Справа № 757/423/17-ц Головуючий в суді І інстанції ЛитвиноваІ.В.
Провадження № 22ц-824/3489/18 Доповідач в суді ІІ інстанції Мельник Я.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(у порядку письмового провадження)

27 грудня 2018 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: судді-доповідача Мельника Я.С., суддів Іванової І.В. та Матвієнко Ю.О., розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» на рішення Печерського районного суду міста Києва від 04 вересня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» про стягнення страхового відшкодування,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2017 року ОСОБА_3 звернувся до суду із позовом, в якому просив стягнути з відповідача кошти у розмірі 20 188, 69 грн., яка складається з ндеоплаченої суми страхового відшкодування - 10 270, 00 грн., пені у розмірі 5328, 01 грн., суми інфляційних втрат у розмірі 2830, 20 грн., 3 % річних у розмірі 560, 18 грн., витрати за проведення експертизи у розмірі 1200, 00 грн. та витрати на правову допомогу у розмірі 9750, 00 грн.

Мотивує позов тим, що 11 липня 2013 року у м. Києві сталася дорожньо-транспортна пригода за участю його автомобіля НОМЕР_1, НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_4, та автомобіля НОМЕР_3, внаслідок чого автомобілі отримали механічні ушкодження, після чого він звернувся до страховика ОСОБА_4 - ТДВ «СК «Альфа-Гарант» з метою отримання виплати страхового відшкодування. За зверненням відповідача оцінку проведено ТДВ «Експертум-Аве», яким визначено суму нанесеної шкоди його автомобілю у розмірі 31 866, 00 грн., яку було йому виплачено 04 липня 2016 року.

Однак, вважає такий розмір нанесеної шкоди значно заниженим, через що він змушений звернутися із цим позовом.

Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 04 вересня 2018 року позов задоволено частково, стягнуто з відповідача на користь позивача суму недоплаченого страхового відшкодування у розмірі 10 270, 00 грн. та 551, 20 грн. судових витрат, у задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із цим рішенням, представник ТОВ «СК «Альфа-Гарант» подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, посилається на те, що оскаржуване рішення ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, при неповному з'ясуванні фактичних обставин справи. Зазначає, що Голосіївським районним судом міста Києва від 01 листопада 2017 року на користь ОСОБА_3 було з ОСОБА_4 уже було стягнуто суму матеріального збитку, заподіяного внаслідок ДТП, у розмірі 123 007, 27 грн., і таким чином у даній справі позивач фактично просить повторно стягнути суму страхового відшкодування внаслідок ДТП з ТОВ «СК «Альфа-Гарант», однак Законом України «Про страхування» передбачено, що страхове відшкодування не може перевищувати розміру прямого збитку, якого зазнав страхувальник, розмір якого був визначений судовою експертизою у розмірі 42 646, 00 грн., а тому вважає висновок суду про задоволення позову необґрунтованим.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

За таких обставин, апеляційний розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч. 13 ст. 7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи і у такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що страховиком не було виплачено повної вартості страхового відшкодування, тому позов підлягає частковому задоволенню.

Однак, колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 11 липня 2013 року у м. Києві сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля НОМЕР_4, НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_4, та автомобіля НОМЕР_3, внаслідок чого автомобілі отримали механічні ушкодження.

15 квітня 2015 року позивач звертався до відповідача із заявою, на яку отримав письмову відповідь, що 16 липня 2013 року страховиком було направлено представника ТОВ «Експертум-Аве» для оцінки заподіяної шкоди, завданої транспортному засобу «MITSUBISHI LANCER» (д. н. з. НОМЕР_7), який склав протокол огляду, зафіксувавши вичерпний перелік пошкоджень, котрі потребували ремонту та заміни внаслідок дорожньо-транспортної пригоди 11 липня 2013 року. На підставі протоколу огляду був виконаний звіт № 3720 від 20 серпня 2013 року за Методиками товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої спільним наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України № 1335/5/1159 від 24 липня 2009 року, згідно з яким вартість матеріального збитку завданого власнику автомобіля складає 71 613, 00 грн., що відповідає його ринковій вартості до моменту дорожньо-транспортної пригоди. При цьому розмір відновлювального ремонту транспортного засобу «MITSUBISHI LANCER» (д. н. з. НОМЕР_7) склав 89 731, 19 грн. Також згідно звіту № 5227 від 13 листопада 2013 року, ринкова вартість транспортного засобу після дорожньо-транспортної пригоди склала 38 950, 00 грн. /т. І а. с. 8, 17/.

