Справа № 638/9456/18
Провадження № 2/638/3973/18
18.12.2018 року Дзержинський районний суд міста Харкова у складі:
головуючого судді - Подус Г.С.,
при секретарі - Коваленко О.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщені Дзержинського районного суду міста Харкова цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа Відділ реєстрації місця проживання у Шевченківському районі м. Харкова Управління ведення реєстру територіальної громади Департаменту реєстрації ХМР, про виселення наймача без надання іншого жилого приміщення,-
ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2, третя особа Відділ реєстрації місця проживання у Шевченківському районі м. Харкова Управління ведення реєстру територіальної громади Департаменту реєстрації ХМР, про виселення наймача без надання іншого жилого приміщення, в якому просить суд: виселити ОСОБА_2 із квартири АДРЕСА_1 без надання іншого жилого приміщення; зобовязати Відділ реєстрації місця проживання у Шевченківському районі м. Харкова Управління ведення реєстру територіальної громади Департаменту реєстрації ХМР провести зняття ОСОБА_2 з реєстрації у квартирі АДРЕСА_1.
Позовні вимоги мотивовані тим, що згідно рішення виконавчого комітету Дзержинської районної ради народних депутатів м. Харкова №49/47 від 14.03.1995 року « Про затвердження протоколу №7 засідання громадської комісії по житловим питанням при виконкомі Дзержинської районної рад народних депутатів від 22.02.95 р.» позивач ОСОБА_1 разом з членами її сімї: чоловіком та сином ОСОБА_2, набули право зайняття трьохкімнатної квартири АДРЕСА_1 загальною площею 41,4 кв.м. ОСОБА_2 тривалий час зловживає алкогольними напоями, систематично порушує правила співжиття, постійно вчиняє у квартирі сварки та скандали, погрожував фізичною розправою матері, неодноразово притягався до адміністративної відповідальності у звязку із вчиненням насильства в сімї. Крім того, відповідач протягом тривалого часу не працює та вже протягом десяти років не несе будь-яких витрат на утримання квартири. Спільне життя відповідачем у квартирі АДРЕСА_2 є повністю неможливим, а заходи запобігання і громадського впливу виявилися безрезультатними.
В судове засідання позивач не зявилася, надала до суду заяву про слухання справи без її участі заявлені вимоги підтримала в повному обсязі та просила задовольнити.
Відповідач в судове засідання не зявився, повідомлявся завчасно та належним чином, про що свідчить матеріали справи.
Відповідно до ч.ч. 2,3 ст. 211 ЦПК України про місце, дату і час судового засідання суд повідомляє учасників справи. Учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.
Згідно із ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
З урахуванням наведених обставин судом встановлено, що неявка сторін в судове засідання не перешкоджає завершенню розгляду справи.
Частиною 4 ст. 268 ЦПК України передбачено, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляд справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.
Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.
Позивач ОСОБА_1 на підставі рішення виконавчого комітету Дзержинської районної ради народних депутатів м. Харкова №49/47 від 14.03.1995 року «Про затвердження протоколу №7 засідання громадської комісії по житловим питанням при виконкомі Дзержинської районної рад народних депутатів від 22.02.95 р.» разом з членами її сімї: чоловіком та сином ОСОБА_2, набули право зайняття трьохкімнатної квартири АДРЕСА_1 загальною площею 41,4 кв.м.
Матеріалами і обставинами справи встановлено, що в квартирі АДРЕСА_3 проживає та зареєстровані ОСОБА_1 та ОСОБА_2, що підтверджується довідкою про склад сімї в №949.
Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, ст. 4 ЦПК України кожна особа має право на судовий захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч. 1 ст. 5 ЦПК України).
До спірних правовідносин підлягають застосуванню наступні норми права.
Згідно із ст. 150 ЖК УРСР громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.
Відповідно до ст. 157 ЖК УРСР членів сім'ї власника жилого будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених ч. 1 ст. 116 цього Кодексу.
Частиною 1 ст. 116 ЖК УРСР передбачено, що якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення.
