22-ц/4804/277/18
237/301/18

Категорія 53 Головуючий у 1-й інстанції Медведський М.Д.
Суддя-доповідач ОСОБА_1
П О С Т А Н О В А
І м е н е м У к р а ї н и
20 грудня 2018 року Донецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого Мироненко І.П.
суддів: Биліни Т.І., Мальцевої Є.Є.
секретаря Тулянкіної М.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Маріуполі апеляційну скаргу Управління виконавчої дирекції фонду соціального страхування України в Донецькій області на рішення Марїнського районного суду Донецької області, постановленого 05 червня 2018 року у м.Курахове (повний текст складено 15 червня 2018 року) у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Управління виконавчої дирекції фонду соціального страхування України в Донецькій області про поновлення на роботі та стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу,-
в с т а н о в и в:
У січні 2018 року позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом про визнання незаконним та скасування протоколу засідання комісії із скорочення працівників, визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.
В обґрунтування заявлених вимог вказував, що перебував з відповідачем у трудових відносинах, працював головним спеціалістом сектору медичних та соціальних послуг Марьїнського відділення управління виконавчої дирекції фонду соціального страхування України у Донецькій області.
Наказом № 1295-к від 20 грудня 2017 року він був звільнений з роботи за п.1 статті 40 КЗпП України у звязку із скороченням чисельності та штату працівників. Вважає своє звільнення незаконним, оскільки при скороченні чисельності або штату працівників у звязку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці. При рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається працівникам з тривалим безперервним стажем роботи на даному підприємстві в установі, організації, а також іншим категоріям працівників.
Відповідно до Протоколу № 1 засідання комісії зі скорочення працівників Марїнського відділення управління виконавчої дирекції фонду соціального страхування України в Донецькій області у звязку зі скороченням посади головного спеціаліста сектору з питань тимчасової непрацездатності, яку займала ОСОБА_3, у звязку зі скороченням посади та враховуючи стаж, досвід роботи, кваліфікаційні навики ОСОБА_3, було запропоновано перейти з 01 січня 2018 року на посаду головного спеціаліста сектору з організації медичної реабілітації Марїнського відділення управління, яку займав позивач до звільнення у звязку із скороченням штату.
Однак, порівняно з ОСОБА_3 він набагато довше працював у фонді соціального страхування, має більший досвід, кваліфікацію і продуктивність праці, так як ОСОБА_3 була прийнята на роботу в Марїнське відділення управління виконавчої дирекції фонду соціального страхування України в Донецькій області в звязку з реорганізацією фонду з тимчасової непрацездатності, де ОСОБА_3 працювала на посаді головного спеціаліста сектору з питань тимчасової непрацездатності. За весь час праці з 05 червня 2001 року у фонді він не мав жодної догани, крім того посада головного спеціаліста сектору з організації медичної реабілітації Марїнського відділення управління, яку він займав, не підлягала скороченню.
Також позивач зазначав, що у Марїнському відділенні управління фонду на посаду страхового експерта з охорони праці було прийнято в серпні 2017 року ОСОБА_4, який взагалі не має ніякого стажу і досвіду роботи у фонді, порівняно із позивачем. Виходячи з цього, він має переважне перед ними право на залишення на роботі, однак при звільненні цього до уваги не взяли.
Просив визнати незаконним та скасувати пункти 11 та 14 Протоколу № 1 засідання комісії зі скорочення працівників Мар'їнського відділення управління виконавчої дирекції фонду соціального страхування України в Донецькій області, визнати незаконним та скасувати наказ № 1295-к від 20 грудня 2017 року про звільнення ОСОБА_2 з посади головного спеціаліста сектору медичних та соціальних послуг Марїнського відділення управління виконавчої дирекції фонду соціального страхування України в Донецькій області та поновити його на зазначеній посаді, стягнути з відповідача заробітну плату за час вимушеного прогулу та допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення його на роботі та стягненні заробітної плати.
Рішенням Марїнського районного суду Донецької області від 05 червня 2018 року позовні вимоги ОСОБА_2 до Управління виконавчої дирекції фонду соціального страхування України в Донецькій області задоволені частково.

Визнано незаконним та скасовано наказ № 1295-к від 20 грудня 2018 року про звільнення ОСОБА_2 з посади головного спеціаліста сектору медичних та соціальних послуг Марїнського відділення управління виконавчої дирекції фонду соціального страхування України в Донецькій області та поновлено ОСОБА_2 на попередній роботі.

Вирішено питання про негайне виконання рішення в частині поновлення на роботі.

Стягнуто з Управління виконавчої дирекції фонду соціального страхування України в Донецькій області на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 61810 грн. 36 коп.

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено. Стягнуто з Управління виконавчої дирекції фонду соціального страхування України в Донецькій області в дохід держави судовий збір в розмірі 1322 грн. 90 коп.

Задовольняючи частково позовні вимоги суд виходив з того, що ОСОБА_2 був звільнений з порушенням приписів ст.ст. 40, 42, 49-2 КЗпП України, оскільки останнього завчасно не було повідомлено про звільнення належним чином, при звільненні за скороченням йому не було запропоновано іншої роботи у відповідача, в інших підрозділах, окрім Марїнського відділення та питання такого працевлаштування відповідачем навіть не розглядалось. ОСОБА_2 був звільнений з Марїнського відділення відповідача фактично без будь-якої оцінки його продуктивності праці та компетентності без встановлення відсутності у нього переважного права на залишення на роботі у порівнянні з переведеними на новостворені посади співробітникам.

Стосовно позовної вимоги щодо стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу, суд виходив з вимог ч. 2 ст.235 КЗпП України якою зазначено, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік.

В апеляційній скарзі Управління виконавчої дирекції фонду соціального страхування України в Донецькій області, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення суду скасувати, постановити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги вказує, що в Управлінні виконавчої дирекції фонду соціального страхування України в Донецькій області мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, скорочення чисельності та штату працівників у кількості 35 %.

27 жовтня 2017 року позивача було персонально повідомлено про зміни в організації виробництва і праці, зміни істотних умов праці та можливе наступне звільнення. Твердження суду, що відповідача належним чином не було повідомлено про звільнення, оскільки повідомлення не містило конкретних показників скорочення штату, а містило посилання на можливе звільнення, а не факт майбутнього звільнення саме позивача, є помилковим у звязку з тим, що законодавством України не передбачені конкретні вимоги до форми попередження про наступне звільнення працівників.

Ставить на увагу, що виключним правом роботодавця є вирішення кадрових питань, у тому числі звільнення з посади менш кваліфікованого працівника, заливши при цьому працівника з більш високою кваліфікацією з метою забезпечення ефективного та продуктивного виконання статутних обовязків фонду.

Не згоден з рішенням суду і щодо стягнення з управління виконавчої дирекції фонду соціального страхування України в Донецькій області на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу у розмірі 61810 грн. 36 коп., оскільки вважає, що судом було допущено описку при зазначені періоду січень травень 2017 року.

Вважає, що судом порушено принцип рівності учасників процесу, оскільки позивачу було поновлено строк для надання відповіді на відзив, надана можливість подання додаткових доказів в день розгляду справи по суті, тоді як відповідачу було відмовлено у можливості подання додаткових доказів в день розгляду справи по суті.

Також, позивач зловживає правом на звернення до суду, оскільки останнім було створено спір що має штучний характер у звязку з тим, що відповідачем виконане оскаржуване рішення суду та позивача поновлено на роботі, проте останній не має наміру працювати та висловив бажання про припинення трудових відносин за угодою сторін.

26 жовтня 2018 року на адресу апеляційного суду надійшов відзив позивача ОСОБА_2, в якому він не погоджується із доводами апеляційної скарги відповідача, а рішення суду першої інстанції вважає законним, обґрунтованим та таким, що винесено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, представника відповідача, позивача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Згідно ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне зясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За положеннями ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідачем оскаржується рішення суду в частині скасування наказу, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку. У звязку з цим, законність та обґрунтованість рішення суду про відмову у задоволенні позову про визнання незаконним та скасування протоколу комісії апеляційним судом не переглядається.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що наказом №797к від 14 червня 2013 року ОСОБА_2 був призначений на посаду страхового агента з охорони праці відділу профілактики виробничого травматизму управління виконавчої дирекції Фонду в Донецькій області за переведенням з відділу виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Донецькій області у Мар'їнському районі з 17 червня 2013 року.

31 липня 2017 року у зв'язку з реорганізацією Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України позивач був звільнений з посади за переведенням до управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області на підставі наказу від 19 липня 2017 року № 1292-к.

Наказом від 01 серпня 2017 року № 305-к позивач був призначений головним спеціалістом сектору медичних та соціальних послуг Мар'їнського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області з 01 серпня 2017 року.

Згідно наказу №1295-к від 20 грудня 2017 року Управління виконавчої дирекції фонду соціального страхування України в Донецькій області ОСОБА_2, головного спеціаліста сектору медичних та соціальних послуг Мар'їнського відділення управління виконавчої дирекції фонду соціального страхування України в Донецькій області звільнено 29 грудня 2017 року за п.1 ст.40 КЗпП України, у звязку зі скороченням чисельності та штату працівників Мар'їнського відділення управління виконавчої дирекції фонду соціального страхування України в Донецькій області.

Висновки суду першої інстанції про звільнення позивача з порушенням вимог ст.ст. 40, 42, 49-2 КЗпП України не ґрунтуються на фактичних обставинах справи.

Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

У ч.1ст.21 КЗпП України передбачено, що трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Згідно п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

За положеннями ч.ч.1,3 ст.49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку зі змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

Відповідно до роз'яснень, викладених у абз.1 п.19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», з наступними змінами та доповненнями, розглядаючи трудові спори, пов'язані зі звільненням за п.1 ст.40 КЗпП, суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджався він за 2 місяці про наступне вивільнення.

Статтею 64 ГК України визначено, що підприємство самостійно визначає свою організаційну структуру, встановлює чисельність працівників і штатний розпис.

Відповідно до п.4 прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування» в редакції Закону України від 28 грудня 2014 року № 77-VIII з наступними змінами утворено Фонд соціального страхування України, реорганізувавши шляхом злиття Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України та Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності. Припинено управління та відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України, відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності та виконавчі дирекції відділень цього Фонду, що є юридичними особами, шляхом приєднання до робочих органів виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України.

Постановою Правління Фонду соціального страхування України від 08 лютого 2017 року № 13 «Про затвердження граничної чисельності працівників Фонду соціального страхування України», затверджено з 01 січня 2018 року граничну чисельність працівників Фонду у кількості 7988 штатних одиниць, у тому числі граничну чисельність працівників виконавчої дирекції фонду 267 штатних одиниць.

Постановою Правління Фонду соціального страхування України від 12 вересня 2017 року №47 «Про затвердження граничної чисельності працівників Фонду соціального страхування України», затверджено з 01 січня 2018 року граничну чисельність працівників Фонду у кількості 5192 штатних одиниць, у тому числі граничну чисельність працівників виконавчої дирекції фонду 188 штатних одиниць.

Постановою Правління Фонду соціального страхування України від 10 жовтня 2017 року №50 «Про затвердження структури органів Фонду» постановлено затвердити та ввести в дію з 01 січня 2018 року структуру робочих органів виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України та затвердити до 01 листопада 2017 року штатні розписи управлінь виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в областях та місті Києві відповідно до затвердженої структури та граничної чисельності працівників робочих органів виконавчої дирекції Фонду.

