АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/1492/18Головуючий по 1 інстанції - Кваша І.М.
Категорія: 32 Доповідач в апеляційній інстанції - Бородійчук В.Г.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 вересня 2018 року апеляційний суд Черкаської області в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого Бородійчука В.Г.

суддів Василенко Л.І., Фетісової Т.Л.

секретаря Матюхи В.І.

розглянувши у судовому засіданні в місті Черкаси в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» на рішення Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 15 червня 2018 року (ухвалене в приміщенні Чорнобаївського районного суду Черкаської області під головуванням судді Кваша І.М.) у справі за позовом ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, спричиненим дорожньо-транспортною пригодою.

Вивчивши матеріали справи, апеляційний суд, - .

в с т а н о в и в :

11 квітня 2018 року ОСОБА_3 звернувся до Чорнобаївського районного суду Черкаської області з цивільним позовом до ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, спричиненої дорожньо-транспортною пригодою.

В обґрунтування позову зазначалося, що 22 лютого 1999 року сталась дорожньо-транспортна пригода на трасі Кіровоград - Кривий Ріг в районі с. Гурівка за участю автомобіля марки «Nissan», д.н.з. НОМЕР_1, під керуванням водія ОСОБА_4 пасажиром якого був позивач, автомобіля марки «Peugeot Partner» (д.н.з. НОМЕР_2), під керуванням водія ОСОБА_5, що належав ВАТ «Криворіжсталь», правонаступником якого є ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» (відповідач).

Внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди позивач отримав тілесні ушкодження, у зв'язку з чим переніс кілька операцій. Висновками МСЕК від 18 серпня 1999 року позивачу була встановлена II група інвалідності, від 20 вересня 2000 року - підтверджено II групу інвалідності, від 01 вересня 2006 року - встановлено III групу інвалідності, а з 01 серпня 2013 року - встановлено II групу інвалідності безтерміново.

Рішенням Центрально-Міського районного суду м. Кривий Ріг від 01 червня 2000 року встановлено вину підприємства в каліцтві позивача. Послідуючими рішеннями того ж суду ухвалено стягнути з відповідача на користь позивача грошові суми щомісячно в рахунок відшкодування втраченого заробітку за період з 18 серпня по 01 вересня 2000 року, з 01 вересня 2000 року по 01 серпня 2003 року. На підставі висновку Обласного КЗ «Бюро судово-медичної експертизи» (м. Дніпропетровськ) від 17 вересня 2009 року № 127, яким позивачу було встановлено стійку втрату профпрацездатності у розмірі 30 %, ухвалено рішення Дзержинського районного суду м. Кривий Ріг від 08 липня 2010 року, яким стягнуто з відповідача по 1 073,90 гривень щомісячно з 01 лютого 2010 року в рахунок відшкодування втраченого заробітку. Висновком судово-медичної експертизи від 06 серпня 2014 року за № 33-к встановлено 60 % втрати професійної працездатності та визначено потребу в санаторному лікуванні. Рішенням Соснівського районного суду міста Черкаси від 22 вересня 2014 року відкореговано розмір щомісячних виплат з урахуванням збільшення відсотку втрати профпрацездатності з 30 % до 60 % та стягнуто з відповідача по 3 011,34 гривень щомісячно з 01 серпня 2014 року. Керуючись положенням п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» позивач зазначав, що вимоги про перерахунок сум щомісячних платежів, раніше визначених судом, підлягають до задоволення за час, що не перевищує трьох років.

Рішенням Чорнобаївського районного суду від 04 жовтня 2017 року відкореговано суму щомісячних виплат у рахунок відшкодування втраченого заробітку та стягнуто з відповідача по 3 011,34 гривень щомісячно з 01.08.2014 до 01 січня 2017 року. З 01 січня 2017 року розмір щомісячних витрат, що належить позивачу у рахунок відшкодування втраченого заробітку становить 7 903,92 грн.

Просив стягнути з відповідача на його користь грошову суму у розмірі 3 874,50 грн. у рахунок ненарахованих і невиплачених сум у відшкодування втраченого заробітку за період з 01 січня 2018 року до 01 квітня 2018 року. Також стягнути по 9 195,42 грн. щомісячно з 01 квітня 2018 року у рахунок відшкодування втраченого заробітку, спричиненого каліцтвом.

Рішенням Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 15 червня 2018 року позов задоволено.

Стягнуто з ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» на користь ОСОБА_3 3 874,50 грн. в рахунок відшкодування невиплачених сум втраченого заробітку за період з 01 січня 2018 року по 01 квітня 2018 року.

Стягнуто з ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» на користь ОСОБА_3 9 195,42 грн. відшкодування втраченого заробітку, внаслідок каліцтва щомісячно, починаючи з 01 квітня 2018 року.

