будинком, господарсько-побутовими будівлями, наземними і підземними комунікаціями, багаторічними насадженнями.

ЦК України не містить визначення такого об'єкта права власності як домоволодіння.

Згідно з ч.1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.

Відповідно до ч.2 ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах.

За змістом зазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права.

До компетенції виконкомів місцевих Рад відносилось також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих Рад.

Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. В погосподарських книгах при визначенні року побудування зазначається рік введення в експлуатацію будинку.

Згідно з технічним паспортом на садибний (індивідуальний) житловий будинок АДРЕСА_1, виготовленим 07.09.2007 року КП «Павлоградське міжміське бюро технічної інвентаризації», він складається з наступних будівель та споруд, позначених літерами у технічному паспорті: житловий будинок - літера «А», збудований в 1977 році, та збудовані в період з 1977 по 1992 рік прибудова - літ. «а»; прибудова - літ. «аі»; гараж - літ. «Б»; літня кухня - літ. «В»; сарай - літ. «Г»; колонка питна - №1; сарай - літ. «Д»; огорожа - №№2-4; сарай - літ. «Е»; огорожа - №5; убиральня - літ. «Ж»; сарай - літ. «З»; сарай - літ. «І» (а.с.9-11, 34-36).

Відповідно до ч. 4 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», який прийнято 01.07.2004 року, набрав чинності 03.08.2004 року, в редакції від 04.07.2012 року, права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов, якщо реєстрація прав та їх обтяжень була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав та їх обтяжень діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав та їх обтяжень.

Згідно з ч.2 ст.331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна).

Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації.

Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

На момент завершення будівництва (створення майна) у вигляді житлового будинкуАДРЕСА_1 ще не діяло законодавство про прийняття до експлуатації індивідуальних житлових будинків у сільській місцевості та норма про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно.

Чинний на той час Цивільний кодекс Української РСР у редакції, що діяла в період з 1977 по 1992 рік, передбачав, що громадянин, який збудував або будує жилий будинок, здійснив або здійснює його перебудову чи прибудову без встановленого дозволу, або без належно затвердженого проекту, або з істотними відхиленнями від проекту, або з грубим порушенням основних

будівельних норм і правил, не вправі розпоряджатися цим будинком

чи частиною його (продавати, дарувати, здавати в найом тощо).

За позовом виконавчого комітету районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів такий будинок або частина його можуть бути безоплатно вилучені судом і зараховані до фонду місцевої Ради народних депутатів або за рішенням виконавчого комітету районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів знесені громадянином, який провадив самовільне

будівництво, або за його рахунок. Знесення чи вилучення будинку, який побудовано чи будується з істотними відхиленнями від проекту або з грубим порушенням основних будівельних норм і правил, провадиться, коли громадянин не привів його, після попередження, у відповідність з проектом чи зазначеними нормами і правилами.

Господарські і побутові будівлі та споруди, зведені громадянином без встановленого дозволу або належно затвердженого проекту, чи з істотними відхиленнями від проекту, або з грубим порушенням основних будівельних норм і правил, за рішенням виконавчого комітету районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів зносяться громадянином, який провадив

самовільне будівництво, або за його рахунок (ст.105).

Враховуючи, що виконавчий комітет Петропавлівської районної Ради народних депутатів не приймав рішення про знесення житлового будинку АДРЕСА_1, він не був збудований самовільно.

Зазначений висновок суду підтверджується тим, що з довідок Петропавлівської селищної ради №6201 від 12.09.2017 року та 06.11.2017 року вбачається, що за домоволодінням за адресою: АДРЕСА_1 згідно з погоподарською книгою закріплена земельна ділянка площею 0,10 га для будівництва та обслуговування жилого будинку та господарських споруд за ОСОБА_3 (а.с.39, 52).

Отже, садибний (індивідуальний) житловий будинок АДРЕСА_1 належав на праві власності померлому ОСОБА_3, який набув його відповідно до діючого на час закінчення будівництва законодавства, що не передбачало державної реєстрації права власності, позивач є спадкоємцем першої черги спадкового майна зазначеної особи у вигляді житлового будинку, і нотаріус безпідставно відмовила їй у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на цей будинок.

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Враховуючи, що власник житлового будинку АДРЕСА_1 ОСОБА_3 помер, і позивач не має повноважень заявляти позовні вимоги про визнання за ОСОБА_3 права власності на вказане майно, виходячи із змінених позовних вимог, суд не приймає рішення з цього питання.

Вартість садибного (індивідуального) житлового будинку АДРЕСА_1 складає 59976 гривень, що підтверджується висновком про оцінку майна від 31.08.2017 року, виготовленого оцінювачем фізичною особою-підприємцем ОСОБА_5 (а.с. 16-38).

Виходячи з цієї ціни позову та вимог пп.1 п.1 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір», позивачем був сплачений судовий збір в розмірі по 640,00 грн. за кожну з первісних позовних вимог, про що до позову додана квитанція банку від 11.09.2017 року (а.с.1,2).

Відповідно до ст.88 ЦПК України з урахуванням зміни позовних вимог з відповідача на користь позивача слід стягнути документально підтверджені судові витрати на сплату судового збору в розмірі 640,00 грн.

На підставі викладеного, ст. ст.328, 331, 380, 381, 392,1216, 1218, 1261, 1265, 1266, 1268 ЦК України, керуючись статтями 4, 13, 76-81, 141,176,263-265, 273, 352, 354 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1, місце проживання: поштовий індекс АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_1, до Петропавлівської селищної ради Дніпропетровської області, місце розташування:поштовий індекс 52700, вулиця Героїв України, 53, смт. Петропавлівка Дніпропетровської області, , про визнання права власності на спадкове майно задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування за законом на садибний (індивідуальний) житловий будинок АДРЕСА_1, який згідно з технічним паспортом, виготовленим 07.09.2007 року КП «Павлоградське міжміське бюро технічної інвентаризації»,складається з наступних будівель та споруд, позначених літерами у технічному паспорті: житловий будинок - літера «А», збудований в 1977 році, та збудовані в період з 1977 по 1992 рік прибудова - літ. «а»; прибудова - літ. «аі»; гараж - літ. «Б»; літня кухня - літ. «В»; сарай - літ. «Г»; колонка питна - №1; сарай - літ. «Д»; огорожа - №№2-4; сарай - літ. «Е»; огорожа - №5; убиральня - літ. «Ж»; сарай - літ. «З»; сарай - літ. «І», що належав померлому ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3.

Стягнути з Петропавлівської селищної ради Дніпропетровської області на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 640 (шістсот сорок) гривень.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Петропавлівський районний суд.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Суддя П. О. Бурда