Справа № 482/68/16-ц Суддя-доповідач у суді апеляційної інстанції Лисенко П.П.
Провадження № 22-ц/812/403/18
П О С Т А Н О В А

іменем України

03 грудня 2018 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду в складі:

головуючого - Лисенка П.П.,

суддів: Галущенка О.І. та Серебрякової Т.В.,

із секретарем судового засідання Андрієнко Л.Д.,

з участю:

представників ТОВ «Фанчі Інвест» Стефанчишена Р.В. та Павленка Г.В.,

переглянувши у відкритому судовому засіданні за апеляційною скаргою ОСОБА_1 рішення Новоодеського районного суду Миколаївської області, ухваленого о 09 годині 37 хвилин, 02 жовтня 2018 року в приміщенні Новоодеського районного суду Миколаївської області під головуванням судді Демінської О.І., у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фанчі Інвест» про відшкодування шкоди, -

у с т а н о в и л а :

21 січня 2018 року ОСОБА_1 пред`явила до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фанчі Інвест» (далі ТОВ «Фанчі Інвест») зазначений позов та просила стягнути з відповідача на свою користь 65 236 гривень 45 копійок на відшкодування шкоди.

Позов обґрунтовувала наступним.

Вона є власником транспортного засобу «Мersedesbenz» 2540 L 950203, 2000 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 .

16 травня 2012 року, за нотаріально посвідченим договором найму (оренди) транспортного засобу, вона передала в оренду ТОВ «Воліс-Трейд», в особі директора Макаревич Н.В. зазначений транспортний засіб, строком на 5 років.

Відповідно до протоколу загальних зборів учасників ТОВ «Воліс-Трейд» №2/2014 від 08 жовтня 2014 року, ОСОБА_2 була звільнена з посади директора цього підприємства, а позивач призначена на цю посаду.

05 серпня 2015 року ТОВ «Воліс-Трейд», за договором суборенди транспортних засобів № 05-08/15 Т, передало в суборенду, для тимчасового користування ТОВ «Фанчі Інвест», директором якого є ОСОБА_3 , 16 транспортних засобів, один з яких «Мersedesbenz» 2540 L 950203, 2000 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 .

В жовтні 2015 року, на вимогу позивача, зазначений автомобіль, ТОВ «Фанчі Інвест» було повернуто ОСОБА_1 , проте з численними недоліками технічного стану автомобіля та причепа, про які вона зазначила в Акті передачі та огляду автомобіля «Мersedesbenz» 2540 L 950203, 2000 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 .

Відповідно до висновку спеціаліста, зробленому на замовлення ОСОБА_1 , збитки завдані шляхом пошкодження транспортного засобу становлять 15 818 гривень 90 копійок, на запасні частини та малоцінні деталі 47 500 гривень 89 копійок, а всього необхідно витратити на ремонт транспортного засобу 64 236 гривень 45 копійок.

Посилаючись на те, що договір суборенди та акт прийому-передачі до договору суборенди від 05 серпня 2015 року вона не підписувала, своєї письмової згоди як власника транспортного засобу на передачу автомобіля в суборенду ТОВ «Фанчі Інвест» не надавала, після уточнення позовних вимог, остаточно просила стягнути з останнього на свою користь вартість ремонтних робіт на загальну суму 128 697 гривень 93 копійки.

Рішенням Новоодеського районного суду Миколаївської області від 02 жовтня 2018 року в задоволені позовних вимог відмовлено в повному обсязі.

ОСОБА_1 подала на це рішення апеляційну скаргу, в якій просила його скасувати і ухвалити нове, яким вимоги задовольнити.

Скаргу обґрунтовувала невідповідністю висновків суду нормам чинного цивільного законодавства.

Апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення залишити без змін, оскільки суд 1 інстанції повно і всебічно з`ясувавши обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, та виконавши всі вимоги цивільного судочинства вирішив справу згідно з нормами матеріального права, а також правильно витлумачив ці норми що підлягають застосуванню до даних правовідносин дійшов вичерпних висновків, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Вирішуючи спір таким чином, як викладено у оскарженому рішенні, районний суд виходив з того, що позивач, пред`явивши позов до ТОВ «Фанчі Інвест» про відшкодування шкоди завданої її майну, внаслідок порушення умов договору суборенди, стороною якого вона, як власник транспортного засобу не являється, звернулася до неналежного відповідача, а тому він і не може бути задоволений.

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду погоджується з встановленими судом 1 інстанції обставинами та правовідносинами, його висновки щодо них та результату вирішення справи, вважає вірними, обґрунтованими й законними.

За Конституцією України, ст. 49 ЦПК України та ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожній особі, як фізичній так і юридичній, а також державі гарантовано судовий захист їх інтересів.

Відповідно до статей 1, 3 ЦК України, 2, 4, 12-13, 367 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення, в порядку позовного, наказного та окремого провадження, цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також справ, розгляд яких, в порядку цивільного судочинства, прямо передбачено законом.

При цьому, слід зауважити, що, виходячи із загальних засад про неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність, в порядку цивільного судочинства регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.

Кожна особа, а у встановлених законом випадках, органи та особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси, мають право в порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів; або прав, свобод та інтересів інших осіб, інтереси яких вони захищають, державних чи суспільних інтересів.

Відмова від такого права є недійсною.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України і обраний позивачем.

Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, наданих сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

При цьому, суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи, для чого роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і допомагає здійсненню їхніх прав.

В силу ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Зокрема, цивільні права та обов`язки виникають із договорів та інших правочинів, зміст яких, відповідно до статей 203-204, 215 ЦК України, не суперечить ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; вони вчинені у формі, встановленій законом, особами, які мають необхідний обсяг цивільної дієздатності, за їх вільного волевиявлення і відповідно до їх внутрішньої волі і спрямовані на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ними.

Недодержання виписаних вимог в прямо визначених законом випадках робить договір (правочин) нікчемним, а у разі відсутності такого зазначення - може тягнути його недійсність (у повному обсязі або окремої його частини) за судовим рішенням.

Якщо недійсність договору прямо не встановлена законом, або якщо він не визнаний судом недійсним то він є правомірним і підлягає виконанню сторонами.

За ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами є ті умови, без погодження яких договір взагалі не вважається укладеним. Такі суттєві умови договору визначаються в законі, разом з тим ними можуть стати будь-які умови, на погодженні яких наполягає та чи інша сторона.

Істотні умови відображають природу договору, відсутність будь-якої з них не дає змоги сторонам виконати їх обов`язки, які покладаються на них за договором. Якщо сторони досягли згоди за всіма істотними умовами, які визнані такими законом або необхідні для даного виду, то договір вважається укладеним і набуває обов`язкової сили для сторін.

В силу ст.ст. 3, 627 ЦК України, договору притаманна така риса, як свобода договору. Поряд із справедливістю, добросовісністю і розумністю вона вважається вищою цінністю права, що забезпечує природне існування фізичної особи.

Свободу договору можна охарактеризувати як нормативно закріплену можливість особи здійснювати дії, вчинки на власний розсуд, не порушуючи при цьому свободу інших суб`єктів.

Зміст свободи договору в загальному розкривається у ст.627 ЦК України, яка з посиланням на ст.6 ЦК України встановлює співвідношення актів цивільного законодавства і договору. За ними, зміст названого принципу проявляється у свободі особи вільно вступати у договірні відносини; самостійно обирати контрагента та вид договору, який регулюватиме їх взаємні відносини; самостійно визначають умови (зміст) договору, структуру і вид договірного зв`язку.

Учасники договору можуть обрати договір, що передбачений законом (так звані поіменовані договори, які прямо передбачені в ЦК України або в іншому нормативному акті), так і договір, не передбачений у законодавстві (непойменовані), проте породжує права та обов`язки його учасників.

Одночасно слід зазначити, що договір є підставою виникнення договірного зобов`язання під яким, відповідно до ст. 509 ЦК України, слід розуміти правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Судовий розгляд, яким цивільна справа вирішується по суті, закінчується ухваленням рішення суду.

В силу статей 12, 78, 81, 263 ЦПК України та постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18 грудня 2009 року Про судове рішення у цивільній справі рішення суду у цивільні справі, як найважливіший акт правосуддя, покликаний забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини і наповнити реальністю принцип верховенства права, повинен ухвалюватися за неухильного додержання вимог чинного процесуального законодавства про його законність і обґрунтованість.

Рішення визнається законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільно-процесуального законодавства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

При ухваленні рішення суд бере до уваги, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при рівності прав щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Враховуючи принцип безпосередності судового розгляду цивільних справ, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в тому судовому засіданні, в якому ухвалюється рішення.

Суд оцінює докази відповідно до вимог статей 77 78, ч.ч. 3-4 ст. 82, 89 ЦПК України за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть вважатися встановленими в цивільній справі, якщо такі засоби доказування відсутні.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

При цьому, згідно із статтею 81 ЦПК України, обов`язок доказування певних обставин лежить на стороні, яка посилається на них як на підставу своїх вимог та заперечень.

Недоведеність обставин, на наявності яких наполягає позивач - є підставою для відмови у позові; а у разі, якщо на тому наполягає відповідач для відхилення його заперечень проти позову, а, відповідно, для задоволення вимог позивача.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права та обов`язки, мають право оскаржити рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку.

Під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Для цього він досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

При цьому, апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення.

Якщо поза увагою доводів апеляційної скарги залишилась очевидна незаконність або необґрунтованість рішення суду першої інстанції у справах окремого провадження, апеляційний суд перевіряє справу в повному обсязі.

Перевіряючи законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення суд апеляційної інстанції виходить з повноважень суду апеляційної інстанції, визначених статтею 374 ЦПК України, і відповідних їм підстав щодо перегляду судових рішень в апеляційному порядку, передбачених статтями 375, 383 ЦПК України.

Зокрема, він повинен з`ясувати: чи враховані судом першої інстанції при ухваленні рішення всі факти, що входять до предмета доказування; чи підтверджені обставини (факти), якими мотивовано рішення, належними й допустимими доказами та чи доведені вони; чи відповідають висновки суду встановленим фактам; чи дотримано та чи правильно застосовані норми матеріального й процесуального права.

Як результат розгляду, апеляційний суд визначає підстави перегляду судового рішення, і відповідно до наданих йому повноважень формулює резолютивну частину своєї ухвали чи рішення.

Виходячи з викладеного, колегія суддів вважає, що оскаржене рішення суду І інстанції ухвалено у повній відповідності з виписаним вище, а тому є законним та обґрунтованим.

Згідно із ст. 798 ЦК України передбачено, що предметом договору найму транспортного засобу можуть бути, зокрема, наземні самохідні транспортні засоби.

Договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі. Договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню (ст. 799 ЦК України).

Відповідно до ст. 803 ЦК України наймач зобов`язаний відшкодувати збитки, завдані у зв`язку із втратою або пошкодженням транспортного засобу, якщо він не доведе, що це сталося не з його вини.

В силу ст. ст. 651-654 ЦК України, які встановлюють загальні правила, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Таким чином, передача транспортного засобу в найм, де однією з сторін є фізична особа, можливий лише за нотаріально посвідченим договором, в якому виписуються умови, яких сторони дійшли. У разі, відсутності певних умов, застосовуються загальні правила про найм.

Параграфом 5 глави 58 ЦК України, яка є спеціальною для правовідносин, предметом яких є найм транспортних засобів, спеціально не передбачено їх піднайм. А тому на такі правовідносини розповсюджуються правила ст. 774 ЦК України.

За нею, передання наймачем речі у користування іншій особі (піднайм) можливе лише за згодою наймодавця, якщо інше не встановлено договором або законом. Строк договору піднайму не може перевищувати строку договору найму. До договору піднайму застосовуються положення про договір найму.

Таким чином, з виписаного можна зробити висновок про те, що найм і піднайм є два самостійні правовідношення, які мають різні підстави виникнення і лише одну спільну сторону - піднаймача, який пов`язаний з двома іншими учасниками наймодавцем (власником майна) та піднаймачем. Два останні учасника між собою безпосереднього правового зв`язку не мають. Роль наймодавця обмежена лише наданням згоди на передачу майна у піднайм, піднаймача ж лише відповідальністю перед першим за збитки, заподіяну тому у позадоговірних зобов`язаннях.

Всі інші стосунки, це стосунки між наймачем і наймодавцем, або між піднаймачем і наймачем.

У зв`язку з цим, наймодавець не може напряму пред`являти вимоги до піднаймача, що випливають з договору піднайму.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, ОСОБА_1 є власником транспортного засобу «Мersedesbenz» 2540 L 950203, 2000 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 (а.с. - 6).

16 травня 2012 року, вона, за договором найму (оренди) транспортного засобу, посвідченим приватним нотаріусом Новоодеського районного нотаріального округу Філіпенко Д.В. та зареєстрованим в реєстрі за № 892, передала в оренду ТОВ «Воліс-Трейд», в особі директора Макаревич Н.В. зазначений транспортний засіб, строком на 5 років (а.с. -7). Згідно із протоколом загальних зборів учасників ТОВ «Воліс-Трейд» №2/2014 від 08 жовтня 2014 року, ОСОБА_2 була звільнена з посади директора цього підприємства, а позивач призначена на цю посаду (а.с. - 8) .

05 серпня 2015 року ТОВ «Воліс-Трейд», директором якого є позивач, за договором суборенди (фактично піднайму) транспортних засобів № 05-08/15 Т, укладений між ТОВ «Воліс-Трейд» та ТОВ «Фанчі Інвест», передало в суборенду, для тимчасового користування ТОВ «Фанчі Інвест», директором якого є її чоловік ОСОБА_3 , «Мersedesbenz» 2540 L 950203, 2000 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 (а.с. - НОМЕР_3 ).

Зазначений автомобіль, ТОВ «Фанчі Інвест» повернуло ОСОБА_1 , проте з численними недоліками технічного стану автомобіля та причепа, про які вона зазначила в Акті передачі та огляду автомобіля «Мersedesbenz» 2540 L 950203, 2000 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 (а.с. - 12).

Відповідно до звіту № 4402/11-15 про оцінку вартості пошкодження, завдану автомобілю, збитки завдані шляхом пошкодження транспортного засобу становлять 15 818 гривень 90 копійок, на запасні частини та малоцінні деталі 47 500 гривень 89 копійок, а всього необхідно витратити на ремонт транспортного засобу 64 236 гривень 45 копійок (а.с. -100-114). Також зазначена шкода підтверджена висновком судової автотоварознавчої експертизи № 17-511 від 28 серпня 2017 року, виконаний судовим експертом Миколаївського відділення Одеського науково-дослідного інститутом судових експертиз (а.с. 116-121).

Доводи апеляційної скарги про те, що договір суборенди транспортних засобів нею не укладався та не підписувався, не заслуговують на увагу, оскільки не є предметом позову у цій справі.

Крім того, позовна заява не містить вимоги про визнання вищезазначеного договору недійсним, а тому вимоги про відшкодування шкоди до ТОВ «Фанчі Інвест», внаслідок невиконання пунктів договору суборенди, не могли бути задоволені.

За таких обставин, суд дійшов правильного висновку про необхідність відмови у задоволенні позову в зв`язку із неналежним відповідачем.

Інші доводи апеляційної скарги не впливають на правильність прийнятого судом рішення і направлені на переоцінку доказів, яким суд дав належну правову оцінку в межах наданих йому законом повноважень, а тому не є підставою для скасування чи зміни рішення.

Таким чином, розглядаючи справу в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що підстави для скасування чи зміни рішення суду І інстанції - відсутні.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, судова колегія,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 без задоволення, а рішення Новоодеського районного суду Миколаївської області від 02 жовтня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий П.П. Лисенко

Судді: О.І. Галущенко

Т.В. Серебрякова

________________________________________________________________

Повний текст постанови складено 04 грудня 2018 року.