П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 вересня 2018 року м. Київ

Справа № 22-7033 Головуючий у1-й інстанції - Ул'яновська О.В.

Унікальний №759/1789/18 Доповідач - Пікуль А.А.

Апеляційний суд міста Києва. Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ у складі:

головуючого Пікуль А.А.

суддів Левенця Б.Б.

РатніковоїВ.М.

за участю секретаря Пузикової В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 на рішення Святошинського районного суду міста Києва від 29 травня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Приватного акціонерного товариства Спільне підприємство &q?он;Партнер&q?ри;, третя особа - Обслуговуючий кооператив &qu, ;Товариство співвласників &quко;Біличі&ququ;, про розірвання договору,-

в с т а н о в и л а:

У лютому 2018 року ОСОБА_4 пред'явив в суд позов до ПрАТ СП &q?ри;Партнер&qu п; про розірвання Договору на експлуатацію та обслуговування №954 від 10 грудня 2008 року, укладеного між ПрАТ СП &q?д ;Партнер&qu00; та ОСОБА_4

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що спірний договір не відповідає типовому договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій. Відповідач порушив умови договору, а саме п.2.3 з якого вбачається, що власник вносить внески за охорону автомобіля на експлуатаційні витрати на основі щомісячних визначених розрахунків СП &q?а ;Партнер&q?ся;. У зв'язку із відсутністю у відповідача дозвільної документації на надання послуг щодо охорони автотранспорту він не може надавати такі послуги, що прямо суперечить п. 2.1. Договору. Також при укладенні договору відповідач ввів в оману позивача, оскільки відповідач не надав доказів того, що він володіє земельною ділянкою на праві довгострокової оренди по АДРЕСА_1 як це передбачено у п. 1.1 Договору.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 29 травня 2018 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_4 через свого представника, адвоката ОСОБА_3, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що призвело до постановлення незаконного та необґрунтованого рішення, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити (а.с.102-126).

У відзиві на апеляційну скаргу генеральний директор ПрАТ СП &q? н;Партнер&q?ну;, ОСОБА_5, заперечував проти її задоволення та вказав, що рішення Святошинського районного суду м. Києва від 29 травня 2018 року ухвалено відповідно до норм матеріального та процесуального права, з урахуванням усіх обставин справи, з повним та всебічним дослідженням доказів. Відзив аргументований тим, що земельна ділянка за адресою: АДРЕСА_1 передана відповідачу на законних підставах для експлуатації та обслуговування. Крім того, сторона відповідача зазначає, що позивачем не наведене обставин неналежного виконання ПрАТ СП &quне;Партнер&q?бс; своїх обов'язків за спірним договором, чи інших підстав для його розірвання, передбачених цивільним законодавством, а підтвердження надання послуг за вказаним договором свідчить про визнання і виконання сторонами істотних умов договору.

За наведених обставин представник відповідача просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Святошинського районного суду м. Києва від 29 травня 2018 року - без змін (а.с.182-193).

Відповідно до ч.6 ст. 147 Закону України від 02 червня 2016 року №1402-VIII &quЗа;Про судоустрій і статус суддів&q?ок; у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті &q?пи;Голос України&q?во; повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Відповідно до п. 3 розділу XII &qust;Прикінцеві та перехідні положення&quп.; Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII &quuo;Про судоустрій і статус суддів&qu16; апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах.

Підпунктом 8) п. 1 Розділу XIII &quty; Перехідні положення&q?дп; ЦПК України (в редакції Закону № 2147-VIII від 03.10.2017) установлено, що до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Заслухавши доповідь судді Пікуль А.А., пояснення учасників судового розгляду: позивача та його представника, адвоката ОСОБА_3, керівника ОК «ТС «Біличі», ОСОБА_6, які підтримали подану апеляційну скаргу та просили суд її задовольнити; директора ПрАТ СП «Партнер», ОСОБА_5, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, з'ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково з таких підстав.

В рамках даної справи сторонами не оспорюються наступні обставини, встановлені районним судом.

ПрАТ СП &qude;Партнер&qu>

Рішенням Київської міської ради № 125/1335 від 18.03.2004 земельна ділянка відведена СП &quра;Партнер&qu35; для експлуатації та обслуговування напівпідземних гаражів за адресою: м. Київ. АДРЕСА_1 у Святошинському районі м. Києва.

Відповідно до п.1.1 укладеного між сторонами договору №954 від 10.12.2008 на експлуатацію та обслуговування відповідач бере на себе обов'язки по зберіганню і охороні транспортних засобів власника в гаражі встановленого на земельній ділянці, відведеній відповідачу, а автовласник, тобто позивач, бере на себе зобов'язання вчасно вносити щомісячні внески за охорону та на експлуатаційні витрати визначені на основі собівартості утримання машино-місця відповідно до умов п. 2.3 договору №954 від 10.12.2008.

Відповідно до п. 3.1. укладеного договору №954 від 10.12.2008 на експлуатацію та обслуговування відповідач зобов'язаний не пізніше 10 числа кожного місяця вносити грошові внески на експлуатаційні витрати на основі щомісячних визначених позивачем розрахунків, у відповідності до п. 2.3. даного договору має право змінювати внески, з врахуванням змін в нормативній базі, яка регулює правовідносини в оплаті праці, електроенергії, ставок земельного і комунального податку, росту цін на матеріали та ремонт у тому числі проведення державної індексації доходів, інших заходів, що впливають на зміну вартості експлуатаційних витрат та на утримання охорони.

Позивач користується гаражним боксом, який знаходиться в його приватній власності.

За встановлених обставин, виходячи з того, що позивачем не доведено обману з боку відповідача щодо істотних умов договору, відповідач виконує всі істотні умови договору, укладеного між сторонами, позивач також з моменту укладення спірного договору умови договору виконував належним чином, районний суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову ОСОБА_4

При перевірці висновків районного суду щодо правових підстав для відмови у задоволенні позову у контексті доводів апеляційної скарги позивача апеляційним судом встановлено наступні обставини і визначені щодо них правовідносини.

У даному випадку ОСОБА_4, подав позов про розірвання Договору №954 на експлуатацію та обслуговування від 10 грудня 2008 року, укладеного між СП &q?а ;Партнер&q?ю ; та ОСОБА_4

У якості підстав для розірвання договору позивач зазначив наступне. По-перше, наявність у нього права на розірвання договору у разі зникнення потреби в отриманні послуги. Позивач вважає за необхідне розірвати договір, оскільки останній не відповідає типовому договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, а також у зв'язку зі створенням ОК &q?кі;ТС &q?ру;Біличі&q?ди;, членом якого є позивач та який забезпечує охорону автомобіля та експлуатацію гаражного боксу.

По-друге, відповідачем допущене порушення умов договору. СП &qunt;Партнер&qut'; порушив п. 2.3. Договору, з якого вбачається, що власник вносить внески за охорону автомобіля та на експлуатаційні витрати на основі щомісячних визначених розрахунків СП &quта;Партнер&q?та;. Однак відповідач не виконує свого обов'язку щодо складання та направлення позивачу щомісячних розрахунків, в односторонньому порядку формує калькуляції собівартості утримання одного машиномісця на автостоянці №11, включаючи у них витрати, які не погоджувались сторонами під час укладення договору. Істотним порушенням договору з боку СП &q?то;Партнер&quча; є одностороння зміна ціни договору та покладення на позивача обов'язку сплачувати не тільки за послуги охорони автомобіля, а також за послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій та інші послуги, які не передбачені умовами договору. За відсутності у ПрАТ СП &quін;Партнер&qu я; дозвільної документації на надання послуг щодо охорони автотранспорту відповідач не може надавати такі послуги, а надані послуги не можуть вважатися належним виконанням умов договору, що є підставою для розірвання договору на підставі п. 5.2.1. Договору.

По-третє, істотні обставини, якими керувався позивач під час укладення договору, істотно змінилися. Так під час укладення договору позивач керувався тим, що земельна ділянка по АДРЕСА_1, на якій розташований його гаражний бокс, перебуває у відповідача на праві довгострокової оренди, як це зазначено в п.1.1. Договору, але якщо б йому було відомо, що відповідач не має ні права оренди, ні права користування земельною ділянкою, не є виконавцем житлово-комунальних послуг та балансоутримувачем нерухомого майна, позивач би не уклав договору на експлуатацію та обслуговування з СП &q? м;Партнер&q?ач;. Крім того, істотно змінилася ціна послуги, яка є надто високою для позивача.

Відповідно до встановленого ст.13 ЦПК України принципу диспозитивності цивільного судочинства суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Правила статті 175 ЦПК Українипередбачають зазначення у позовній заяві фактичних підстав позову, але не вимагають посилання на норму права, що регулює спірне правовідношення. Підставою позову є обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги, а не самі по собі посилання позивача на певну норму закону, яку суд може змінити, якщо її дія не поширюється на дані правовідносини. Обрання правового способу врегулювання спору є правом, а не обов'язком позивача.

Розглядаючи спір, районний суд, незважаючи на те, що у справі заявлені вимоги про розірвання договору, помилково керувався положеннями ЦК України, які визначають підстави недійсності правочину, зокрема, правочину, вчиненого під впливом обману, а також помилково керувався роз'ясненнями Верховного Суду України щодо розгляду справ про визнання правочинів недійсними, і, як наслідок, помилково вважав такою, що підлягає доведенню у даному спорі, обставину обману позивача з боку відповідача щодо істотних умов договору в момент його укладення.

Вказані обставини, ураховуючи положення ст. 376 ЦПК України, дають суду апеляційної інстанції підстави для скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, виходячи з наступного.

За правилом ч.1 ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору (ч.2 ст. 651 ЦК України).

Тобто йдеться про таке порушення договору однією зі сторін, яке тягне для другої сторони неможливість досягнення нею цілей договору.

Оцінка порушення договору як істотного здійснюється судом відповідно до критеріїв, що встановлені вказаною нормою. Оціночне поняття істотності порушення договору законодавець розкриває за допомогою іншого оціночного поняття - &q?от;значної міри&quдо; позбавлення сторони того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Істотність порушення визначається виключно за об'єктивними обставинами, що склалися у сторони, яка вимагає розірвання договору. В такому випадку вина (як суб'єктивний чинник) сторони, що припустилася порушення договору, не має будь-якого значення і для оцінки порушення як істотного, і для виникнення права вимагати розірвання договору на підставі частини 2 статті 651 ЦК України.

Іншим критерієм істотного порушення договору закон визнає розмір завданої порушенням шкоди, який не дозволяє потерпілій стороні отримати очікуване при укладенні договору. При цьому йдеться не лише про грошовий вираз завданої шкоди, прямі збитки, а й випадки, коли потерпіла сторона не зможе використати результати договору.

Вирішальне значення для застосування зазначеного положення закону має співвідношення шкоди з тим, що могла очікувати від виконання договору сторона.

У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим (ч.3 ст. 651 ЦК України).

Відповідно до положень ст. 652 ЦК України у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов'язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.

Якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті, - змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов: 1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане; 2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися; 3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору; 4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.

За правилами ст. 653 ЦК України у разі розірвання договору зобов'язання сторін припиняються. У разі зміни або розірвання договору зобов'язання змінюється або припиняється з моменту досягнення домовленості про зміну або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни. Якщо договір змінюється або розривається у судовому порядку, зобов'язання змінюється або припиняється з моменту набрання рішенням суду про зміну або розірвання договору законної сили.

У даному конкретному випадку відповідно до положень п. п. 5.2., 5.2.1., 5.2.2. Розділу 5 Договору №954 на експлуатацію та обслуговування від 10 грудня 2005 року, укладеного між СП &q?лу;Партнер&q? №; та ОСОБА_4 (Власник), даний договір може бути розірваний за ініціативою однієї із сторін. Зі сторони Власника у випадку неналежного виконання СП &q?рв;Партнер&q?ці; своїх обов'язків по охороні автомобіля. Зі сторони СП &q?ле;Партнер&q?ан; при невиконанні власником умов п.4.1 (обов'язок своєчасно вносити внески за охорону автомобіля та на експлуатаційні витрати).

В рамках даного спору ініціатором розірвання договору є ОСОБА_4 (Власник). Згоди обох сторін договору на його розірвання немає.

Таким чином, при вирішенні питання щодо можливості розірвання договору на вимогу Власника підлягають встановленню обставини неналежного виконання СП &q?рв;Партнер&q?ру; своїх обов'язків по охороні автомобіля та/або істотного порушення СП &q?ар;Партнер&quсв; умов договору.

У якості таких обставин позивач навів наступне. Відповідач не виконує свого обов'язку щодо складання та направлення позивачу щомісячних розрахунків, в односторонньому порядку формує калькуляції собівартості утримання одного машиномісця на автостоянці №11, включаючи у них витрати, які не погоджувались сторонами під час укладення договору. Істотним порушенням договору з боку СП &q?і ;Партнер&q?ал; є одностороння зміна ціни договору та покладення на позивача обов'язку сплачувати не тільки за послуги охорони автомобіля, а також за послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій та інші послуги, які не передбачені умовами договору. За відсутності у ПрАТ СП &q?нк;Партнер&q?рі; дозвільної документації на надання послуг щодо охорони автотранспорту відповідач не може надавати такі послуги, а надані послуги не можуть вважатися належним виконанням умов договору, що є підставою для розірвання договору на підставі п. 5.2.1. Договору.

Указані аргументи сторони не можуть бути прийняті судом у якості підстав для встановлення обставини неналежного виконання СП &q?ож;Партнер&q?ри; своїх обов'язків по охороні автомобіля та/або істотного порушення СП &q?ар;Партнер&quсв; умов договору з огляду на таке.

У даному конкретному випадку відповідно до умов укладеного між сторонами договору розмір внесків за охорону автомобіля та на експлуатаційні витрати є розрахунковим і може змінюватись на умовах цього договору. Розмір внесків сторони прив'язали до змін в нормативній базі, яка регулює правовідносини в оплаті праці, електроенергії, ставок орендної плати за користування земельною ділянкою, росту цін на матеріали та ремонт, у тому числі, при проведенні державою індексації доходів населення, інших заходів, що впливають на зміну вартості експлуатаційних витрат та на утримання охорони (п.2.3. Договору).

Отже у даному випадку сторони у самому договорі встановили, що ціна є розрахунковою і встановили критерії її визначення.

У Розділі 3 &qule;Порядок розрахунків&quex; не передбачений обов'язок СП &qule;Партнер&qu:1; щомісячно виставляти рахунки на сплату внесків, розмір яких змінюється лише в порядку, визначеному п.2.3. Договору, про що вже зазначено вище.

Крім того, СП &qu=';Партнер&qut:;, як суб'єкт господарювання, здійснює діяльність з надання послуг із зберігання автотранспортних засобів відповідно до Правил зберігання транспортних засобів на автостоянках (п.2.1. Договору), затверджених Кабінетом Міністрів України, що не передбачають імперативного обов'язку отримання ліцензії та спеціального дозволу.

З огляду на викладене, ці доводи позивача про наявність підстав для розірвання договору є неприйнятними.

Аргументи позивача про наявність у нього права на розірвання договору у разі зникнення потреби в отриманні послуги відповідно до положень Закону України «Про житлово-комунальні послуги» також є неприйнятними з огляду на наступне.

Позивач вважає за необхідне розірвати договір, оскільки останній не відповідає типовому договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, а також у зв'язку зі створенням ОК &q?г ;ТС &q?ма;Біличі&q?ів;, членом якого є позивач та який забезпечує охорону автомобіля та експлуатацію гаражного боксу.

Водночас, відповідно до положень статті 2 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» предметом регулювання цього Закону є відносини, що виникають у процесі надання споживачам послуг з управління багатоквартирним будинком, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення та поводження з побутовими відходами, а також відносини, що виникають у процесі надання послуг з постачання та розподілу електричної енергії і природного газу споживачам у житлових, садибних, садових, дачних будинках.

Таким чином, положення цього Закону не можуть бути застосовані до правовідносин сторін.

Стосовно аргументів позивача про те, що він не має потреби в отриманні послуги від СП &qu щ;Партнер&q?є ; у зв'язку зі створенням ОК &qu/s;ТС &quan;Біличі&qust;, який забезпечує охорону автомобіля та експлуатацію гаражного боксу, апеляційний суд встановив наступне.

Відповідно до наявних у справі письмових доказів СП &q?по;Партнер&q?яв; має на балансі та здійснює експлуатацію напівпідземних гаражів на 24 машиномісця на земельній ділянці, переданій товариству у встановленому законом порядку для експлуатації та обслуговування напівпідземних гаражів (а.с.40), до створення товариства співвласників та передачі їх на баланс указаному товариству (а.с.74-84).

Товариство співвласників - ОК &qu:3;ТС &quac;Біличі&quit;, є створеним (а.с.16-30), однак процедура передачі на баланс товариству комплексу напівпідземних гаражів та переоформлення земельної ділянки, землекористувачем якої є СП &q?мп;Партнер&q?пі;, не проведена. Прийняття ОК &quзе;ТС &q? ;Біличі&q?ем; за актом приймання від 15.08.2017 на баланс гаражів від власників, не може вважатися проведенням такої процедури, оскільки указані гаражі знаходяться на балансі експлуатуючої організації СП &q?м ;Партнер&q?ду; (а.с.74), яка здійснює їх експлуатацію та сплачує земельний податок.

Під час апеляційного розгляду керівник ОК &qugr;ТС &quit;Біличі&qula;, ОСОБА_6, підтвердила, що фактично експлуатацію та обслуговування комплексу гаражних боксів здійснює СП &qu п;Партнер&qu щ;, кооператив товариства співвласників не має доступу до цього майна.

З огляду на викладене, вимога про розірвання договору у зв'язку з відсутністю потреби в отриманні послуги від СП &qu з;Партнер&q?ю ;, оскільки охорону автомобіля та експлуатацію гаражного боксу забезпечує ОК &qu&q;ТС &q?не;Біличі&q?ск;, є необгрунтованою.

Відмова СП &qu1.;Партнер&quig; від передачі на баланс ОК &qusp;ТС &qu=U;Біличі&quon; комплексу гаражів може бути предметом іншого судового розгляду за правилами господарського судочинства.

Аргументи позивача про наявність підстав для розірвання договору у зв'язку з істотною зміною обставин, оскільки під час укладення договору позивач керувався тим, що земельна ділянка по АДРЕСА_1, на якій розташований його гаражний бокс, перебуває у відповідача на праві довгострокової оренди, як це зазначено в п.1.1. Договору, але якщо б йому було відомо, що відповідач не має ні права оренди, ні права користування земельною ділянкою, не є виконавцем житлово-комунальних послуг та балансоутримувачем нерухомого майна, позивач би не уклав договору на експлуатацію та обслуговування з СП &q?нс;Партнер&q?м ;, також не можуть бути прийняті апеляційним судом з огляду на наступне.

Наявними у справі письмовими доказами підтверджено, що рішенням Київської міської ради від 18.03.2004 № 125/1335 (п.17 в редакції рішення Київської міської ради від 14.07.25 № 742/3317) спільному підприємству &qu33;Партнер&quре; передано в оренду на 25 років земельну ділянку загальною площею 0,28 га для експлуатації та обслуговування напівпідземних гаражів для зберігання особистих транспортних засобів громадян на 24 автомобілі на вул. Командарма Уборевича, 25-а у Святошинському районі м. Києва (а.с.40).

Указані гаражі з лютого 1998 року перебувають на балансі СП &q?і ;Партнер&q?то; (а.с.74, 84).

Аргументи ОСОБА_4 про зміну істотних умов договору - ціни, яка є надто високою для позивача і на яку останній не погоджувався, також не можуть бути прийняті апеляційним судом, оскільки, як вже зазначено вище, у даному випадку сторони у самому договорі встановили, що ціна є розрахунковою і встановили критерії її визначення. Тому у суду немає підстав вважати, що збільшення ціни у арифметичній сумі відповідно до змін в нормативній базі, яка регулює правовідносини в оплаті праці, електроенергії, ставок орендної плати за користування земельною ділянкою, росту цін на матеріали та ремонт, у тому числі, при проведенні державою індексації доходів населення, інших заходів, що впливають на зміну вартості експлуатаційних витрат та на утримання охорони (п.2.3. Договору), є зміною істотних умов договору.

Таким чином, вищенаведені аргументи сторони є неприйнятними.

Враховуючи викладене, апеляційний суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_4 про розірвання договору.

Керуючись ст. ст. 367-368, 374-375, 381-384 ЦПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Святошинського районного суду міста Києва від 29 травня 2018 року скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до Приватного акціонерного товариства Спільне підприємство &q?ад;Партнер&q?зо;, третя особа - Обслуговуючий кооператив &quПр;Товариство співвласників &q?ва;Біличі&q?ід;, про розірвання договору.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 14 вересня 2018 року.

Головуючий: А.А. Пікуль

Судді: Б.Б. Левенець

В.М. Ратнікова