Справа№592/2060/18
Провадження №2/592/1399/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 серпня 2018 року м.Суми

Ковпаківський районний суд м. Суми у складі:

головуючого судді Литовченко О.В.,

за участю секретаря судового засідання Черей С.В.,

представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Суми цивільну справу за позовом АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА ОСОБА_4 «ПРИВАТБАНК» (м. Дніпро вул. Набережна Перемоги, 50) до ОСОБА_3 (АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_1) про стягнення заборгованості,

встановив:

Позивач звернувся до суду з позовом і свої вимоги обґрунтовує тим, що відповідно до укладеного договору № б/н від 18.12.2008 р. ОСОБА_3 отримав кредит у розмірі 500 грн., у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг. В порушення умов договору відповідач зобовязання за договором належним чином не виконав, в результаті чого станом на 30.11.2017 р. утворилася заборгованість у розмірі 117000 грн. 00 коп., з яких: 9999 грн. 27 коп. - заборгованість за кредитом; 107000 грн. 73 коп. - заборгованість по процентам за користування кредитом. На даний час відповідач продовжує ухилятися від виконання зобовязання і заборгованість за договором не погашає. Просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором б/н від 18.12.2008 р. у сумі 117000 грн. 00 коп. та понесені судові витрати у розмірі 1762 грн. 00 коп.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Додатково надав копії документів та пояснення (а.с.83-105), в яких зазначив, що відповідно до укладеного договору № б/н від 18.12.2008 року Відповідач 18.12.2008 року отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв'язку. З моменту оформлення кредитного договору пройшло 9 років, Позичальник в ОСОБА_4 не звертався за фактом неправильного нарахування відсотків, що свідчить про те, що він знав про розмір процентних ставок і повністю з ними погодився, про що свідчить факт підписаного договору, користування кредитними грошовими засобами та погашення, які він здійснював. Як доказ підтвердження факту виконання умов кредитного договору та здійснення погашення Банком надані всі докази, які підтверджують факт укладання кредитного договору та наявність не виконаних кредитних зобов'язань. Під час укладення кредитного договору діяла процентна ставка по кредиту в розмірі 30% в місяць або 2,5 % на рік. Далі процентна ставка була змінена, що підтверджується наказами банку. Необхідно зазначити, що підвищення процентної ставки відбулося тільки за витратами з певної дати, що дає можливість у разі незгоди з новою процентною ставкою погасити наявну заборгованість за кредитом по раніше встановленій процентній ставці, що являється суттєвою перевагою для клієнта і не порушує його право на незмінність процентної ставки по уже наявній кредитній заборгованості. Повідомлення про підвищення процентної ставки відповідачу було направлено 15.08.2014 р. та 15.03.2015 р. і на сьогоднішній день заяв про розірвання кредитного договору від Відповідача до Банку не надходило, більше того вже після підвищення процентної ставки Відповідач активно користувався карткою, в тому числі неодноразово здійснював погашення заборгованості останнє з яких 2015 року, що являється підтвердженням прийняття діючих умов договору. Окрім того, Відповідач протягом тривалого часу належним чином виконував зобов'язання за кредитним договором, що свідчить про згоду з вказаними умовами. Також необхідно зауважити, що згідно виписки по рахунку, вбачається, що Відповідач до певного часу належним чином виконував свої зобовязання за кредитом, що свідчить про те, що Відповідач знав про умови кредитування та визнав свої зобовязання за Договором.