06 травня 2016 року позивач подав страховику заяву про страхове відшкодування, вказавши необхідні банківські дані свого рахунку, і вже 04 липня 2016 року отримав 31 866, 00 грн. /т. І а. с. 15, 16/.

Позивач, вважаючи розмір, визначеної оцінкою представника ТОВ «Експертум-Аве» вартості матеріального збитку нанесеного його автомобілю заниженим, звернувся до Центру судових досліджень «Експерттранссервіс» із заявою про проведення автотоварознавчого дослідження КТЗ. Відповідно до висновку № 3-15атз від 03 червня 2015 року, вартість матеріального збитку становить суму у розмірі 143 100, 68 грн. /т. І а. с. 30-32/.

Як вбачається з матеріалів справи, у зв'язку з тим, що витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу «MITSUBISHI LANCER» (д. н. з. НОМЕР_7) перевищили його вартість до дорожньо-транспортної пригоди, відповідно до ст. 30.1 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», даний транспортний засіб було визнано фізично знищеним.

Відповідно до висновку судової експертизи, проведеної у даній справі, № 12-2/841 від 19 вересня 2017 року встановлено, що середня ринкова вартість пошкодженого автомобіля НОМЕР_5, станом на 20 липня 2013 року становила 81 586, 30 грн. /т.1, а.с.163/.

Крім того, рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 01 листопада 207 року позов ОСОБА_3 задоволено, стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3. суму шкоди від матеріального збитку, заподіяного внаслідок ДТП, у розмірі 123 007, 27 грн., та судові витрати /т.2, а.с.57/.

За частиною другою ст. 1192 Цивільного кодексу України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначаються відповідно до реальної вартості втраченого майна або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Під час здійснення своєї діяльності страховик керується Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», Законом України «Про страхування».

Відповідно статтею 34.2. Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) зобов'язаний направити свого представника (працівника, аварійного комісара або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків.

Якщо представник страховика (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ не з'явився у визначений строк, потерпілий має право самостійно обрати аварійного комісара або експерта для визначення розміру шкоди. У такому разі страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ зобов'язаний відшкодувати потерпілому витрати на проведення експертизи (дослідження), як передбачено п. 34.3.

Відповідно до ст. 30.1. Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з аварійним сертифікатом (рапортом), звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди.

Відповідно до ст. 979 Цивільного кодексу України, за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

За пунктом 30.2. статті 30 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди.

Відповідно до пункту 36.2. статті 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання страхового відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніше як через 90 днів із дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов'язаний у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованим - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його.

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України визначено, що шкода, завдана внаслідок кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

У відповідності до ч. 1 ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

За умовами п. 3 ч. 1 ст. 988 ЦК України страховик зобов`язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений в договорі.

Положення статті 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачає, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Разом з тим, відповідно до ст. 9 Закону України «Про страхування», страхове відшкодування - страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку.

Страхове відшкодування не може перевищувати розміру прямого збитку, якого зазнав страхувальник.

Таким чином, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду у межах доводів і вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що оскільки рішенням суду від 01 листопада 2017 року уже було стягнуто з ОСОБА_4 та користь ОСОБА_3 суму майнового збитку, заподіяного внаслідок ДТП, у розмірі 123 007, 27 грн., при цьому страховиком ТДВ «СК «Альфа-Гарант» було виплачено ОСОБА_3 суму страхового відшкодування у розмірі 31 866, 00 грн., що всього складає 154 873, 27 грн. і перевищує розмір прямого збитку, якого зазнав страхувальник, а тому стягнення з відповідача на користь позивача страхового відшкодування призведе до порушення закону, зокрема ст. 9 Закону України «Про страхування», через що підстави для задоволенні позову відсутні.

Доводи ОСОБА_3 про те, що рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 01 листопада 2017 року було стягнуто суму майнового збитку, однак у даній справі ним поданий позов про стягнення розміру страхового відшкодування, що не є тотожним, колегія суддів вважає безпідставним, оскільки страхове відшкодування сплачується у випадку завдання збитку майну, яке застраховане, а тому такі твердження не спростовують доводи апелянта.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги заслуговують на увагу, рішення суду підлягає скасуванню як таке, що ухвалене із порушенням норм процесуального права, неправильним застосуванням норм матеріального права та неповним з'ясуванням судом усіх обставин справи, з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст. ст. 259, 369, 374, 376 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» задовольнити.

Рішення Печерського районного суду міста Києва від 04 вересня 2018 року скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Стягнути з ОСОБА_3 (реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_6) на користь Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» (код ЄДРПОУ - 32382598) 1061, 70 грн. судових витрат.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий: Судді: