Номер провадження: 22-ц/785/7437/18
Номер справи місцевого суду: 520/6802/18
Головуючий у першій інстанції Салтан Л. В.
Доповідач Погорєлова С. О.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.12.2018 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Одеської області у складі:

головуючого судді: Погорєлової С.О.

суддів: Таварткіладзе О.М., Заїкіна А.П.

за участю секретаря: Томашевської К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, на рішення Київського районного суду м. Одеси, ухвалене під головуванням судді Салтан Л.В. 13 серпня 2018 року у м. Одеса, -

встановила:

У червні 2018 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів (т. 1 а.с. 1-2).

В обґрунтування позову посилалась на те, що 11 січня 2002 року між сторонами було укладено шлюб, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії НОМЕР_4 виданим Міським відділом реєстрації актів громадянського стану Одеського обласного управління юстиції, актовий запис № 10.

Від даного шлюбу у сторін народились діти: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1, виданим 31 липня 2003 року Міським відділом реєстрації актів громадянського стану Одеського обласного управління юстиції; ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 виданим 09 червня 2005 року Міським відділом реєстрації актів цивільного стану Одеського обласного управління юстиції; ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 виданим 07 грудня 2010 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції.

Оскільки відповідач ухиляється від свого обов'язку щодо утримання дітей, ОСОБА_3 вимушена була звернутися до суду із вищезазначеним позовом.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 13 серпня 2018 року позов ОСОБА_3 задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліменти на неповнолітню дитину ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі по 14 000 гривень щомісячно, починаючи з 01 червня 2018 року до досягнення дитиною повноліття - 20 липня 2021 року. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліменти на малолітнього сина ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2, у розмірі по 14 000 гривень, починаючи з 01 червня 2018 року до досягнення дитиною повноліття - ІНФОРМАЦІЯ_4 року. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліменти на малолітню дочку ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3, у розмірі по 14 000 гривень щомісячно, починаючи з 01 червня 2018 року до досягнення дитиною повноліття - ІНФОРМАЦІЯ_5 року. Стягнуто з ОСОБА_2 у дохід держави судовий збір у сумі 2 114, 40 гривень (т. 1, а.с. 231-233).

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 просить рішення скасувати, ухвалити нове, яким позов задовольнити частково, посилаючись на його необґрунтованість, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, а саме: представник апелянта вважає, що ОСОБА_2 не був залучений судом до участі у справі, не був повідомлений про розгляд даної справи, тоді як оскаржуваним рішенням суду було вирішено питання про права та обов'язки апелянта; судом першої інстанції невірно встановлений розмір доходу відповідача, що призвело до неправильного встановлення розміру аліментів, який складатиме 95% від доходу ОСОБА_2 (т. 1, а.с. 236-239).

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши наведені у апеляційній скарзі доводи, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга представника ОСОБА_2 підлягає залишенню без задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 уклали шлюб 11 січня 2002 року, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії НОМЕР_4 виданим Міським відділом реєстрації актів громадянського стану Одеського обласного управління юстиції, актовий запис № 10.

Від даного шлюбу у сторін народилося троє дітей: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1; ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2; ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3.

Згідно зі ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ст. 50 СК України, батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Згідно з ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Згідно з ч. 1 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про державний бюджет на 2018 рік», прожитковий мінімум на дітей віком від 6 до 18 років: з 01 січня 2018 року становить 1860 гривень, з 01 липня - 1944 гривні, з 01 грудня - 2027 гривень.

Принцип 2 Декларації прав дитини 1959 року та Конвенції про права дитини 1989 року визначають, що дитина повинна перебувати під особливим захистом, їй повинні бути надані всі можливості та умови для фізичного, психічного та соціального розвитку.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистостей дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Згідно з ч. 1, 3 ст. 157 СК України, питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Відповідно до принципу 6 Декларації прав дитини, прийнятій Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона має, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю.

Статтею 9 Конвенції про права дитини, яку ратифіковано постановою Верховної Ради України за № 789-XII від 27 лютого 1991 року, визначено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до рішення ЄСПЛ у справі М.С. проти України, при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв'язків із сім'єю, крім випадків, коли сім'я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним.

Під час вирішення такої категорії справ судам слід керуватись статтею 51 Конституції України, яка гарантує кожному із подружжя рівні права і обов'язки у шлюбі та сім'ї.

Схожа норма міститься також у частині шостій статті 7 Сімейного кодексу України, відповідно до якої рівність прав і обов'язків жінки та чоловіка у сімейних відносинах, шлюбі та сім'ї є однією із загальних засад регулювання сімейних відносин. Це узгоджується із практикою ЄСПЛ, який неодноразово наголошував, що батьки повинні мати рівні права у спорах про опіку над дітьми, і жодні 5 презумпції, які ґрунтуються на ознаці статі, не повинні братись до уваги (рішення у справі Зоммерфельд проти Німеччини від 08 липня 2003 року, Цаунеггер проти Німеччини від 03 грудня 2009 року.

Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України, батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття.

За приписом ч. 2 ст. 150 СК України, батьки зобов'язані піклуватись про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Згідно з вимог ч. 1, 2 ст. 155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Відповідно до ч. 1 ст. 184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Згідно з відомостями, які містяться у матеріалах справи, відповідач ОСОБА_2 працює моряком далекого плавання з 2002 року. На протязі останніх 10 років працює на посаді капітана команди.

Так, із дослідженою судом копії послужної книжки моряка, виданої на ім'я ОСОБА_9 вбачається, що відповідач працює «капітаном команди», та містить дані, які свідчать про перебування останнього у рейсі.

Відповідно до контракту, укладеного 02 травня 2015 року між відповідачем та компанією «GAULOS SHIPPING COMPANY LIMITED», розмір окладу ОСОБА_2 становить 10 000 євро на місяць.

