Білоцерківський міськрайонний суд Київської області
Справа № 357/9680/18
У Х В А Л А

23 серпня 2018 року cуддя Білоцерківського міськрайонного суду Київської області Бондаренко О. В. оглянувши заяву ОСОБА_1, про забезпечення позову,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 22.08.2018 року звернулась до суду із заявою про забезпечення її позову до Старостинського округу № 2 ( с. Іванівка) Узинської міської ради, ОСОБА_2, про визнання недійсним рішення сільської ради та державних актів на право власності на земельні ділянки, мотивуючи тим, що нею подано до суду вказаний позов, з копії рішення сільської ради та державних актів вбачається, що відповідач незаконно приватизувала земельні ділянки, закріплені за спільним будинком АДРЕСА_1, який вони отримали у спадщину. З державних атків вбачається, що вони були зареєстровані на момент їх отримання в 2005 році, але з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вбачається, що до реєстру право власності на землю не внесено. Однак, відповідач має можливість безперешкодно відчужити ці земельні ділянки, як тільки дізнається про поданий позов. Тому, враховуючи, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду в разі його задоволення, або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, просила вжити заходів забезпечення позову, шляхом накладення арешту та заборони вчиняти будь - які дії( нотаріальні, реєстраційні) щодо майна: земельної ділянки площею 0,1240 га, кадастровий номер: НОМЕР_2, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1, яка належить ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, на підставі Державного акта серії НОМЕР_3, виданого на підставі рішення Іванівської сільської ради від 27.07.2005 року і зареєстрованого 11.08.2005 року в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди за № 49; земельної ділянки площею 0,5250 га, кадастровий номер: НОМЕР_4, з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства за адресою: АДРЕСА_1, яка належить ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, на підставі Державного акта серії НОМЕР_5, виданого на підставі рішення Іванівської сільської ради від 27.07.2005 року і зареєстрованого 11.08.2005 року в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди за № 50.

При вирішенні питання щодо забезпечення позову суд виходить з наступного.

Заява про забезпечення позову відповідає вимогам, які містяться у Главі 10 Розділу І ЦПК України, підстави для її повернення заявнику відсутні.

Відповідно до ч. 1 ст. 152 ЦПК України заява про забезпечення позову подається: 1) до подання позовної заяви - за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом для відповідного позову, або до суду за місцезнаходженням предмета спору - якщо суд, до підсудності якого відноситься справа, визначити неможливо; 2) одночасно з пред'явленням позову - до суду, до якого подається позовна заява, за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом; 3) після відкриття провадження у справі - до суду, у провадженні якого перебуває справа.

Згідно із положеннями ч. 1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду).

Пункт 1 частини 1ст. 150 ЦПК України передбачає, що позов забезпечується, в тому числі, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Згідно з ч.3 ст.150 ЦПК України, заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Одним із критеріїв обґрунтованості заяви є наявність причинного зв'язку між конкретним видом забезпечення позову, про який йдеться у відповідній заяві, та наслідком у формі потенційної загрози виконанню рішення суду.

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Як вбачається з матеріалів заяви, предметом позову, який просить забезпечити заявник, є визнання недійсним рішення Іванівської сільської ради від 27.07.2005 року № 18-177 «Про затвердження матеріалів інвентаризації і передачу земельних ділянок у власність» п.2, п.п.40,41 в частині передачі безкоштовно у власність ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, земельних ділянок, розташованих в АДРЕСА_1: площею 0,1240 га під будівлями, площею 0,5250 га ріллі; визнати недійсними державні акти видані на ім'я ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1: серії НОМЕР_3, виданого на підставі рішення Іванівської сільської ради від 27.07.2005 року і зареєстрованого 11.08.2005 року в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди за № 49, на земельну ділянку площею 0,1240 га, кадастровий номер: НОМЕР_2, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1, та серії НОМЕР_5, виданого на підставі рішення Іванівської сільської ради від 27.07.2005 року і зареєстрованого 11.08.2005 року в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди за № 50, на земельну ділянку площею 0,5250 га, кадастровий номер: НОМЕР_4, з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства за адресою: АДРЕСА_1.

Також, вбачається, що право власності на вказані земельні ділянки зареєстровано 11.08.2005 року за відповідачем ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, шляхом внесення відомостей до Книги записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди.

Статтею 124 Конституції України задекларовано принцип обов'язковості судових рішень, який з урахуванням положень ст.ст. 2, 18, 153 ЦПК України поширюється також на ухвалу суду про забезпечення позову. При цьому відповідно до ч. 2 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має врахувати наскільки конкретний захід, який пропонується вжити, пов'язаний з предметом позову, наскільки він співмірний позовній вимозі, і яким чином цей захід фактично реалізує мету його вжиття.

Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму ВСУ №9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову.

При розгляді заяви про забезпечення позову, суд враховує практику Європейського суду з прав людини. Так, згідно п. 43 Рішення по справі "Шмалько проти України" право на суд одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов'язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін. Таким чином, невжиття заходів забезпечення позову, може призвести до утруднення виконання рішення суду, а відтак й до порушення права особи на доступ до правосуддя, в аспекті ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Крім того, відповідно до правового висновку Верховного Суду України, викладеного в постанові № 6-605 цс16 від 25.05.2016 року, винесеної за результатами перегляду рішення Апеляційного суду м. Києва та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, забезпечення позову по суті - це обмеження суб'єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов'язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Метою забезпечення позову, згідно з вказаною постановою, є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Враховуючи, що заявником обґрунтовано наявність зв'язку між заходом забезпечення позову та предметом позовних вимог та з метою забезпечення прав позивача, суд вважає за необхідне задовольнити заяву про забезпечення позову, оскільки невжиття заходів забезпечення може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист прав позивача, за яким вона звернулась до суду.

Станом на час розгляду заяви про забезпечення позову відсутні підстави вважати, що існують обставини, з якими законодавець встановив обов'язок суду на застосування зустрічного забезпечення, згідно з ч. 3 ст. 154 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 149-153, 259, 260, 353 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В :

Заяву ОСОБА_1, про забезпечення позову задовольнити.

З метою забезпечення позову ОСОБА_1 до Старостинського округу № 2 ( с. Іванівка) Узинської міської ради, ОСОБА_2, про визнання недійсним рішення сільської ради та державних актів на право власності на земельні ділянки, накласти арешт та заборони вчиняти будь - які дії ( нотаріальні, реєстраційні) щодо майна: земельної ділянки площею 0,1240 га, кадастровий номер: НОМЕР_2, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1, яка належить ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер: НОМЕР_1, на підставі Державного акта серії НОМЕР_3, виданого на підставі рішення Іванівської сільської ради від 27.07.2005 року і зареєстрованого 11.08.2005 року в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди за № 49; земельної ділянки площею 0,5250 га, кадастровий номер: НОМЕР_4, з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства за адресою: АДРЕСА_1, яка належить ОСОБА_2, 20.01.1963 року народження, ідентифікаційний номер: НОМЕР_1, на підставі Державного акта серії НОМЕР_5, виданого на підставі рішення Іванівської сільської ради від 27.07.2005 року і зареєстрованого 11.08.2005 року в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди за № 50.

Ухвала підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подачі апеляційної скарги до Апеляційного суду Київської області через Білоцерківський міськрайонний суд Київської області протягом п'ятнадцяти днів з дня її складення. Учасник справи, якому ухвала не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п'ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали.

СуддяО. В. Бондаренко