Крім того, наказом виконавчої дирекції Фонду від 23 жовтня 2017 року № 559 «Про затвердження граничної чисельності працівників робочих органів виконавчої дирекції Фонду соціального страхування в Донецькій області» (зі змінами) змінено структуру управління та відділень управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області, зменшено граничну чисельність працівників у структурі, зокрема, скорочення чисельності та штату працівників у кількості 35%.

Так, згідно штатного розпису Марїнського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області, затвердженому 01 серпня 2017 року, який діяв до 31 грудня 2017 року, передбачена 21 штатна посада (а.с.72).

У штатному розписі Марїнського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області з 01 січня 2018 року кількість штатних одиниць складає 14 (а.с. 73-74).

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зміни істотних умов праці, зокрема, зміна системи оплати та стимулювання праці, розміру посадових окладів, зміна найменування посад, скорочення чисельності або штату працівників, що призвело до масового їх вивільнення.

Про даний факт позивач був повідомлений 27 жовтня 2017 року з попередженням про можливе майбутнє звільнення (а.с.62).

Суд першої інстанції задовольняючи позовні вимоги виходив з того, що роботодавцем не було дотримано вимог ст.49-2 КЗпП України, оскільки працівник повинен бути повідомлений не про «можливе майбутнє звільнення», а про наступне звільнення за для усвідомлення, що з настанням певної календарної дати його трудові відносини з роботодавцем будить припинені.

Проте, колегія суддів з таким висновком суду не погоджується, оскільки законом не встановлено форму та порядок попередження працівників про вивільнення. Тому попередження позивача із зазначенням «можливе майбутнє звільнення» та без зазначення конкретної дати, не суперечить нормам діючого законодавства. Статтею 49-2 КЗпП України лише встановлено строк «про наступне вивільнення працівник повинен бути персонально попереджений не пізніше ніж за два місяці».

За правилами ст. 42 КЗпП України при скороченні чисельності чи штату працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці. При рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається визначеній законодавством категорії працівників.

Отже, роботодавець повинен дати оцінку кваліфікації і продуктивності праці всіх найманих працівників задля вирішення питання про припинення трудових відносин чи їх продовження шляхом зайняття не тільки новостворених посад, а всіх посад, передбачених штатним розписом. При цьому, роботодавець має право на звільнення з посади менш кваліфікованого працівника, залишивши при цьому працівника з більш високою кваліфікацією; проведення перестановки (перегрупування) працівників, як розяснено в постанові Пленуму Верховного Суду України №9 від 06 листопада 1992 року «Про практику розгляду трудових спорів».

При визначенні працівників з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці, використовуються ознаки, які в сукупності характеризують виробничу діяльність працівників: наявність певної освіти, стаж і досвід роботи, ставлення до роботи, якість виконуваної роботи тощо.

Доказами більш високої продуктивності праці можуть бути: виконання значно більшого обсягу робіт порівняно з іншими працівниками, які займають аналогічну посаду чи виконують таку ж роботу, накази про преміювання за високі показники у роботі тощо.

Обґрунтовуючи позовні вимоги ОСОБА_2 зазначав, що гр.ОСОБА_3 було запропоновано зайняти з 01 січня 2018 року посаду головного спеціаліста сектору з організації медичної реабілітації Марінського відділення управління; порівняно з ОСОБА_3, позивач набагато довше працював у фонді соціального страхування, має більший досвід, кваліфікацію і продуктивність праці, так як ОСОБА_3 була прийнята на роботу в Марїнське відділення управління у звязку з реорганізацією фонду з тимчасової втрати працездатності.

Натомість, з наданих відповідачем відомостей вбачається, що ОСОБА_2 і гр. ОСОБА_3 були прийняті до Марїнського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області з 01 серпня 2017 року за переведенням у звязку з припиненням робочих органів Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України та Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності.

Як пояснила представник відповідача в судовому засіданні, роботодавцем було враховано, що ОСОБА_2 у 1985 році закінчив Бердянський технікум виноградарства та виноробства за спеціальністю плодоовочівництво із спеціалізацією по виноградарству; у 1992 році закінчив Мелітопольський інститут сільського господарства за спеціальністю механізація сільського господарства. Працював у робочих органах Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України з червня 2001 року.

