ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 вересня 2018 року

м. Київ

справа № 333/736/15-ц

провадження № 61-1147св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Стрільчука В. А.,

суддів: Карпенко С. О. (судді-доповідача), Кузнєцова В. О., Ступак О. В., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідачі: ОСОБА_5, Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк», Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк»,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», подану його представником Растворовою Дарєю Анатоліївною, на заочне рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 16 грудня 2015 року, ухвалене у складі судді Боровікової А. І., та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 25 травня 2016 року, постановлену колегією у складі суддів: Краснокутської О. М., Сапун О. А., Пільщик Л. В.,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2015 року ОСОБА_4 звернувся з позовом до ОСОБА_5, ПАТ «УкрСиббанк», ПАТ «Дельта Банк» про визнання договору поруки припиненим.

В обґрунтування позову зазначив, що 24 березня 2008 року між ним та ПАТ «УкрСиббанк» укладено договір поруки, відповідно до умов якого він зобов'язався нести повну солідарну відповідальність за кредитними зобов'язаннями ОСОБА_5 перед ПАТ «УкрСиббанк», що виникли за договором про надання споживчого кредиту від 24 березня 2008 року.

У зв'язку з порушенням позичальником умов кредитного договору в частині своєчасного погашення боргу ПАТ «УкрСиббанк» 12 березня 2009 року направило ОСОБА_5 вимогу про дострокове повернення всієї суми кредиту і сплату процентів за користування кредитними коштами. Відповідно до цієї вимоги термін дострокового повернення коштів вважався таким, що настав, з тридцять другого календарного дня від дати її отримання за умови, що позичальником не усунено допущених порушень.

ОСОБА_5 не виконано вимогу кредитора, тому з тридцять другого календарного дня від дати отримання вимоги розпочався перебіг шестимісячного строку, протягом якого ПАТ «УкрСиббанк» мав право пред'явити вимогу про погашення заборгованості до поручителя.

Позивач зазначає, що ПАТ «УкрСиббанк» у встановлений статтею 559 ЦК України шестимісячний строк не пред'явив до нього вимоги, тому його порука за кредитними зобов'язаннями ОСОБА_5 є припиненою з 14 жовтня 2009 року.

Заочним рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 16 грудня 2015 року позов задоволено. Визнано договір поруки № 0/П від 24 березня 2008 року, укладений між ПАТ «УкрСиббанк» і ОСОБА_4, припиненим з 14 жовтня 2009 року.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що ПАТ «УкрСиббанк» у шестимісячний строк від дати встановлення дострокового строку виконання основного зобов'язання не пред'явило вимоги до поручителя, тому порука ОСОБА_4 припинилася відповідно до частини четвертої статті 559 ЦК України.

Ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 25 травня 2016 року апеляційну скаргу ПАТ «Дельта Банк» відхилено, заочне рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 16 грудня 2015 року залишено без змін.

Відхиляючи апеляційну скаргу, апеляційний суд погодився з висновком суду першої інстанції про припинення поруки ОСОБА_4 за зобов'язаннями ОСОБА_5 у зв'язку з пропуском кредитором ПАТ «УкрСиббанк» шестимісячного строку для пред'явлення вимоги до поручителя. Крім того, вказав на недоведення ПАТ «Дельта Банк» набуття ним права вимоги до ОСОБА_4 за укладеним з ним договором поруки.

У червні 2016 року ПАТ «Дельта Банк» звернулося до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ з касаційною скаргою, в якій просить заочне рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 16 грудня 2015 року і ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 25 травня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у позові.

Касаційна скарга мотивована тим, що оскаржувані рішення судів першої та апеляційної інстанцій ухвалені з порушення норм процесуального права і неправильним застосуванням норм матеріального права.

Заявник зазначає, що є новим кредитором за договором про надання споживчого кредиту від 24 березня 2008 року і договорами забезпечення до нього, тому ухвалені рішення стосуються його прав і інтересів.

Вказує, що суд першої інстанції, з яким помилково погодився й апеляційний суд, не врахував факт звернення первісного кредитора ПАТ «УкрСиббанк» 11 вересня 2009 року до суду з позовом до ОСОБА_5 та ОСОБА_4 щодо солідарного стягнення заборгованості за кредитним договором, що свідчить про своєчасність пред'явлення вимоги до поручителя.

