АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Постанова

Іменем України

Справа № 640/5322/14-ц

Провадження № 22-ц/790/4460/18

11 вересня 2018 року

м. Харків

Апеляційний суд Харківської області в складі колегії:

головуючого - Сащенко І.С.

суддів - Коваленко І.П., Овсяннікової А.І.,

за участю секретаря Бойко А. О.,

учасники справи:

заявник Державний виконавець Київського відділу Державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції Золотько С.Г.

боржник ОСОБА_2

розглянув у відкритому судовому засіданні в місті Харкові апеляційну скаргу ОСОБА_2

на ухвалу Київського районного суду міста Харкова від 07 квітня 2014 року (суддя Діденко С.А.)

у справі за поданням Державного виконавця Київського відділу Державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції Золотько С.Г. про обмеження права виїзду за межі України, -

встановив:

Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 07.04.2014 року подання державного виконавця Київського ВДВС ХМУЮ Золотько С. Г. задоволено. Тимчасово заборонено боржнику ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України до повного виконання рішень Київського районного суду м. Харкова від 07.12.2010 року та від 25.01.2011 року про стягнення з ОСОБА_2 солідарно з ОСОБА_3, ОСОБА_4 на користь ПАТ "Банк Золоті Ворота" суми боргу за кредитними договорами.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та постановити нову, якою відмовити в задоволенні подання державного виконавця. Скарга мотивована неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи; порушенням норм матеріального та процесуального права.

Зазначає, що рішення судів виконуються виконавчою службою, вона приймає участь у процесі виконання та ніяким чином не ухиляється від виконання зобов'язань.

Вислухавши доповідь судді, пояснення осіб, що з'явилися, вивчивши апеляційну скаргу та матеріали справи, судова колегія приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

Суд першої інстанції, задовольняючи подання ВДВС виходив з того, що ухилення ОСОБА_2 від виконання зобов'язання, покладеного на неї рішенням суду, є підставою для тимчасового обмеження її у праві виїзду за кордон.

Проте з таким висновком колегія суддів не погоджується з наступних підстав.

Судом встановлено, що на виконанні у Київському ВДВС ХМУЮ Харківської області знаходилось виконавче провадження по примусовому виконанню рішень Київського районного суду м. Харкова від 07.12.2010 року та від 25.01.2011 року про стягнення з ОСОБА_2 солідарно з ОСОБА_3, ОСОБА_4 на користь ПАТ «Банк Золоті Ворота» суми боргу.

05.09.2011 року в ході примусового виконання рішення суду, державним виконавцем було винесено постанову про арешт майна ОСОБА_2 та оголошено заборону його відчуження.

01.12.2011 року державним виконавцем було складено акт опису та арешту рухомого майна боржника, а саме: автомобіля LEXUS, державний номерний знак НОМЕР_1.

23.02.2012 року державним виконавцем було складено акт опису та арешту нерухомого майна боржника, а саме: нежитлової будівлі літ. «А/33-2», загальною площею 197,7 кв.м. по АДРЕСА_2

Також на підставі акта № 28840289 від 19.10.2012 року про реалізацію предмета іпотеки, державним виконавцем було реалізовано квартиру АДРЕСА_1, а грошові кошти перераховано в рахунок погашення заборгованості за виконавчими листами.

03.04.2014 року державний виконавець звернувся до Київського районного суду з поданням про обмеження права виїзду ОСОБА_2 за межі України, про тимчасове обмеження її у праві виїзду за межі України мотивуючи тим, що боржник ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на неї рішенням Київського районного суду.

Згідно п. 19 ч. 2 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов'язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

Нормою ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і виїзду в Україну громадян України» встановлено, що громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон, зокрема у випадку, коли він ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи), - до виконання зобов'язань.

Відповідно до вказаної правової норми громадянину України може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон.

Такі обмеження прав громадян України на виїзд за кордон у конкретно визначених законом випадках мають тимчасовий характер і зумовлені необхідністю забезпечення захисту прав і законних інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ст. 441 ЦПК України тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення. Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням, на строк до повного виконання такого судового рішення. Ухвала про тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути постановлена за поданням державного або приватного виконавця, яким відкрито відповідне виконавче провадження. Суд негайно розглядає таке подання без повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного (приватного) виконавця.

Згідно роз'яснень Верховного суду України від 01 лютого 2013 року, викладених у судовій практиці щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявність факту невиконання зобов'язань, а за ухилення від їх виконання. У зв'язку з цим з метою всебічного і повного з'ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов'язків учасників спірних правовідносин, суду належить з'ясувати, чи дійсно особа свідомо не виконувала належні до виконання зобов'язання в повному обсязі або частково.

Саме невиконання боржником самостійно зобов'язань протягом строку, про що вказує державний виконавець в постанові про відкриття виконавчого провадження, не може свідчити про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов'язків.

Відповідно до положення ст. 12 ЦПК України наявність умислу та обставини, які є предметом посилання суб'єкта подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, як на підставу його вимог, підлягають доведенню. Зокрема, задоволення такого подання можливе лише за умови доведення факту ухилення боржника від виконання зобов'язання.

Отже, тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України це певного виду санкція, яка може застосовуватися у зв'язку з ухиленням особи від виконання зобов'язання, зокрема виконання судового рішення.

Статтею 33 Конституції України гарантовано кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, свободу пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у першому протоколі до неї, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не може бути встановлено жодних обмежень, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку , запобігання злочину, для захисту здоров'я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Статтею 313 ЦК України передбачено, що фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом.

Аналізуючи наведені норми законодавства, колегія суддів вважає, що тимчасове обмеження боржника в праві виїзду за межі України є винятковим заходом обмеження особистої свободи фізичної особи, який застосовується лише за наявності достатніх підстав вважати, що така особа ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на неї відповідним судовим рішенням, та має намір вибути за межі України з метою невиконання цього рішення.

Крім того, наявні в матеріалах справи копії документів, не вказують на ухилення ОСОБА_2 від виконання покладених на неї обов'язків судовими рішеннями.

Заявником не надано достатніх доказів на підтвердження навмисного чи іншого свідомого невиконання боржником своїх обов'язків по сплаті боргу, її наміру ухилитися від виконання покладених на неї зобов'язань та переховування від виконавчих органів.

За таких обставин, оскаржувана ухвала суду підлягає скасуванню, а у задоволенні подання державного виконавця Київського ВДВС ХМУЮ Золотько С.Г. про обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_2 слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381-384 ЦПК України, колегія суддів

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити.

Ухвалу Київського районного суду міста Харкова від 07 квітня 2014 року - скасувати.

Подання державного виконавця Київського ВДВС ХМУЮ Золотько С.Г. про обмеження в праві виїзду за межі України ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню не підлягає.

Повне судове рішення складено 12 вересня 2018 року.

Головуючий І.С. Сащенко

Судді А.І. Овсяннікова

І.П. Коваленко