Згідно з контракту, укладеного 27 липня 2018 року між відповідачем ОСОБА_2 та компанією «GAULOS SHIPPING COMPANY LIMITED», розмір окладу відповідача становить 7 000 доларів на місяць.

Відповідно до довідки, виданої ПАТ «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК», наданої суду першої інстанції 17 липня 2018 року, сукупний дохід ОСОБА_2 за період з 09 жовтня 2012 року по 04 травня 2018 рік склав 196 076 доларів 96 центів США.

Згідно інформації від 04 липня 2018 року , наданої Державною Прикордонною службою України вбачається, що за період з 11 червня 2014 року по теперішній час ОСОБА_2 12 разів перетинав кордон.

Також, дипломно-паспортний відділ Капітанії Одеського морського торговельного порту підтвердила видачу посвідчення особи моряка на ім'я ОСОБА_2 за номером НОМЕР_5 від 04 липня 2015 року строком на 5 років.

З інформації, отриманої судом від Інспекції з підготовки та дипломуванню моряків м. Києва вбачається, що ОСОБА_2 отримав послужну книжку моряка із записами, що підтверджують стаж роботи на суднах, та у якій відображаються відомості щодо перебування моряка у рейсах (а.с. 197-216). З цієї інформації вбачається, що відповідач перебував на посаді капітану корабля з 13 липня 2007 року по 19 грудня 2007 року, з 19 грудня 2007 року по 15 січня 2008 року, з 24 липня 2008 року по 02 квітня 2009 року, з 17 вересня 2009 року по 17 грудня 2009 року, з 08 квітня 2010 року по 30 квітня 2010 року, з 01 травня 2010 року по 07 листопада 2010 року, з 21 березня 2011 року по 30 червня 2011 року, з 04 серпня 2011 року по 20 жовтня 2011 року, з 16 вересня 2012 року по 28 лютого 2013 року, з 15 квітня 2013 року по 06 червня 2013 року, з 10 червня 2013 року по 15 серпня 2013 року, з 02 жовтня 2013 року по 27 лютого 2014 року.

Таким чином, в матеріалах справи наявні докази, які суд першої інстанції обґрунтовано визнав як належні та допустимі, які підтверджують, що відповідач працює моряком далекого плавання, та отримує заробітну плату, достатню для виплати аліментів у заявленій позивачем сумі на утримання трьох неповнолітніх дітей - ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6. Даний розмір стягуваних аліментів не суперечить чинному законодавству, інтересам позивача, відповідача та неповнолітніх дітей.

У зв'язку із викладеним, суд першої інстанції дійшов вірного висновку щодо стягнення з ОСОБА_2 аліменти на дітей у розмірі по 14 000 грн. на кожну дитину щомісячно, оскільки відповідач має достатній дохід для оплати цих аліментів, і вказане не було спростоване останнім у встановленому законом порядку.

Колегія суддів вважає необґрунтованим довід апеляційної скарги представника ОСОБА_2, що відповідач не був залучений судом до участі у справі, не був повідомлений про розгляд даної справи, тоді як оскаржуваним рішенням суду було вирішено питання про права та обов'язки останнього, оскільки з матеріалів справи вбачається, що інтереси ОСОБА_2 у суді першої інстанції, згідно ордеру від 01 серпня 2018 року, представляв адвокат ОСОБА_8 (т.1, а.с. 223), який був належним чином сповіщений про час та дату слухання справи 13 серпня 208 року (т.1, а.с. 222).

Згідно п.1 ч.3 ст. 223 ЦПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки;

Крім того, необґрунтованим є довід апеляційної скарги представника ОСОБА_2 про те, що судом першої інстанції невірно встановлений розмір доходу відповідача, що призвело до неправильного встановлення розміру аліментів, який складатиме 95% від доходу ОСОБА_2, оскільки з матеріалів справи вбачається, що станом на день постановлення оскаржуваного рішення суду, згідно з контракту, укладеного 27 липня 2018 року між відповідачем ОСОБА_2 та компанією «GAULOS SHIPPING COMPANY LIMITED», розмір окладу апелянта становив 7 000 доларів на місяць.

Відповідно до довідки, виданої ПАТ «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК», наданої суду першої інстанції 17 липня 2018 року, сукупний дохід ОСОБА_2 за період з 09 жовтня 2012 року по 04 травня 2018 рік склав 196 076 доларів 96 центів США.

Таким чином, матеріали справи підтверджують, що ОСОБА_2 має достатній дохід для оплати визначених рішенням суду аліментів, на спростування викладеного до апеляційної скарги не додано жодного належного та допустимого доказу.

Крім того, колегія суддів зауважує, що у апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 поставив питання про скасування рішення суду першої інстанції та, одночасно, часткове задоволення позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, не вказавши при цьому, у якій саме частині та яким чином суд має задовольнити позов ОСОБА_3, до апеляційної скарги не додано жодного належного доказу, який би обгрунтовував необхідність скасування рішення рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про часткове задоволення позову ОСОБА_3

Інші докази та обставини, на які посилається заявник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановлені судом дотримані норми матеріального і процесуального права.

При зазначених обставинах, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно й всебічно дослідив та надав оцінку обставинам по справі, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, що їх регулює. Рішення Київського районного суду м. Одеси від 13 серпня 2018 року ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування немає.

Керуючись ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. ст. 375, 381-384, 390 ЦПК України, колегія суддів, -

постановила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 13 серпня 2018 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення до суду касаційної інстанції.

Повний текст судового рішення складений 21 грудня 2018 року.

Головуючий С.О. Погорєлова

Судді О.М. Таварткіладзе

А.П. Заїкін