справа № 204/179/18
провадження № 2/179/376/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 серпня 2018 року Магдалинівський районний суд Дніпропетровської області у складі

головуючого судді Ковальчук Т.А.

при секретарі Хорольській І.П.

за участю

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт. Магдалинівка Дніпропетровської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання права власності на спадкове майно,

В С Т А Н О В И В:

На підставі ухвали Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 16 січня 2018 року до Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання права власності на спадкове майно.

Позивач в позові посилається на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_5.

Після смерті спадкодавця, 24 жовтня 2017 року у спадковому реєстрі було зареєстровано його спадкову справу за № 61429578.

Спадкове майно ОСОБА_5 складається з:

-48/200 частини житлового будинку АДРЕСА_1, що підтверджується свідоцтвом про право власності, виданим Дніпропетровським бюро технічної інвентаризації 28 серпня 1997 року;

-1/3 частки приватизованої земельної ділянки розміром 5.130 га, що знаходиться на території Новопетрівської сільської ради сільської ради Магдалинівського району Дніпропетровської області, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом, посвідченим 02 вересня 2005 року державним нотаріусом Магдалинівської державної нотаріальної контори Сорокою В. Б., та Державним актом на право власності на земельну ділянку НОМЕР_1;

-земельної ділянки площею 0,0900 га, розташованої на території садового товариства «Надія» Новоолександрівської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області, що підтверджується Державним актом на право приватної власності на землю НОМЕР_2, виданим на підставі рішення VI сесії XXII скликання Новоолександрівської сільської ради народних депутатів від 15.11.1995 року.

Від шлюбу зі спадкодавцем позивач має двох доньок ОСОБА_3 та ОСОБА_4.

Сама позивач проживала зі спадкодавцем постійно, незважаючи на те, що 01 лютого 1999 року шлюб між ними було розірвано. Виходячи з цього, позивач також має право на спадщину ОСОБА_5 за законом, оскільки за заповіт він не складав.

В нотаріальному порядку оформити своє право на спадщину спадкодавця позивач не може, оскільки необхідно встановити той факт, що вона постійно проживала зі спадкодавцем після розірвання шлюбу з ним. Це можливо встановити тільки в судовому порядку, виходячи з положень п. 5 ч. 1 статті 256 ЦПК України, згідно з яким саме суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка і жінки без шлюбу.

У порядку досудового врегулювання спору з відповідачем ОСОБА_3 позивачем досягнуто повної згоди щодо його вирішення в позасудовому порядку, з відповідачем ОСОБА_4 такої згоди не досягнуто у зв'язку з тим, що вона ухиляється від будь-якого контакту з позивачем.

На підставі наведеного, позивач звертається до суду та прохає визнати за нею право власності на спадкове майно померлого спадкодавця ОСОБА_5, а саме 1/3 частки:

-48/200 частини житлового будинку АДРЕСА_1;

-1/3 частки приватизованої земельної ділянки розміром 5.130 га, що знаходиться на території Новопетрівської сільської ради сільської ради Магдалинівського району Дніпропетровської області;

-1/3 земельної ділянки площею 0,0900 га, розташованої на території садового товариства «Надія» Новоолександрівської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області.

Позивач та представник позивача в судовому засіданні підтримали позовні вимоги, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві.

Відповідач - ОСОБА_3 в судовому засіданні визнала позовні вимоги, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві.

Відповідач - ОСОБА_4 в судове засідання не з'явилася, надавши до суду заяву, в якій прохає розглянути справу без її участі, проти позовних вимог не заперечує.

В судовому засіданні в якості свідків було допитано ОСОБА_8 та ОСОБА_9, які зазначили, що позивач весь час проживала разом із померлим ОСОБА_5 однією сім'єю.

Вислухавши пояснення учасників справи, дослідивши докази, суд вважає, що у задоволенні позовних вимог необхідно відмовити за наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_5 та позивач - ОСОБА_1 уклали шлюб 17 грудня 1971 року, який розірвано 01 лютого 1999 року (а. с .9). ОСОБА_5 та ОСОБА_1 проживали однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини, що підтверджується показаннями свідків.

ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_1, згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 (а. с. 6).

Статтею 1223 ЦК України визначено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

У відповідності до статті 1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Згідно ст. ст. 1261, 1264 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. У четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини.

У відповідності до ч. 1 ст. 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

З матеріалів спадкової справи вбачається, що 24 жовтня 2017 року з заявою про прийняття спадщини за законом звернулася донька померлого ОСОБА_5 - ОСОБА_3 та колишня дружина - ОСОБА_1 (а. с . 4).

14 березня 2018 року ОСОБА_3 видано свідоцтво про право на спадщину на автомобіль, який належав померлому ОСОБА_5 (а. с. 21).

У відповідності до ст. 1259 ЦК України, черговість одержання спадкоємцями за законом права на спадкування може бути змінена нотаріально посвідченим договором заінтересованих спадкоємців, укладеним після відкриття спадщини. Цей договір не може порушити прав спадкоємця, який не бере у ньому участі, а також спадкоємця, який має право на обов'язкову частку у спадщині.

Фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

В судовому засіданні встановлено, що після смерті ОСОБА_5 спадщину прийняла його донька, яка є спадкоємцем першої черги за законом. Позивач є спадкоємцем четвертої черги спадкування за законом, у зв'язку із чим не одержує право на спадкування, через наявність спадкоємця першої черги. Крім того, в матеріалах спадкової справи відсутній договір щодо зміни черговості спадкування за законом, а також відсутні відомості щодо піклування позивача за померлим, у зв'язку із перебуванням його в безпорадному стані.

Главою 86 ЦК, а також спеціальним законодавством, зокрема, Законом України «Про нотаріат», підзаконними нормативними актами, визначено нотаріальний порядок оформлення права на спадщину, що відповідає встановленій законодавством сукупності функцій притаманній юрисдикційній діяльності судів та нотаріусів. Це знайшло також підтвердження у п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику в справах про спадкування».

Листом Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» роз'яснено, що судам слід звернути увагу на наявність у матеріалах справи обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема, відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину.

Судом встановлено, що 24 жовтня 2017 року із заявою про прийняття спадщини за законом після ОСОБА_5 звернулися позивач - ОСОБА_5 та ОСОБА_3, однак в матеріалах спадкової справи відсутня постанова нотаріуса про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, що є обов'язковою умовою для звернення до суду для захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, у відповідності до ч. 1 ст. 4 ЦПК України.

Суд не вбачає підстав для вирішення питання про визнання за позивачем права на спадщину, оскільки спір щодо визнання права власності в порядку спадкування може відбуватися лише після винесення обґрунтованої постанови нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії щодо неможливості видачі свідоцтва про право на спадщину позивачеві.

Керуючись ст. ст. 4, 5, 10-13, 81, 263-265, 268 ЦПК України, ст. ст. 1269-1272 ЦК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання права власності на спадкове майно- відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Магдалинівський районний суд Дніпропетровської області шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня проголошення рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 07 вересня 2018 року.

Суддя Т.А.Ковальчук