Згідно розяснень, викладених в п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.04.1985 р. № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», із змінами, при вирішенні справ про виселення на підставі ст. 116 ЖК УРСР осіб, які систематично порушують правила співжиття і роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі або будинку, слід виходити з того, що при триваючій антигромадській поведінці виселення винного може статися і при повторному порушенні, якщо раніше вжиті заходи попередження або громадського впливу не дали позитивних результатів. Маються на увазі, зокрема, заходи попередження, що застосовуються судами, прокурорами, органами внутрішніх справ, адміністративними комісіями виконкомів, а також заходи громадського впливу, вжиті на зборах жильців будинку чи членів ЖБК, трудових колективів, товариськими судами й іншими громадськими організаціями за місцем роботи або проживання відповідача (незалежно від прямих вказівок з приводу можливого виселення).
Із постанов Дзержинського районного суду м. Харкова від 21.05.2013 року, від 11.02.2009 року, довідок спеціального приймальника ОСУ ГУМВС Українив Харківській області №36/200 від 26.03.2013 р. та довідки Дільничного офіцера поліції про характеризуючи дані вбачається, що ОСОБА_2 вчиняв побутове насильство, має антигромадську поведінку, жодним чином на шлях виправлення не став.
Вказані протиправні дії відповідача суд кваліфікує за диспозицією ч. 1 ст. 116 ЖК УРСР як систематичне порушення особою правил співжиття, які роблять неможливим для інших проживання з ним в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними.
Згідно довідки про характеризуючи дані, ОСОБА_2 за місцем мешкання характеризується з незадовільного боку, зловживає спиртними напоями, має конфлікти на побутовому грунті. Припускає факти насильства в родині, по відношенню до матері ОСОБА_1, за що був притягнутий до адміністративної відповідальності, передбаченої ст.. 173-2 КУпАП.
За установлених обставин справи випливає висновок, що неодноразові заходи адміністративного і профілактичного характеру,громадського впливу щодо відповідача виявились безрезультатними.
Суд за цих обставин вважає доведеним, що тривала та систематична неправомірна і антисоціальна поведінка відповідача під час спільного проживання з позивачем перешкоджає її нормальній життєдіяльності у власній квартирі.
Встановивши зазначені фактичні обставини на основі обєктивно досліджених доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими.
За матеріалами і обставинами справи повністю доведена наявність підстав для виселення відповідача з даної квартири, які передбачені ч. 1 ст. 116 ЖК УРСР, а саме за ознаками вчинення відповідачем систематичного порушення правил соціалістичного співжиття, які роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними.
Відповідно до положень ст.ст. 12, 13, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідач систематично порушує правила співжиття з позивачем, на заходи адміністративного і громадського впливу не реагує, що робить неможливим його проживання разом з позивачем в квартирі, а отже її права підлягають судовому захисту в заявлений спосіб.
Стосовно вимоги про зобовязання Відділу реєстрації місця проживання у Шевченківському районі м. Харкова Управління ведення реєстру територіальної громади Департаменту реєстрації ХМР провести зняття ОСОБА_2 з реєстрації, суд зазначає наступне.
Відповідно до ст.. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», яка кореспондується з п. 26 Правил реєстрації місця проживання, підставою для зняття з реєстрації місця проживання особи є, зокрема судове рішення, що набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.
Рішення суду, яке набрало законної сили, та подане до Департаменту реєстрації як підстава проведення реєстраційної дії є обовязковою до виконання, тому не потребує додаткового зобовязання в резолютивній частині рішення щодо відповідного субєкта реєстраційної дії.

Таким чином, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 7, 10, 76, 81,133,141, 244-245 , 259, 263 - 265, 268 ЦПК України, суд, -

ухвалив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа Відділ реєстрації місця проживання у Шевченківському районі м. Харкова Управління ведення реєстру територіальної громади Департаменту реєстрації ХМР, про виселення наймача без надання іншого жилого приміщення задовольнити частково.

Виселити ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_1) із квартири АДРЕСА_4 без надання іншого жилого приміщення.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2) судовий збір у розмірі 704,80 грн.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду через Дзержинський районний суд м. Харкова протягом 30 днів з дня виготовлення повного рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку.

Суддя: