Справа № 588/1267/18
№ провадження 2/588/562/18
18.09.2018 року Тростянецький районний суд Сумської області у складі головуючої судді Щербаченко М.В., за участю секретаря судових засідань Горлянд С.В., позивача ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Тростянці цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,
Позивач у липні 2018 року звернулася до суду з указаним позовом, який мотивувала тим, що вона є власницею квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 28.03.1995 року, виданого органом приватизації виконкомом Тростянецької міської ради народних депутатів на підставі розпорядження від 15.02.1995 року та свідоцтвом про право на спадщину за законом від 14.09.2006 року, виданого державним нотаріусом Тростянецької державної нотаріальної контори, зареєстрованого в реєстрі за №2855.
ОСОБА_2 посилалась на те, що у квартирі була зареєстрована донька ОСОБА_3, але після реєстрації в квартиру вона не заселялася. На цей час місце проживання відповідача позивачу не відомо. Особистих речей відповідача в квартирі немає та вона не бере участі в утриманні квартири.
Реєстрація ОСОБА_3 у квартирі, належній позивачу, позбавляє можливості позивача отримати субсидію на житлово-комунальні послуги відповідно до її доходів та перешкоджає вільно розпоряджатися своєю власністю.
Посилаючись на указані обставини, позивач просить суд визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, такою, що втратила право користування житловим приміщенням, квартирою, що розташована за адресою: АДРЕСА_1.
Ухвалою суду від 03.08.2018 року було відкрито провадження, вирішено здійснювати розгляд за правилами спрощеного позовного провадження з повідомлення сторін.
Позивач у судовому засіданні позов підтримала у повному обсязі, просила його задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві. ОСОБА_2 пояснила, що відповідач є її донькою, але вона 29 років не проживає з нею у квартирі. Лише на початку 2018 року приїхала за стільки років до позивача, умовила зареєструвати її у квартирі АДРЕСА_1, але після цього у квартирі так і не стала проживати. Місце проживання її невідоме, позивач зв'язку з донькою не має. За адресою позивача почали надходити листи від кредиторів. Умовою отримання субсидії для позивача є надання довідки про доходи доньки, що вона виконати не може у зв'язку з відсутністю відомостей про неї. ОСОБА_2, зазначила, що отримує мінімальну пенсію і через те, що відповідач зареєстрована у квартирі, але фактично у ній не проживала і не проживає у призначенні субсидії позивачу відмовлено.
Відповідач у судове засідання повторно не з'явилася, повідомлена належним чином про час і місце судового розгляду, у тому числі шляхом публікації оголошення на веб-сайті судової влади. Від відповідача не надійшло заяви про розгляд справи за її відсутності, поважних причин неможливості явки в судове засідання суду остання не повідомила. За таких обставин, враховуючи згоду позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням статті 280 ЦПК України.
Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову, виходячи з таких мотивів.
Судом установлено, що ОСОБА_2 є власником квартири АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право власності на житло від 28.03.1995 року, виданого органом приватизації виконавчого комітету Тростянецької міської Ради народних депутатів та свідоцтва про право на спадщину за законом посвідченого 14.09.2006 року державним нотаріусом Тростянецької районної нотаріальної контори Гребіник О.Д. (а.с.7-10)
Право власності ОСОБА_2 на указану квартиру зареєстровано у комунальному підприємстві «Охтирське міське бюро технічної інвентаризації» 19.09.2006 року (а.с.9,10,11).
Відповідач зареєстрована у квартирі АДРЕСА_1 (а.с.15-16,22).
Допитані в якості свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6 суду показали, що є сусідками ОСОБА_2, яка проживає сама у належній їй квартирі в одному з ними будинку. ОСОБА_3 є донькою ОСОБА_2, але вона не проживала і не проживає на цей час з матір'ю. Бачили її декілька разів, коли вона приїздила на нетривалий час до матері. Давно вже не була у матері, не допомагає їй, місцеперебування її невідоме.
Вирішуючи заявлену позивачем вимогу про визнання відповідача такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, суд виходить з такого.
Відповідно до частини 1 статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Згідно із частиною 1 статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
За змістом частини 1 статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.
Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою.
Таким чином вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст. ст. 71, 72, 116, 156 ЖК України та ст. 405 ЦК України).
Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 16.01.2012 року у справі № 6-57цс11.
Відповідно до частини 2 статті 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК України до членів сім'ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім'ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.
За змістом зазначених норм матеріального права правом користування житлом, яке знаходиться у власності особи, мають члени сім'ї власника нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням, а також інші особи, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.
Як установлено судом відповідач не реалізувала своє право на проживання у квартирі, що належить на праві власності позивачу. Як до реєстрації, так і після реєстрації у квартирі ОСОБА_3 не проживала разом з позивачем.
Доказів поважності причин не проживання відповідача у квартирі АДРЕСА_1 остання до суду не надала.
Відповідно до вимог статей 13, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Враховуючи, що досліджені під час судового розгляду докази в сукупності підтверджують, що відповідач він фактично не проживала та не проживає у квартирі, належній позивачу, витрат на утримання спірного житла відповідач не несе, поважних причин її не проживання в цій квартирі не установлено, суд дійшов висновку про наявність підстав для визнання ОСОБА_3 такою, що втратила право користування квартирою АДРЕСА_1.
За таких обставин позов ОСОБА_2, підлягає задоволенню.
Відповідно до частини 6 статті 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Враховуючи, що позивач ухвалою суду була звільнена від сплати судово збору на підставі статті 4 Закону України «Про судовий збір», відповідно до частини 6 статті 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню 704,80 грн., який мала б сплатити позивач при зверненні до суду.
Керуючись вимогами статей 13, 81, 141, 259, 263-265, 268, 280 ЦПК України, суд
Позов ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити повністю.
Визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 (паспорт серії НОМЕР_1, виданий Тростянецьким РВ УМВС України в Сумській області від 13.09.1999 року), такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 у м.Тростянець Сумської області.
Стягнути із ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 (паспорт серії НОМЕР_1, виданий Тростянецьким РВ УМВС України в Сумській області від 13.09.1999 року), на користь держави судовий збір в сумі 704 (сімсот чотири) грн. 80 коп.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня отримання його копії.
Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Сумської області через Тростянецький районний суд Сумської області шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складено 18.09.2018 року.

Суддя М.В. Щербаченко