Відповідач ОСОБА_3 та його представник ОСОБА_2 у судовому засіданні заперечували проти позову. Надали пояснення (а.с.57), що позивач в своєму позові зазначає, що Відповідач нібито отримав кредит. Але жодних належних доказів Позивач, всупереч ст. ЦПКУ не надає. Посилається, що між сторонами нібито був укладений кредитний договір б/н від 18.12.2008 р., але це не відповідає дійсності. Оскільки відповідно до ст. 638 ЦКУ договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Крім того, Позивач нараховує відсотки, але не посилається на жодний пункт договору. На дату 18.12.2008 р. в п. 4 ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів» було зазначено, що договір про надання споживчого кредиту укладається у письмовій формі, один з оригіналів якого передається споживачеві. Обов'язок доведення того, що один з оригіналів договору був переданий споживачеві, покладається на кредитодавця. Споживач не зобов'язаний сплачувати крєдитодавцеві будь-які збори, відсотки або інші вартісні елементи кредиту, що не були зазначені у договорі. У договорі про надання споживчого кредиту зазначаються: 1) сума кредиту; 2) детальний розпис загальної вартості кредиту для споживача; 3) дата видачі кредиту або, якщо кредит видаватиметься частинами, дати і суми надання таких частин кредиту та інші умови надання кредиту; 4) право дострокового повернення кредиту; 5) річна відсоткова ставка за кредитом; 6) інші умови, визначені законодавством. У договорі про надання споживчого кредиту може зазначатися, що відсоткова ставка за кредитом може змінюватися залежно від зміни облікової ставки Національного банку України або в інших випадках. Про зміну відсоткової ставки за споживчим кредитом споживач повідомляється кредитодавцем письмово протягом семи календарних днів з дати її зміни. Без такого повідомлення будь-яка зміна відсоткової ставки є недійсною. Тому Позивач посилається на неукладений договір і жодного доказу на доведення обставин, на які Позивач посилається в своєму позові не надає. Також просив застосувати строки загальної позовної давності. Представник у судових дебатах зазначив, що його довіритель визнає позовні вимоги частково до 20 000 грн., з урахуванням всіх сум заборгованості.

Суд, вивчивши матеріали даної цивільної справи, вважає, що позов обґрунтований і підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного:

Судом встановлено, що 18.12.2008 р. між АТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір б/н шляхом оформлення Заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, у якій указано, що вона разом з Умовами і тарифами складає між сторонами договір про надання банківських послуг. За умовами договору відповідач отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту у розмірі 500 грн. на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки (а.с. 13-26).

Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості за договором № б/н від 18.12.2008 р. станом на 30.11.2017 р. розмір заборгованості ОСОБА_3 перед банком становить 117000 грн. 00 коп., з яких: 9999 грн. 27 коп. - заборгованість за кредитом; 107000 грн. 73 коп. - заборгованість по процентам за користування кредитом. (а.с.8-12).

Відповідно до вимог ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно статей 526, 530 Цивільного кодексу України (далі -ЦК України) зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

З розрахунку позивача вбачається, що після укладення договору, відповідач користувався кредитними коштами, внаслідок чого за ним утворилась заборгованість по тілу кредиту в сумі 9999 грн. 27 коп. (а.с.8-12).

З наданих позивачем письмових доказів, які знайшли своє підтвердження та не оспорювались сторонами у судовому засіданні, вбачається, що кредитна картка ОСОБА_3 пере випускалася тричі, останній раз у травні 2017 року.(а.с.107)

Враховуючи зазначені обставини та надані суду докази суд приходить до висновку, що заборгованість по тілу кредиту становить 9999 грн. 27 коп. та підлягає стягненню з ОСОБА_3

З приводу розміру нарахованих за кредитним договором процентів, суд бере до уваги, що згідно наданої позивачем довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна» (а.с.14), процентна ставка за договором становила 2,5 % на місяць, тобто річна ставка була погоджена сторонами у розмірі 30% на рік (2,5 х 12). Саме вказана процентна ставка діяла на час зняття відповідачем кредитних коштів.

Як вбачається з розрахунку, у подальшому процентна ставка за договором неодноразово змінювалась позивачем в односторонньому порядку з 01.09.2014 до 34,8% та з 01.04.2015 до 43,2% річних (а.с.8-12).

У позовній заяві позивач зазначав, що можливість зміни розміру Тарифів та інших невід'ємних частин договору була передбачена п. 5.3 Умов та правил надання банківських послуг.