Стягнуто з ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» на користь держави судовий збір в розмірі 1 409,60 грн.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції мотивував свої висновки тим, що позовні вимоги позивача повністю доведені, з урахуванням коефіцієнту мінімальної заробітної плати, позивач має право на збільшення призначеного судом розміру відшкодування шкоди, а також одноразового стягнення 3 874,50 грн. як різницю між відшкодуванням розміру втраченого заробітку, на який позивач має право з урахуванням росту мінімальної заробітної плати та коштами, що сплачувалися відповідачем за період з 01 січня 2018 року по 01 квітня 2018 року.

Не погоджуючись із рішенням суду ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» оскаржило його в установленому порядку до суду апеляційної інстанції.

В обгрунтування вимог апеляційної скарги особа, що її подає вказала, що у разі каліцтва або іншого ушкодження здоров'я фізичної особи, яка в момент завдання шкоди не працювала, розмір відшкодування визначається виходячи з розміру мінімальної заробітної плати. Вважає, що при вирішенні даного спору, суду необхідно було встановити, у зв'язку з чим потерпілий просить змінити розмір відшкодування шкоди, у зв'язку зі збільшенням вартості життя, чи у зв'язку зі збільшенням розміру мінімальної заробітної плати. Також вказала, що позивач не заявляє вимоги перерахувати виплачені раніше суми чи збільшити їх розмір на майбутнє, а лише безпідставно просить стягнути та стягувати в подальшому з відповідача певні суми коштів, що свідчить про невірно обраний позивачем спосіб захисту. Тому, рішення суду підлягає скасуванню та ухваленню нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

У відзиві на апеляційну скаргу, що надійшов від ОСОБА_3, останній вказав, що рішення суду є законним та обгрунтованим, ухваленим із врахуванням всіх наданих сторонами доказів і підстав для його скасування немає.

Відповідно до п. 8 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

У відповідності до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Статтею 263 ЦПК України передбачено, що законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції зазначеним вимогам, оскільки ґрунтується на повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в сукупності.

Відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, що 22 лютого 1999 року о 16 год. 15 хв. на трасі Кіровоград-Кривий Ріг в районі села Гурівка сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Ніссан» д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_4 (пасажиром даного автомобіля був позивач по справі ОСОБА_3.) та автомобіля «Пежо Партнер» д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_5

Внаслідок вказаної ДТП, водій ОСОБА_5 загинув, а ОСОБА_3, який також був учасником пригоди завдано тілесні ушкодження, через які він опинився в лікарні та переніс декілька операцій.

Висновком МСЕК від 18 серпня 1999 року ОСОБА_3 було встановлено ІІ групу інвалідності.

Висновком МСЕК від 20 вересня 2000 року підтверджено ІІ групу інвалідності.

Висновком МСЕК від 01 вересня 2006 року встановлено ІІІ групу інвалідності, яка підтверджувалась кожного року.

Висновком МСЕК від 01 серпня 2013 року позивачу встановлено ІІ групу інвалідності безтерміново.

Вищезазначені обставини сторони по справі визнають, а тому вони не підлягають доказуванню у відповідності до норм ЦПК України.

Крім того, сторони також не заперечують, що автомобіль «Пежо Партнер» д.н.з. НОМЕР_2, яким керував водій ОСОБА_5 належав ВАТ «Криворіжсталь», правонаступником якого є ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг».

Відповідно до ст. 455 ЦК УРСР (що діяв на час заподіяння шкоди позивачу) передбачалося, що в разі заподіяння каліцтва або іншого ушкодження здоров'я організація чи громадянин, відповідальні за шкоду, зобов'язані відшкодувати потерпілому заробіток, втрачений ним внаслідок втрати або зменшення працездатності, а також відшкодувати витрати, викликані ушкодженням здоров'я (посилене харчування, протезування, сторонній догляд тощо).

Згідно ст. 457 ЦК УРСР якщо каліцтво або інше ушкодження здоров'я заподіяно організацією або громадянином, не зобов'язаними сплачувати за потерпілого внески по державному соціальному страхуванню, ця організація або громадянин повинні відшкодувати потерпілому шкоду за правилами ст.ст. 440, 441, 451 цього Кодексу у частині, що перевищує суму одержуваної ним допомоги або призначеної йому після ушкодження здоров'я і фактично одержуваної ним пенсії.

Внаслідок отриманих ОСОБА_3 травм йому було встановлено стійку втрату працездатності 33-35 %.

Крім того, судом встановлено, що рішенням Центрально-Міського районного суду м. Кривий Ріг від 01 червня 2000 року було встановлено вину ВАТ «Криворіжсталь» в каліцтві позивача та стягнуто на його користь з 18 серпня 2000 року по 95,14 грн. щомісячно в рахунок відшкодування втраченого заробітку.