Заявник посилається на те, що в липні 2009 року ПАТ «УкрСиббанк» зверталося до нотаріуса щодо вчинення виконавчого напису про звернення стягнення на передане в іпотеку майно, що додатково свідчить про своєчасне пред'явлення вимоги до боржників та переривання перебігу позовної давності.

Поза увагою судів першої та апеляційної інстанцій, на думку заявника, лишилося те, що ОСОБА_4 обрав невірний спосіб захисту, так як просив визнати припиненим укладений між ним і ПАТ «УкрСиббанк» договір поруки, а не зобов'язання поруки, що виникло з такого договору.

Заявник вказує, що апеляційний суд дійшов безпідставного висновку про відсутність у ПАТ «Дельта Банк» прав кредитора за укладеними з ОСОБА_5 та ОСОБА_4 договорами, так як ця обставина достовірно встановлена судом першої інстанції при залученні банку до участі у справі як співвідповідача і підтверджена поданими ним доказами.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 8 серпня 2016 року відкрито касаційне провадження у справі.

Відповідно до пункту 6 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діяв в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», за якими судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд (стаття 388 ЦПК України).

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIIІ «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Ухвалою Верховного Суду від 30 липня 2018 року справу за касаційною скаргою ПАТ «Дельта Банк» призначено до судового розгляду.

Вивчивши матеріали цивільної справи та перевіривши доводи касаційної скарги, суд дійшов таких висновків.

Відповідно до статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 24 березня 2008 року між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», та ОСОБА_5 укладено договір про надання споживчого кредиту № 0, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредитні кошти у сумі 155 000 доларів США з кінцевим строком повернення до 23 березня 2038 року і сплатою 12,40 процентів річних за користування кредитом.

Підпунктом 3.1.2 пункту 3.1 договору про надання споживчого кредиту передбачалося, що банк має право вимагати від позичальника дострокового повернення всієї суми кредиту та погашення плати за кредит, змінивши при цьому терміни повернення кредиту та плати за кредит в сторону зменшення в порядку, визначеному розділом 6 цього договору, зокрема, у разі порушення позичальником термінів погашення будь-яких своїх грошових зобов'язань за цим договором строком більше ніж на 1 місяць.

Відповідно до пункту 6.1, підпункту 6.1.2 договору про надання споживчого кредиту сторони, керуючись чинним законодавством України, зокрема статтями 525, 611 ЦК України, погодили, що у випадку настання будь-якої з подій, що зазначені у підпункті 3.1.2 цього договору, банк має право визнати термін повернення кредиту таким, що настав, та вимагати від позичальника дострокового повернення всієї суми кредиту та повного погашення плати за кредит, змінивши при цьому терміни повернення кредиту та плати за кредит в сторону зменшення.

Пунктом 6.2 договору про надання споживчого кредиту передбачалося, що в разі застосування банком права, передбаченого підпунктом 6.1.2 договору, банк повідомляє позичальника про встановлення нового (дострокового) терміну повернення всієї суми кредиту та погашення плати за користування таким кредитом шляхом направлення відповідної письмової вимоги поштою за адресою позичальника. Термін дострокового повернення кредиту та погашення плати за кредит вважаються такими, що настали, а кредит і плата за кредит - обов'язковим до повернення і сплати в повному обсязі банку з тридцять другого календарного дня, рахуючи з дати одержання позичальником повідомлення (вимоги) банку про дострокове повернення кредиту за умови, що банк направив за адресою позичальника повідомлення (вимогу) про порушення зобов'язань позичальника за договором та про дострокове повернення кредиту і плати за кредит, а позичальник не усунув зазначених банком порушень зобов'язань протягом тридцять одного календарного дня з дати одержання позичальником вищевказаного повідомлення (вимоги) банку.

У забезпечення виконання зобов'язань ОСОБА_5 за договором про надання споживчого кредиту № 0 24 березня 2008 року між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», та ОСОБА_4 укладено договір поруки №0/П.

Відповідно до пункту 1.1 договору поруки поручитель зобов'язався відповідати за належне виконання ОСОБА_5 усіх зобов'язань перед кредитором, що виникли з договору про надання споживчого кредиту № 0, в повному обсязі, як існуючих в теперішній час, так і тих, що можуть виникнути в майбутньому.

Згідно з пунктами 1.3, 1.4 договору поруки поручитель зобов'язався відповідати перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник за всіма зобов'язаннями останнього за основним договором, включаючи повернення основної суми боргу, сплату процентів, комісій, відшкодування можливих збитків, пені і штрафних санкцій, передбачених основним договором. Відповідальність поручителя і боржника є солідарною.

В пункті 3.1 договору поруки погоджено, що договір набирає чинності з моменту його підписання та діє до повного припинення всіх зобов'язань боржника за основним договором.

У зв'язку з невиконанням ОСОБА_5 своїх зобов'язань за договором про надання споживчого кредиту 12 березня 2009 року ПАТ «УкрСиббанк» відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України і розділу 6 кредитного договору направив позичальнику вимогу про дострокове повернення усієї суми кредиту і пов'язаних з ним платежів, якщо порушення не будуть усунені в строк протягом тридцяти одного дня з моменту отримання вимоги.

Вимогу ПАТ «УкрСиббанк» ОСОБА_5 не виконала.

На підставі зазначених доказів судами встановлено, що ПАТ «УкрСиббанк» змінив строк виконання основного зобов'язання і з 13 квітня 2009 року строк повного погашення кредиту і сплати процентів за користування кредитом вважався таким, що настав.

Апеляційним судом також встановлено, що заочним рішенням Комунарьного районного суду м. Запоріжжя від 12 листопада 2010 року задоволено позов ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про солідарне стягнення заборгованості за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 24 березня 2008 року.

Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 17 червня 2013 року вказане заочне рішення скасовано на підставі статті 232 ЦПК України у редакції Кодексу, чинній на час розгляду справи судами попередніх інстанції, і призначено справу до розгляду в загальному порядку. Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 6 вересня 2013 року позов ПАТ «УкрСиббанк» залишено без розгляду у зв'язку з повторною неявкою представника позивача в судове засідання.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів (частина друга статті 1050 ЦК України).

Пред'явлення вимоги про дострокове повернення кредиту та сплати відсотків за користування ним відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України змінює строк виконання основного зобов'язання і починаючи з цієї дати у кредитора виникає право пред'явити позов до поручителя про погашення заборгованості за кредитним договором.

Суди попередніх інстанцій з поданих сторонами доказів встановили, що ПАТ «УкрСиббанк» змінило строк виконання основного зобов'язання шляхом пред'явлення ОСОБА_5 12 березня 2009 року вимоги про дострокове повернення кредиту і пов'язаних з ним платежів, яка підлягала виконанню протягом тридцяти одного календарного дня з дати її одержання, тобто у строк до 13 квітня 2009 року.

За змістом частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Порука - це строкове зобов'язання і незалежно від того, встановлено строк її дії договором чи законом, сплив цього строку припиняє суб'єктивне право кредитора. Умови договору поруки про його дію до повного припинення зобов'язань боржника за основним договором не свідчать про те, що цим договором установлено строк припинення поруки в розумінні статті 251 ЦК України і частини четвертої статті 559 ЦК України, тому у цьому випадку підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 ЦК України про припинення поруки, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, виходив з того, що ПАТ «УкрСиббанк» у шестимісячний строк від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явив ОСОБА_4 вимогу про погашення кредитної заборгованості, аіншого строку дії поруки договором поруки №0/П не встановлено, тому порука позивача за зобов'язаннями ОСОБА_5 припинилася.

Проте такі висновки судів першої і апеляційної інстанцій є передчасними.

Передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України строк є не строком захисту порушеного права, а строком існування суб'єктивного права кредитора й суб'єктивного обов'язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються.

Зі збігом цього строку, який є преклюзивним, жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, зокрема й застосування судових заходів захисту свого права, у тому числі шляхом пред'явлення позову, кредитор вчиняти не може.

З огляду на преклюзивний характер строку поруки й обумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію даного виду забезпечення виконання зобов'язань застосоване у другому реченні частини четвертої статті 559 ЦК України словосполучення &quщо;пред'явлення вимоги&q?ва; до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання як умови чинності поруки слід розуміти як пред'явлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя.

Зазначене положення не виключає можливості пред'явлення кредитором до поручителя іншої письмової вимоги про погашення заборгованості за боржника, однак і у такому разі кредитор повинен звернутися з вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання.

Виходячи з положень другого речення частини четвертої статті 559 ЦК України, слід дійти висновку про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов'язання за договором повинно бути пред'явлено у судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто упродовж шести місяців із моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов'язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами), або із дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України.

У разі пропуску кредитором строку пред'явлення вимоги до поручителя даний строк не можна поновити, зупинити чи перервати.

Таким чином, закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя.

Отже, розглядаючи справу, у якій предметом позову є вимога про визнання поруки припиненою, суди повинні перевірити дотримання кредитором шестимісячного строку пред'явлення вимоги до поручителя, під якою розуміється звернення у встановленому законом порядку до суду з позовом.

В матеріалах справи наявне заочне рішення Комунарьного районного суду м. Запоріжжя від 12 листопада 2010 року і копія позовної заяви ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про солідарне стягнення заборгованості, подані відповідачем в обґрунтування своїх доводів щодо своєчасного пред'явлення вимоги до поручителя шляхом звернення до суду 11 вересня 2009 року. Одночасно в ухвалі Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 6 вересня 2013 року, якою позов ПАТ «УкрСиббанк» залишено без розгляду, зазначено про подання банком позову до позичальника і поручителя 11 вересня 2011 року.

Суд першої інстанції зазначені докази не дослідив і оцінки їм, у порушення вимог статті 212 ЦПК України у редакції Кодексу, чинній на час розгляду справи судом першої інстанції, не надав, у зв'язку з чим не встановив дійсну дату пред'явлення первісним кредитором ПАТ «УкрСиббанк» позову до ОСОБА_4 і ОСОБА_5 та не перевірив дотримання банком визначеного статтею 559 ЦК України шестимісячного строку.

Суд апеляційної інстанції допущені судом першої інстанції порушення цивільного процесуального законодавства не усунув, натомість безпідставно зазначив про те, що пред'явлення ПАТ «УкрСиббанк» у вересні 2009 року позову до ОСОБА_5 і поручителя ОСОБА_4 не має правового значення для вирішення справи, так як у подальшому цей позов залишено без розгляду.

Стаття 265 ЦК України встановила, що залишення позову без розгляду не зупиняє перебігу позовної давності.

Разом з тим, передбачений статтею 559 ЦК України шестимісячний строк для пред'явлення кредитором вимоги до поручителя не є строком позовної давності і при обчисленні цього строку правила, встановлені главою 19 «Позовна давність» ЦК України, не застосовуються.

Таким чином, встановивши, що ПАТ «УкрСиббанк» зверталося з позовом до ОСОБА_4 і ОСОБА_5 про солідарне стягнення заборгованості, суди повинні з'ясувати дату пред'явлення позову, та, перевіривши дотримання чи недотримання банком шестимісячного строку звернення до суду, ухвалити судове рішення на підставі встановлених обставин відповідно до вимог закону.

Згідно з частиною третьою статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази, або необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів, або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, або встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів.

Враховуючи, що судами попередніх інстанцій зібрані у справі докази щодо пред'явлення ПАТ «УкрСиббанк» позову до ОСОБА_4 і ОСОБА_5 про солідарне стягнення заборгованості не досліджено і оцінки їм не надано, фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення спору, не встановлено, ухвалені судами першої і апеляційної інстанцій судові рішення не можуть вважатися законними і обґрунтованими, тому відповідно до статті 411 ЦПК України підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Під час нового розгляду справи суду належить урахувати викладене, дослідити зібрані у справі докази звернення ПАТ «УкрСиббанк» з позовом до ОСОБА_4 і ОСОБА_5, та, перевіривши, чи дотримав кредитор встановлений статтею 559 ЦК України шестимісячний строк, ухвалити судове рішення з урахуванням доводів і заперечень сторін відповідно до встановлених обставин та вимог закону.

Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Так як касаційний суд дійшов висновку про передачу справи на новий розгляд до суду першої інстанції, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв'язку з розглядом справи у судах першої та апеляційної інстанцій, а також розподілу судових витрат, понесених у зв'язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», подану його представником Растворовою Дарєю Анатоліївною, задовольнити частково.

Заочне рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 16 грудня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 25 травня 2016 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийВ. А. Стрільчук
Судді: С. О. Карпенко В. О. Кузнєцов О. В. Ступак Г. І. Усик