Однак суд вважає необґрунтованими вимоги позивача щодо розміру процентів, які підлягають стягненню з відповідача за підвищеною у односторонньому порядку відсотковою ставкою, з огляду на таке.

За змістом статей 207, 638, 1054, 1055, 1056-1 ЦК України та статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» правочин по укладенню кредитного договору укладається сторонами в письмовій формі, яким узгоджуються розмір кредиту, процентів за користування кредитом, й у разі забезпечення виконання кредитного зобов'язання узгоджуються питання застосування до позичальника неустойки (пені, штрафу) у розмірі визначеному кредитним договором, підписаним сторонами.

Отже, оскільки зазначені позивачем умови і правила та тарифи всупереч вимогам статей 207, 1055 ЦК України та частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» не були підписані позичальником й оригінали цих документів кредитором відповідачеві також передані не були, суд не може вважати їх складовою частиною укладеного сторонами кредитного договору, а тому посилання позивача про право змінювати розмір процентів у односторонньому порядку на підставі не підписаних відповідачем ОСОБА_3 та правил надання банківських послуг, суд вважає необґрунтованим.

Саме така правова позиція викладена і у постановах Верховного Суду України № 6-16цс15 від 11.03.2015 р., № 6-240цс14 від 11.02.2015 р., № 6-698цс15 від 10.06.2015 р. та №6-757цс15 від 01.07.2015 р., № 6-2320цс16 від 22.03.2017 р.

Суд також враховує й правову позицію Верховного Суду України, висловлену у постанові від 19.12.2012 р. по справі № 6-144цс12, відповідно до якої якщо умовами кредитного договору, щодо яких сторони дійшли згоди під час його укладення, передбачено право банку в односторонньому порядку збільшувати розмір процентної ставки за користування кредитом у разі настання певних умов з додержанням встановленої кредитним договором процедури повідомлення позичальника, то збільшення банком розміру процентної ставки за цим кредитним договором в односторонньому порядку є правомірним, за умови, що рішення банку про таку зміну розміру процентної ставки було прийнято до набрання чинності Закону України від 12.12.2008 р. № 661-VI «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо заборони банкам змінювати умови договору банківського вкладу та кредитного договору в односторонньому порядку», тобто до 09.01.2009.

Крім того, частиною третьою статті 1056-1 ЦК України передбачено, що у разі застосування змінюваної процентної ставки кредитор самостійно, з визначеною у кредитному договорі періодичністю, має право збільшувати та зобов'язаний зменшувати процентну ставку відповідно до умов і в порядку, встановлених кредитним договором. Кредитодавець зобов'язаний письмово повідомити позичальника, поручителя та інших зобов'язаних за договором осіб про зміну процентної ставки не пізніш як за 15 календарних днів до дати, з якої застосовуватиметься нова ставка. У кредитному договорі встановлюється порядок розрахунку змінюваної процентної ставки із застосуванням погодженого сторонами індексу. Порядок розрахунку змінюваної процентної ставки повинен дозволяти точно визначити розмір процентної ставки за кредитом на будь-який момент часу протягом строку дії кредитного договору. Кредитор не має права змінювати встановлений кредитним договором порядок розрахунку змінюваної процентної ставки без згоди позичальника.

Тому, хоч чинним законодавством і передбачено можливість визначення у кредитному договорі змінюваної процентної ставки, однак навіть в Умовах та правилах надання банківських послуг, на які посилається позивач, не визначено періодичність зміни процентної ставки, порядок розрахунку змінюваної процентної ставки із застосування індексу, що має бути також погоджений сторонами і вимоги до якого визначені у частині п'ятій статті 1056-1 ЦК України, а також відсутні умови, які б дозволяли точно визначити розмір процентної ставки за кредитом на будь-який момент часу протягом строку дії кредитного договору.

Крім того суд враховує, що згідно вимог закону саме на кредитодавця покладається обов'язок письмово повідомляти позичальника та інших зобов'язаних осіб про зміну процентної ставки не пізніш як за 15 календарних днів до дати з якої застосовуватиметься нова ставка.

Враховуючи вище викладене суд приходить до висновку, що позивач не мав права змінювати (підвищувати) процентну ставку за кредитним договором, укладеним між ним та відповідачем, відповідно нарахування процентів за вказаним договором має здійснюватися виходячи з процентної ставки, яка була визначена у довідці про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна» на час отримання відповідачем кредитних коштів, тобто 30% річних, без стягнення їх у подвійному розмірі на прострочену суму заборгованості, тобто нарахування процентів має здійснюватися за формулою, яка діяла станом на дату підписання відповідачем довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна».

Згідно з ч. 1 ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Статтею 253 ЦК України встановлено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою повязано його початок.

Відповідно до ч. 1 ст. 259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

Частиною 1 статті 207 ЦК України встановлено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Згідно з ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

У заяві позичальника від 18.12.2008 року домовленості сторін щодо збільшення строку позовної давності немає.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України № 6-16цс15 від 11 березня 2015 року.

Враховуючи, що повернення кредиту здійснювалося щомісячними платежами, тому і строк позовної давності необхідно обраховувати по кожному місячному платежу.

На день звернення позивача до суду з даним позовом 22.02.2018 року ОСОБА_3 зобовязання щодо повернення кредитних коштів не виконав, отже, в силу статті 599 ЦК зобовязання не припинилося, з відповідача слід стягнути на користь позивача проценти за користування кредитом у межах строків позовної давності, тобто за період з 22.02.2015 року по строк дії картки, тобто по 31.05.2017 року, виходячи із суми заборгованості (тіла кредиту), відсоткової ставки в розмірі 30% та кількості днів прострочення за спірний період становить 6907 грн. 83 коп., що розраховується за наступною формулою: 9999 грн. 27 коп. х 30% х 829 дні : 360 днів = 6907 грн. 83 коп., а обовязок відповідача сплачувати підвищені відсотки позивачем не доведено.

Отже, позов підлягає частковому задоволенню, з відповідача підлягає стягненню заборгованість у розмірі 16907 грн. 10 коп., з яких: заборгованість за кредитом 9999 грн. 27 коп., заборгованість по процентам за користування кредитом 6907 грн. 83 коп.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача витрати по сплаті судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у сумі 254 грн. 62 коп. (16907,10 грн. х 1762 грн. : 117000 грн.).

На підставі викладеного та відповідно до статей 3, 12, 81, 207, 509, 526, 527, 530, 551, 554, 651, 654, 1048, 1050, 1054 ЦК України, керуючись статтями 2, 19, 141, 263, 265 ЦПК України, суд, -

ухвалив:

Позов Акціонерного товариства ОСОБА_4 банк «ПриватБанк» (вул. Грушевського, буд. 1Д, м. Київ, 01001, ідентифікаційний код 14360570) задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 (АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_1) на користь Акціонерного товариства ОСОБА_4 банк «ПриватБанк» (вул. Грушевського, буд. 1Д, м. Київ, 01001, ідентифікаційний код 14360570) заборгованість за кредитним договором б/н від 18.12.2008 року у розмірі 16907 грн. 10 коп., з яких: заборгованість за кредитом 9999 грн. 27 коп., заборгованість по процентам за користування кредитом 6907 грн. 83 коп.

Стягнути з ОСОБА_3 (АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_1) на користь Акціонерного товариства ОСОБА_4 банк «ПриватБанк» (вул. Грушевського, буд. 1Д, м. Київ, 01001, ідентифікаційний код 14360570) судовий збір в сумі 254 грн. 62 коп.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги до Апеляційного суду Сумської області, до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи через Ковпаківський районний суд м. Суми протягом тридцяти днів, з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 29.08.2018 року.

Суддя О.В. Литовченко