Номер провадження: 22-ц/785/2118/18
Номер справи місцевого суду: 501/2660/15-ц
Головуючий у першій інстанції Смирнов В. В.
Доповідач Погорєлова С. О.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.08.2018 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Одеської області у складі:

головуючого судді: Погорєлової С.О.

суддів: Таварткіладзе О.М., Заїкіна А.П.

за участю секретаря: Драганової Ю.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя на рішення Іллічівського міського суду Одеської області, ухваленого під головуванням судді Смирнова В.В. 29 серпня 2017 року в м. Чорноморськ,-

встановила:

ОСОБА_3 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2, який було уточнено, про поділ спільного майна подружжя та просила визнати за нею право власності на автомобіль «MITSUBISHI LANCЕR», 2007 року випуску, припинити на даний автомобіль статус спільного майна подружжя; стягнути з відповідача на її користь 52 403,25 гривень, витрачених в період шлюбу для оплати кредиту за квартиру; стягнути з відповідача судові витрати у розмірі 2 339,55 гривень(а. с. 6-11, 97-103).

В обґрунтування свого позову ОСОБА_3 посилалася на те, що з 29 квітня 2006 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. За період шлюбу вони придбали у кредит автомобіль марки «MITSUBISHI LANCЕR», 2007 року випуску, вартістю на час придбання 79 325,00 гривень. Загальний розмір сплаченого кредиту становить 160 914,65 гривень. У зв'язку з тим, що ОСОБА_2 постійно ніде не працював, не мав постійного доходу, значну частку кредитних коштів в розмірі 83 351,18 гривень сплатив батько позивачки. Крім того, до укладення шлюбу відповідач ОСОБА_2 придбав у кредит квартиру АДРЕСА_1, до шлюбу відповідачем було сплачено кредит у розмірі 5 125,00 гривень, іншу частину кредиту вже платилося подружжям разом із сімейного бюджету. Домовленості про добровільний поділ майна, що є спільною сумісною власністю подружжя, між сторонами не досягнуто. У зв'язку із цим ОСОБА_3 звернулася до суду із відповідним позовом.

Заочним рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 03 грудня 2015 року позов ОСОБА_3 задоволено (а. с. 118-119).

Визнано за позивачкою ОСОБА_3 право власності на автомобіль «MITSUBISHI LANCЕR» 2007 року випуску, номер кузову НОМЕР_2, державний номер НОМЕР_1, припинити на даний автомобіль статус спільного майна подружжя.

Визнано за відповідачем ОСОБА_2 право власності на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_2.

Ухвалою Іллічівського міського суду Одеської області суду від 16 листопада 2016 року заочне рішення суду від 03 грудня 2015 року скасовано, справу призначено до розгляду (а. с. 171).

Рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 29 серпня 2017 року позов ОСОБА_3 задоволено. Визнано за ОСОБА_3 право власності на автомобіль «MITSUBISHI LANCЕR», 2007 року випуску, державний номер НОМЕР_1, припинено на даний автомобіль статус спільного майна подружжя. Визнано за ОСОБА_2 право власності на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_3. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 52 403,25 гривень витрачених в період шлюбу для сплати кредиту за квартиру. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 судові витрати у розмірі 2 339,55 гривень(а. с. 227-228).

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення скасувати, ухвалити нове рішення, яким визнати за ОСОБА_2 та ОСОБА_3 право власності на автомобіль по ? частині на кожного, посилаючись на його необґрунтованість, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права (а. с. 231-233).

Заслухавши суддю-доповідача, здійснивши розгляд апеляційної скарги, дослідивши наведені в ній доводи, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга представника ОСОБА_2 підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив з того, що вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема, неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71СК України щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК України, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК України) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі, коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.

Однак, дійшовши вірного висновку щодо вказаних обставин, суд першої інстанції визнає за позивачкою ОСОБА_3 право власності на автомобіль «MITSUBISHI LANCЕR» 2007 року випуску, номер кузову НОМЕР_2, державний номер НОМЕР_1, припиняючи при цьому на даний автомобіль статус спільного майна подружжя.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції у цій частині підлягає скасуванню, виходячи з наступного.

Відповідно до статей 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. У разі поділу такого майна частки майна дружини та чоловіка є рівними.

Майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України). Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України (далі - ЦК України) (частина четверта статті 71 СК України).

Так, присудження судом грошової компенсації одному з подружжя замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку допускається лише за наявності згоди цієї особи на таке присудження, крім випадків, передбачених статтею 365 ЦК України.

Положеннями цієї статті передбачають підстави, за наявності яких суд може задовольнити позов співвласника про припинення права особи на частку у спільному майні, якщо: частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим, таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Крім того, відповідно до частини третьої статті 370 ЦК України виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 цього Кодексу, частиною другою якої передбачено, що якщо виділ у натурі частки зі спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки.

Згідно із частиною п'ятою статті 71 СК України присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Така умова дозволяє створити ефективний механізм охорони прав співвласників, право на частку яких припиняється, щодо гарантованого отримання вартості частки в разі ухвалення судового рішення. Адже на підставі цього рішення не тільки припиняється право, але й набувається право на частку іншим співвласником.

Отже, процедура внесення суми для відшкодування вартості частини майна на депозит суду, з одного боку, є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв'язку з припиненням її права на частку у спільному майні, а з іншого боку, є технічною функцією щодо забезпечення виконання однією стороною у справі своїх зобов'язань перед іншою.

Вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин четвертої, п'ятої статті 71 СК України щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Якщо жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.

Отже, в разі, коли один з подружжя не вчинив передбачених частиною п'ятою статті 71 СК України дій щодо попереднього внесення відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між сторонами відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції помилково не застосував до спірних правовідносин норми частини четвертої та п'ятої статті 71 СК України, не з'ясували думки ОСОБА_2 щодо передачі автомобіля у власність ОСОБА_3, не встановили, чи згодний він на отримання компенсації вартості його частки у праві власності на автомобіль марки «MITSUBISHI LANCЕR» 2007 року випуску, та чи внесена необхідна сума компенсації на депозитний рахунок суду, що призвело до неправильного вирішення спору.

Дані висновки відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Верховного Суду України у справі № 6-2565цс16 від 18 січня 2017 року.

Таким чином, враховуючи, що автомобіль марки «MITSUBISHI LANCЕR» 2007 року випуску, є неподільною річчю, він має бути поділений між подружжям шляхом присудження кожному по ? ідеальної частки у праві власності на автомобіль.

При вказаних обставинах, судова колегія вважає, що суд першої інстанції не в повній мірі визначився з характером спірних правовідносин, нормами права, які підлягають застосуванню, що, відповідно, призвело до неправильного вирішення справи, у зв'язку із чим рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 29 серпня 2017 року підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення по суті позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 379, 381, 382, 384, 390 ЦПК України, -

постановила:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 29 серпня 2017 року - скасувати в частині визнання права власності на автомобіль «MITSUBISHI LANCЕR», 2007 року випуску, державний номер НОМЕР_1, за ОСОБА_3.

В цій частині ухвалити нове рішення.

Припинити спільну сумісну власність ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на автомобіль «MITSUBISHI LANCЕR», 2007 року випуску, державний номер НОМЕР_1.

Визнати право власності за ОСОБА_3 та ОСОБА_2 по ? частці автомобілю «MITSUBISHI LANCЕR», 2007 року випуску, державний номер НОМЕР_1, за кожним, залишивши його у спільній частковій власності ОСОБА_3 та ОСОБА_2.

В решті рішення залишити без зміни.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення до суду касаційної інстанції.

Повний текст судового рішення складений 11 вересня 2018 року.

Головуючий С.О. Погорєлова

Судді А.П. Заїкін

О.М. Таварткіладзе