ОСОБА_3 у 1990 році закінчила Луганський сільськогосподарський інститут за спеціальністю бухгалтерський облік та аналіз господарської діяльності в сільському господарстві. Працювала у Фонді соціального страхування з тимчасової втрати працездатності з червня 2015 року.

З урахуванням здобутих позивачем та гр.ОСОБА_3 освіти, рівня кваліфікації, також з урахуванням кваліфікаційних вимог та вимог щодо досвіду роботи, що висуваються до посадових осіб відділу/сектору з організації медичної реабілітації, а саме наявність повної вищої освіти медичного або економічного спрямування за освітньо-кваліфікаційним рівнем (магістр, спеціаліст), стаж роботи за фахом не менше трьох років, а також з урахуванням продуктивності праці, роботодавцем було прийнято рішення про припинення трудових відносин з позивачем.

Обсяг кваліфікаційних вимог щодо рівня освіти та досвіду роботу посадових осіб сектору з організації медичної реабілітації підтверджується Положенням про сектор з організації медичної реабілітації Марінського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області, затвердженого начальником управління виконавчої дирекції Фонду 02 січня 2018 року та посадовою інструкцією головного спеціаліста сектору з організації медичної реабілітації Марїнського відділення управління виконавчої дирекції Фонду (а.с.153-160, 161-163).

Судом першої інстанції не було надано належну оцінку доводам відповідача щодо більш високої кваліфікації іншого працівника, виходячи з того, що кваліфікація працівника, як здатність виконувати завдання та обовязки певної роботи, визначається рівнем освіти та спеціалізацією через назву професії.

Згідно роз'яснень п.19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада під 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» вирішення кадрових питань у тому числі про звільнення з посади менш кваліфікованого працівника, залишення при цьому працівника з більш високою кваліфікацією, проведення перестановки (перегрупування) працівників, тощо є виключним правом роботодавця. Проте якщо роботодавець не скористувався цим правом, суд не повинен обговорювати питання про доцільність такої перестановки (перегрупування).

Що стосується посади страхового експерта з охорони праці Марїнського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області, яку з 18 серпня 2017 року займав ОСОБА_4, то вона скороченню не підлягала і передбачена штатним розписом з 01 січня 2018 року. Оскільки відповідач не скористався своїм правом при вивільненні працівників на проведення переведення (перегрупування) працівників, суд не вправі обговорювати питання про доцільність такої перестановки (перегрупування), що відповідає роз'ясненням, викладеним у п.19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів».

На наявність інших обставин, які надають переважне право на залишення на посаді у звязку із скороченням, позивач не посилався.

Згідно витягу з протоколу №1 від 11 грудня 2017 року засідання комісії із скорочення працівників Марїнського відділення вбачається, що було розглянуто питання щодо поінформування ОСОБА_2, який займає посаду головного спеціаліста сектору медичних та соціальних послуг відділення про розірвання трудового договору за п.1 ст.40 КЗпП у звязку зі скороченням чисельності або штату працівників. Рішення прийняте з урахуванням затвердженої виконавчою дирекцією граничною чисельністю працівників управління та неможливістю запропонувати йому іншу роботу (а.с.80).

В судовому засіданні 04 червня 2018 року судом першої інстанції був досліджений оригінал протоколу №1 від 11 грудня 2017 року, згідно якого комісія із скорочення працівників Марінського відділення розглядала питання про працевлаштування кандидатів на звільнення в порядку п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України, загалом відносно 15 осіб, посади яких підлягають скороченню. 11 особам з числа таких кандидатів на звільнення було запропоновано перейти на новостворені посади, а іншим особам, у тому числі і ОСОБА_2, було повідомлено про припинення трудових відносин оскільки було неможливим запропонувати таким особам іншу роботу (журнал судового засідання від 04.06.18р. а.с.129, технічний запис 16:04:15-16:07:30).

