Заводський районний суд м. Запоріжжя
Справа № 332/2358/18
Провадження №: 2/332/1201/18
18 жовтня 2018 р. Заводський районний суд м. Запоріжжя в складі: головуючого - судді Андрюшиної Л.А. за участю секретаря судового засідання Ковтуна В.І., розглянувши заочно у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Запоріжжя цивільну справу №332/2358/18 (провадження №2/332/1201/18) за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_3, ОСОБА_4, Заводський районний відділ у м. Запоріжжі Управління державної міграційної служби України в Запорізькій областіпро визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -
ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_2 треті особи,які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_3, ОСОБА_4, Заводський районний відділ у м. Запоріжжі УДМС України в Запорізькій областіпро визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, розташованим за адресою: АДРЕСА_1 та усунення перешкод в здійсненні права власності шляхом зняття відповідача ОСОБА_2 з реєстраційного обліку. В обгрунтування позову зазначено, що позивач ОСОБА_1 є власником зазначено будинку на підставі свідоцтва про право приватної НОМЕР_2, виданого 04.11.2015 року Запорізьким міським управлінням юстиції. В будинку, окрім неї, зареєстровані та проживають - її дочка ОСОБА_3, її онука ОСОБА_4 з неповнолітніми дітьми ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2. Під час оформлення субсидії на оплату комунальних послуг їй стало відомо, що в її будинку значиться зареєстрованим відповідач ОСОБА_2, який у 2008 році перебував у неї у гостях. Але, відповідач в її будинку ніколи не мешкав та не проживає у теперішній час, його місце проживання позивачу невідоме. У зв?язку із реєстрацією у будинку відповідача, порушуються права позивача як власника житла, оскільки це перешкоджає в оформленні субсидії на оплату комунальних послуг, а тому вона вимушена звернутися до суду та просить визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування будинком АДРЕСА_1, та усунути перешкоди в здійсненні права власності шляхом зняття ОСОБА_2 з реєстраційного обліку в АДРЕСА_1
Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі та в їх обґрунтування надала суду пояснення, аналогічні викладеним у позові. Додатково зазначила, що останній раз бачила відповідача у 2008 році, дозволу на його реєстрацію в будинку вона не надавала, його особистих речей в будинку не має та його місцезнаходження їй невідоме. Реєстрація відповідача в будинку змушує її витрачати гроші на оплату комунальних послуг, які фактично відповідачем не споживаються, та вона не має змоги отримати субсидію на оплату комунальних послуг. Як відбулася реєстрація відповідача за її місцем проживання, їй невідомо.
Відповідач ОСОБА_2 повторно в судове засідання не з'явився і від нього не надійшло повідомлення про причини неявки, відзив на позовну заяву він не подав. Про дату, час і місцесудового засідання відповідач був повідомлений своєчасно та належним чином, вустановленому законом порядку шляхом надіслання судової повістки за адресою його місця проживання, у відповідності до вимог п.2 ч.7 ст.128 ЦПК України. Положеннями п.4 ч.8 ст.128 ЦПК України передбачено, що днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Відповідно до наданої суду інформації про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) фізичної особи - відповідача ОСОБА_2, останній значився зареєстрованим у період з 23.09.199 року по 03.06.2008 року за адресою: АДРЕСА_2, на яку й було надіслано судову повістку з повідомленням про дату, час і місце судового засідання, оскільки відповідач не повідомив суду іншої адреси. Також, відповідно до інформації, наданої Департаментом реєстраційних послуг щодо реєстрації ОСОБА_2 за адресою АДРЕСА_1, останній зареєстрований за вказаною адресою відповідно до наданих відомостей з Державного реєстру виборців, які були передані департаменту для створення реєстру територіальної громади. Тож, конверти судом з викликами до суду направлялися судом за обома адресами, але їх було повернуто на адресу суду з проставленням у поштовому повідомленні відмітки про невручення за закінченням строку зберігання. Разом з тим, відповідач повідомлялася своєчасно та належним чином в установленому законом порядку про дату, час і місце судового засідання у відповідно до ч.11 ст.128 ЦПК України, якою передбачено, що відповідач, місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, викликаються до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів до дати відповідного судового засідання. З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи. Оголошення про виклик до суду відповідача ОСОБА_2 було опубліковано на офіційному веб-сайті судової влади 03.10.2018 року. Але, відповідач до суду жодного разу не з?явився, причини своєї неявки не повідомив, відзиву на позовну заяву не надав.З урахуванням викладеного, суд, відповідно до положень ст.280 ЦПК України, дійшов до висновку про можливість ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів, проти чого позивач не заперечувала.
Третя особа ОСОБА_3 в судовому засіданні підтримала позов та пояснила, що відповідач ОСОБА_2 дійсно ніколи не проживав разом із ними у будинку, та їй невідомо як так сталося, що він значиться у ньому зареєстрованим.
Третя особа ОСОБА_4 в судове засідання не з'явилася. Про дату, час і місце судового засідання була повідомлена своєчасно та належним чином в установленому законом порядку, про що свідчить розписка в отриманні судової повістки, що міститься в матеріалах справи(а.с.78). Суду надала заяву з проханням справу розглянути у її відсутності(а.с.95).
Представник 3-ої особи Заводського районного відділу у м. Запоріжжі Управління державної міграційної служби України в Запорізькій області в судове засідання не з'явився. Про дату, час і місце судового засідання був повідомлений своєчасно та належним чином в установленому законом порядку, про що свідчить розписка в отриманні судової повістки, що міститься в матеріалах справи(а.с.34,54,71,91). На адресу суду поштою надійшов лист, відповідно до змісту якого зазначено, що третя особа не перебуває з жодною зі сторін у правовідносинах, тому вважають за недоцільне залучення УДМС України в Запорізькій області у цій справі в якості третьої особи(а.с.57).
Суд, заслухавши пояснення позивача, третьої особи ОСОБА_7, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи та оцінивши надані докази, у їх сукупності, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ст. 41 Контституції України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ч.1 ст. 321 ЦК України).
Згідно ч.4,5 ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій.
Відповідно до вимог ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Статтею 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджується своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.
Відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності позивачу ОСОБА_1 на праві власності належить земельна ділянка за адресою АДРЕСА_1. Підстави виникнення права власності: свідоцтво про право власності, серія та номер 46921020, видане 04.11.2015 року Запорізьким міським управлінням юстиції(а.с.7).Відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності позивачу ОСОБА_1 на праві власності належить житловий будинок АДРЕСА_1. Підстави виникнення права власності: свідоцтво про право на спадщину, серія та номер 3-7499, видане 21.11.1989 року Першою Запорізькою державною нотаріальною конторою(а.с.97). Таким чином, судом на підставі наданих позивачем допустимих та достовірних доказів встановлено, що позивач ОСОБА_1 є власником спірного будинку, який належить їй на праві приватної власності.
З копії паспорту громадянина України ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3 вбачається, що вона з 16.11.1979 року значиться зареєстрованою в АДРЕСА_1(а.с.5).
Відповідно до довідки керівника органу самоорганізації населення №50 від 17.07.2018 року ОСОБА_2 ніколи не був зареєстрований та не проживає за адресою АДРЕСА_1(а.с.20).
Допитаний в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_9 суду пояснив, що позивач ОСОБА_1 є дружиною його померлого двоюрідного брата. Відповідача ОСОБА_2 він знав раніше, оскільки він приходив до позивача у гості, але весь час проживав окремо у власному будинку, що був розташований неподалік від будинку позивача та знаходився через три вулиці. В сім»ї позивача ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 відповідач ніколи не проживав і його речей там не було. Також йому відомо, що відповідача забрала до себе дочка, будинок вони продали та поїхали з м. Запоріжжя. Де зараз знаходиться відповідач йому невідомо.
Свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні надав суду показання аналогічні показанням свідка ОСОБА_9, підтвердивши факт непроживання відповідача ОСОБА_2 в будинку позивача ОСОБА_1.
Згідно до вимог ч.1 ст. 405 ЦК України члени сім?ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Відповідно до вимог ч.1 ст. 156 ЖК України та з урахуванням положень ст. 405 ЦК України члени сім?ї власника, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються житловим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником. Член сім»ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім»ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Як встановлено в судовому засіданні відповідач ОСОБА_2 не є ані власником, ані співвласником спірного будинку, договір найму житла з ним не укладався, та він не є і ніколи не був членом сім»ї позивача.
Згідно інформації про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) фізичної особи - відповідача ОСОБА_2, останній значився зареєстрованим у період з 23.09.1999 року по 03.06.2008 року за адресою: АДРЕСА_2(а.с.23). Також, відповідно до додаткової інформації, наданої Департаментом реєстраційних послуг щодо реєстрації ОСОБА_2, відповідно до наданих відомостей з Державного реєстру виборців, які були передані департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради для створення реєстру територіальної громади, за адресою: АДРЕСА_1 зареєстроване місце проживання ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_6. Однак, зазначають, що у зв»язку з тим, що у Департаменті на дану особі відсутня картка реєстрації особи, підтвердити зазначені інформацію не представляється можливим(а.с.55).Таким чином, судом встановлено, що на даний час в установленому законом порядку не підтверджено зареєстроване у встановленому законодавством порядку місце реєстрації відповідача ОСОБА_2 за адресою АДРЕСА_1, але відомості щодо його реєстрації за вказаною адресою містяться у Державному реєстрі виборців, які були передані Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради для створення реєстру територіальної громади, чим створюються перешкоди позивачу ОСОБА_1, як власника житла у реалізації її права на отримання субсидії внаслідок наявності такої суперечливої інформації.
Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Судом встановлено, що внаслідок суперечливої інформації щодо реєстрації відповідача ОСОБА_2, порушуються права позивача як власника житла, а тому її порушене право підлягає захисту.
Аналізуючи надані по справі докази, у їх сукупності, суд дійшов до висновку про можливість задоволення позову в частині визнання відповідача ОСОБА_2таким, що втратив право користування спірним житловим приміщенням, оскільки, як зазначалося вище, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійснені ним права користування та розпорядження своїм майном. В судовому засіданні достовірно встановлений і підтверджений наданими належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами факт того, що відповідач ОСОБА_2 ніколи не проживав у житловому будинку, що належить на праві власності позивачу ОСОБА_1 і не проживає у ньому на теперішній час, не бере ніякої участі у витратах, пов'язаних з утриманням цього житла, оплаті комунальних послуг, що свідчить про те, що це житло не є на теперішній час, та не було раніше постійним місцем проживання відповідача. Таким чином, відповідач ОСОБА_2 може бути визнаний таким, що втратив право користування цим житловим приміщенням.
При цьому, при вирішенні спору по суті суд враховує вимоги ст.ст.12, 81 ЦПК України, відповідно до яких цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідач жодного разу в судове засідання не з'явився, не скористався своїми процесуальними правами учасника справи, не надав відзиву на позов та не надав суду жодних доказів, якщо у нього такі малися, що спростовують доводи позивача і надані нею докази в обґрунтування позовних вимог, а тому суд, на підставі наявних у справі доказів, прийшов до переконання про можливість задоволення позовної вимоги щодо визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право користування АДРЕСА_1
Що стосується позовної вимоги ОСОБА_1 в частині усунення перешкод в здійсненні права власності шляхом зняття з реєстрації відповідача ОСОБА_2 за адресою АДРЕСА_1, суд приходить до переконання, що позовні вимоги в цій частині не можуть бути задоволені судом, оскільки відповідно до наданої суду вище вказаної інформації Департаментом реєстраційних послуг Запорізької міської ради, внаслідок відсутності у Департаменті на ОСОБА_2 картки реєстрації особи, підтвердити інформацію щодо його зареєстрованого місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 не представляється можливим(а.с.55). Разом з тим, у відповідності до ч.1 ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється крім іншого, на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Отже, судове рішення про визнання відповідача таким, що втратив право користування спірним житловим приміщенням, є підставою для зняття його з реєстрації місця проживання.
Керуючись ст. ст. 9, 150,156 ЖК України, ст. 317, 319, 386, 391ЦК України, ст. ст. 4,5,12, 81, 83, 89, 259, 263-265, 268,274,280-282 ЦПК України, суд ,-
Визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: АДРЕСА_1
Відмовити ОСОБА_1 у задоволенні решти частини позовних вимог.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано до Заводського районного суду м. Запоріжжя протягом 30 днів з дня ухвалення рішення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його ухвалення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом 20 днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Заочне рішення може бути оскаржене позивачем в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Апеляційного суду Запорізької області або через Заводський районний суд м. Запоріжжя протягом тридцяти днів з дня його ухвалення. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Повний текст рішення складено та підписано суддею 19 жовтня 2018 року.
Суддя Андрюшина Л.А.