В подальшому, в зв'язку зі зміною відсотків втрати працездатності і встановленням різних груп інвалідності та, враховуючи коефіцієнт збільшення розміру мінімальної заробітної плати, рішенням судів розмір відшкодування втраченого позивачем заробітку в порядку, що передбачений ст.ст. 440, 453, 455, 457 ЦК УРСР, ст. 34, 40 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві і професійного захворювання», п. 4 Перехідних та прикінцевих положень ЦК України, ст. 1195, ч. 2 ст. 1208 ЦК України збільшувався.

Відповідно до ч. 2 ст. 1208 ЦК України за заявою потерпілого у разі збільшення розміру мінімальної заробітної плати розмір відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю підлягає відповідному збільшенню на підставі рішення суду.

Як вбачається з матеріалів справи, а саме висновку експерта № 33-к від 08 квітня 2014 року стійка втрата працездатності позивача становить 60 % (а.с. 18-22).

Останнім рішенням Чорнобаївського районного суду м. Черкаси від 04 жовтня 2017 року стягнуто з відповідача 7 903,92 грн. щомісячно з 01 лютого 2017 року та 12 990, 10 грн. відшкодування втраченого заробітку за період з 01 вересня 2015 року по 01 лютого 2017 року.

Згідно з ч. 3 ст. 1195 ЦК України шкода, завдана фізичній особі каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, відшкодовується без урахування пенсії, призначеної у зв'язку з втратою здоров'я, або пенсії, яку вона одержувала до цього, а також інших доходів.

Відповідно до ч. 1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільні права, має право на їх відшкодування До збитків відносяться доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене.

Судом достовірно встановлено і дану обставину сторони не заперечили, що розмір мінімальної заробітної плати з моменту ухвалення останнього судового рішення неодноразово змінювався і становив:

- з 01 січня 2015 року - 1 378 грн.,

- з 01 травня 2016 року - 1 450 грн.,

- з 01 грудня 2016 року - 1 600 грн.,

- з 01 січня 2017 року - 3 200 грн.,

- з 01 січня 2018 року - 3723 грн.

Суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про те, що з урахуванням росту мінімальної заробітної плати, в силу приписів ч. 2 ст. 1208 ЦК України, позивач мав отримувати з кожним підвищенням мінімальної заробітної плати збільшену суму відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок каліцтва.

Згідно з розрахунком, який був предметом дослідження суду першої та апеляційної інстанції, визнаний правильним, враховуючи коефіцієнт підвищення мінімальної заробітної плати, ОСОБА_3 не нараховано та не сплачено у рахунок відшкодування втраченого заробітку в період з 01 вересня 2015 року по 01 лютого 2017 року - 12 990,10 грн.

Крім того, позивачем доведено ту обставину, що з 01 лютого 2017 року щомісячно на його користь із врахуванням коефіцієнту росту мінімальної заробітної плати підлягає стягнення відшкодування з відповідача втраченого заробітку внаслідок каліцтва в розмірі 7 903,92 грн.

В апеляційній скарзі представник ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» посилається на ті обставини, що позивач безпідставно просить стягувати в подальшому з відповідача певні суми коштів, що свідчить про невірно обраний позивачем спосіб захисту. Однак, такі посилання не грунтуються на вимогах чинного законодавства, оскільки в ч. 2 ст. 1208 ЦК України передбачена норма, спрямована на забезпечення реального захисту інтересів потерпілого для обчислення розміру відшкодування шкоди.

У відзиві на апеляційну скаргу, ОСОБА_3 зазначив, що рішеннями судів, які ухвалювалися раніше та вступили в законну силу неодноразово було підтверджено обов'язок відповідача щодо відшкодування шкоди, завданої каліцтвом на користь позивача. Ч. 2 ст. 1208 ЦК України передбачено, що розмір відшкодування шкоди може бути збільшено за заявою потерпілого, тому рішення суду першої інстанції є законним і доводи апеляційної скарги не дають підстав для його скасування чи зміни.

Розглядаючи справу, колегія суддів погоджується з доводами відзиву позивача на апеляційну скаргу та вважає, що позовні вимоги ОСОБА_3 є повністю доведеними, підтвердженими належними доказами і підстав для скасування чи зміни рішень районного суду.

Висновок суду в частині стягнення судового збору також є правильним та відповідає встановленим нормам чинного законодавства.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» залишити без задоволення.

Рішення Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 15 червня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, спричиненим дорожньо-транспортною пригодою залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного судового рішення, в порядку та за умов визначених ЦПК України.

Головуючий -

Судді -

Повний текст постанови виготовлено 11 вересня 2018 року.