Згідно рішення Марїнського районного профспілкового комітету працівників агропромислового комплексу первинної профспілкової організації Марїнського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області № 4 від 11 грудня 2017 року надано згоду на звільнення головного спеціаліста сектору медичних та соціальних послуг ОСОБА_2 за скороченням штату відповідно по п. 1 ст. 40 КЗпП України з наданням йому гарантій і компенсацій, передбачених чинним законодавством. У звязку із затвердженням граничної чисельності працівників управління та скороченням посад, не має можливості запропонувати інші посади у складі управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області або його відділень.

Засідання профспілкового комітету відбувалося за участі позивача і останнім, окрім тверджень, не було надано суду будь-яких доказів на спростування вказаних обставин.

Таким чином, з урахуванням наведеного, колегія суддів суду апеляційної інстанції дійшла висновку, що звільнення позивача відбулось з дотриманням вимог трудового законодавства, а саме п.1 ч.1 ст.40, ст.49-2 КЗпП України. Рішення суду в частині скасування наказу про звільнення позивача та поновлення його на роботі підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Оскільки інші позовні вимоги, зокрема, про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу є похідними від основної вимоги про поновлення на роботі, то і останні задоволенню не підлягають, а рішення в цій частині також підлягає скасуванню.

Згідно інформації Марїнського центру зайнятості позивач ОСОБА_2 перебував на обліку як безробітний з 24 січня 2018 року по 04 червня 2018 року, знятий з обліку 05 червня 2018 року у звязку з поновленням на попередній роботі на підставі рішення Марїнського районного суду від 05 червня 2018 року. За цей час позивачу було нараховано та виплачено 29204 грн. 59 коп.

Проте, питання щодо виплаченого позивачу забезпечення на випадок безробіття апеляційним судом не розглядається, оскільки таких вимог в суді першої інстанції не заявлялось і рішення суду в цій частині не приймалось.

Також відсутні підстави для вирішення апеляційним судом питання про поворот виконання рішення, оскільки відповідачем в судовому засіданні не було подано відповідної письмової заяви та платіжних документів на підтвердження виплати певних сум за раніше ухваленим рішенням, як це передбачено ч.ч.5,6 ст.444 ЦПК України.

Довідка про нарахування по заробітній платі позивачу за червень 2018 року (а.с. 196) наведеним критеріям не відповідає.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Частиною 7 ст.141 ЦПК передбачено, що у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від сплати судових витрат, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Згідно виписки з рахунку відповідачем за подання апеляційної скарги сплачено судовий збір в сумі 1984 грн. 35 коп. (а.с.170), тоді як розрахункова сума судового збору відповідно до Закону України «Про судовий збір» становить 1057 грн. 20 коп.

Враховуючи, що колегія суддів дійшла до висновку про задоволення апеляційної скарги та відмови у задоволенні позову позивача, якого звільнено від сплати судового збору, то управлінню виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області підлягає компенсації за рахунок держави в порядку встановленому Кабінетом Міністрів України сума сплаченого при поданні апеляційної скарги судового збору в розмірі 1057 грн. 20 коп.

Питання щодо повернення зайво сплаченої суми судового збору у розмірі 927 грн. 15 коп. може бути вирішено на підставі відповідної заяви відповідача.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376 ЦПК України,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Управління виконавчої дирекції фонду соціального страхування України в Донецькій області задовольнити.

Рішення Марїнського районного суду Донецької області від 05 червня 2018 року в частині визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, скасувати і у задоволенні позову ОСОБА_2 в цій частині відмовити.

Судові витрати, понесені Управлінням виконавчої дирекції фонду соціального страхування України в Донецькій області за подачу апеляційної скарги в розмірі 1057 грн. 20 коп. компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 03 січня 2019 року.

Головуючий І.П. Мироненко

Судді: Т.І. Биліна

ОСОБА_5