Постанова
Іменем України

03 жовтня 2018 року
м. Київ

справа № 352/1243/15-ц
провадження № 61-5534св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого Висоцької В. С.,
суддів: Лесько А. О., Мартєва С. Ю. (суддя-доповідач), Сімоненко В. М., Штелик С. П.,

учасники справи:
позивач товариство з обмеженою відповідальністю «Карпатська нафтова компанія»,
відповідачі: Тисменицька районна державна адміністрація Івано-Франківської області, ОСОБА_1 ,
треті особи: відділ Держземагентства у Тисменицькому районі Івано-Франківської області, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 03 жовтня 2016 року у складі судді Струтинського Р. Р. та ухвалу Апеляційного суду Івано-Франківської області від 10 листопада 2016 року у складі колегії суддів: Васильковського В. М., Бойчука І. В., Девляшевського В. А.,

ВСТАНОВИВ:
У червні 2015 року товариство з обмеженою відповідальністю «Карпатська нафтова компанія» (далі ТОВ «Карпатська нафтова компанія») звернулося до суду з позовом до Тисменицької районної державної адміністрації Івано-Франківської області (далі Тисменицька РДА), ОСОБА_1 про скасування розпоряджень районної державної адміністрації та визнання недійсними державних актів на право власності на земельні ділянки.
Позовна заява мотивована тим, що на підставі нотаріально посвідченого 23 березня 2007 року договору купівлі-продажу позивач є власником групи інвентарних об`єктів колишнього військового містечка № НОМЕР_1 в с. Драгомирчани, у зв`язку з чим до нього перейшло право користування земельною ділянкою, на якій розміщені придбані об`єкти нерухомості попереднього землекористувача в/ч № НОМЕР_2 .
05 травня 2011 року розпорядженням Тисменицької РДА Івано-Франківської області № 228 надано дозвіл ОСОБА_1 на складання проекту землеустрою про відведення земельної ділянки в урочищі «Забереж», до якого 07 липня 2011 року розпорядженням № 391 внесено зміни і в той же день видано розпорядження № 396 «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_1 в урочищі «Горішній помірок», згідно з яким він отримав державний акт на право власності на земельну ділянку площею 1,9995 га в урочищі «Горішній помірок» Драгомирчанської сільської ради, яку в подальшому розділив на 11 окремих земельних ділянок.
Оскільки об`єкти військового містечка № НОМЕР_1 розташовані на земельній ділянці загальною площею 7,50 га, яка була у користуванні військової частини, то ОСОБА_1 передано у власність земельну ділянку з порушенням закону, а також прав та інтересів ТОВ «Карпатська нафтова компанія»щодо отримання в користування земельної ділянки під придбаними об`єктами нерухомості.
Про оспорювані розпорядження й отримані ОСОБА_1 державні акти на право власності на земельні ділянки позивач дізнався лише в травні 2015 року.
Позивач просив поновити строк для звернення до суду із цим позовом, визнати недійсними вищевказані розпорядження Тисменицької РДА та видані ОСОБА_1 державні акти на право власності на земельні ділянки.
Ухвалами Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 30 вересня 2015 року і від 16 жовтня 2015 року залучено до участі у справі відділ Держземагентства у Тисменицькому районі Івано-Франківської області та ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 як третіх осіб без самостійних вимог на стороні відповідача.
Рішенням Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 03 жовтня 2016 року позов задоволено.
Визнано недійсними розпорядження Тисменицької РДА від 05 травня 2011 року № 228 «Про надання дозволу на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки гр. ОСОБА_1 »; розпорядження Тисменицької РДА від 07 липня 2011 року № 391 «Про внесення змін до розпорядження голови районної державної адміністрації від 05 травня 2011 року № 228»; розпорядження Тисменицької РДА від 07 липня 2011 року № 396 «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки гр. ОСОБА_1 ».
Визнано недійсними державні акти на право власності на земельні ділянки, розташовані в урочищі «Горішній помірок» Драгомирчанської сільської ради Тисменицького району Івано-Франківської області: державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ № 409535, площа земельної ділянки 1,9995 га, кадастровий номер :04:044:1102, виданий 22 серпня 2011 року Тисменицькою РДА; державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯМ № 688751, площа земельної ділянки 0,1066 га, кадастровий номер :04:044:1115, виданий 22 жовтня 2012 року Тисменицькою РДА; державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯМ № 688752, площа земельної ділянки 0,1389 га, кадастровий номер :04:044:1116, виданий 22 жовтня 2012 року Тисменицькою РДА; державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯМ № 688753, площа земельної ділянки 0,0791 га, кадастровий номер :04:044:1117, виданий 22 жовтня 2012 року Тисменицькою РДА; державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯМ № 688754, площа земельної ділянки 0,0791 га, кадастровий номер :04:044:1118, виданий 22 жовтня 2012 року Тисменицькою РДА; державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯМ № 688755, площа земельної ділянки 0,0791 га, кадастровий номер :04:044:1119, виданий 22 жовтня 2012 року Тисменицькою РДА; державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯМ № 688756, площа земельної ділянки 0,0775 га, кадастровий номер :04:044:1120, виданий 22 жовтня 2012 року Тисменицькою РДА; державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯМ № 688757, площа земельної ділянки 0,0775 га, кадастровий номер :04:044:1121, виданий 22 жовтня 2012 року Тисменицькою РДА; державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯМ № 688758, площа земельної ділянки 0,0775 га, кадастровий номер :04:044:1122, виданий 22 жовтня 2012 року Тисменицькою РДА; державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯМ № 688759, площа земельної ділянки 0,0911 га, кадастровий номер :04:044:1123, виданий 22 жовтня 2012 року Тисменицькою РДА; державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯМ № 688760, площа земельної ділянки 1,0865 га, кадастровий номер :04:044:1124, виданий 22 жовтня 2012 року Тисменицькою РДА; державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯМ № 658800, площа земельної ділянки 0,1066 га, кадастровий номер :04:044:1114, виданий 22 жовтня 2012 року Тисменицькою РДА.
Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що Тисменицька РДА незаконно передала ОСОБА_1 у власність земельну ділянку площею 1,9995 га на території Драгомирчанської сільської ради за межами населеного пункту с. Драгомирчани в урочищі «Горішній помірок», внаслідок чого ОСОБА_1 з незаконних підстав набув право власності на цю земельну ділянку, ураховуючи те, що на момент придбання ТОВ «Карпатська нафтова компанія» на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу групи інвентарних об`єктів колишнього військового містечка № НОМЕР_1 в с. Драгомирчани у користуванні військової частини № НОМЕР_2 (до 26 листопада 2000 року в/ч НОМЕР_3 ) була земельна ділянка загальною площею 7,50 га. Керуючись статтею 377 ЦК України, статтею 120 ЗК України суд першої інстанції дійшов висновку, що оскільки до позивача перейшло право користування земельною ділянкою, на якій розміщені придбані ним об`єкти нерухомості попереднього землекористувача в/ч № НОМЕР_2 , то майнове право ТОВ «Карпатська нафтова компанія» щодо права користування земельною ділянкою, на якій розташоване власне нерухоме майно (об`єкти військового містечка), є порушеним і потребує судового захисту.
Ухвалою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 10 листопада 2016 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.
Ухвала суду апеляційної інстанції мотивована тим, що висновки суду першої інстанції відповідають вимогам закону, обставини справи встановлені повно, а доводи апеляційної скарги не підтверджені належними та допустимими доказами і не спростовують висновків суду першої інстанції.
У касаційній скарзі, поданій у листопаді 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_1 , просить посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права скасувати судові рішення, ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.
Касаційна скарга мотивована тим, що суди попередніх інстанцій під час розгляду та вирішення справи помилково застосували статтю 120 ЗК України та статтю 377 ЦК України, при цьому не застосували статтю 125 ЗК України і не врахували, що право постійного користування земельною ділянкою виникає з моменту державної реєстрації та отримання правовстановлюючого документа. Всупереч статті 326 ЦК України суди неправильно визначили попереднього власника групи інвентарних об`єктів військову частину НОМЕР_2 , оскільки відповідно до пункту 1.1 договору купівлі-продажу групи інвентарних об`єктів колишнього військового містечка № НОМЕР_1 в с. Драгомирчани, укладеного 23 березня 2007 року між ТОВ «Карпатська нафтова компанія» та регіональним відділенням Фонду державного майна України по Івано-Франківській області, група інвентарних об`єктів є державною власністю. Протягом періоду часу з грудня 2005 року до березня 2007 року власником об`єктів, які розміщені на спірній земельній ділянці, була держава Україна, оскільки спірна земельна ділянка належала на праві власності державі Україна, а не військовій частині. Суди необґрунтовано дійшли висновку про те, що Тисменицька РДА розпорядилася земельною ділянкою, яка була в користуванні товариства.
Відзив на касаційну скаргу не надходив.
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Частиною першою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
Касаційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.
Частина перша статті 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Положення цієї статті ґрунтуються на нормах Конституції України про обов`язок держави забезпечувати захист прав усіх суб`єктів права власності і господарювання (стаття 13), захист прав і свобод людини і громадянина судом (частина перша статті 55).
Статтею 321 ЦК України встановлено непорушність права власності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Відповідно до статті 391 ЦК України та частини першої статті 155 ЗК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. У разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.
Порушення, невизнання або оспорювання права власності особи на земельну ділянку є підставою для звернення особи до суду за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.
Суд повинен установити: чи були порушені, не визнані, обмежені або оспорені права, свободи чи інтереси цієї особи; у чому полягає таке порушення прав; якими доказами воно підтверджується. Залежно від установленого суд повинен вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.
Відповідно до частини першої статті 120 ЗК України (у редакції, чинній на час укладення договору купівлі-продажу) при переході права власності на будівлю і споруду право власності на земельну ділянку або її частину може переходити на підставі цивільно-правових угод, а право користування на підставі договору оренди. При відчуженні будівель та споруд, які розташовані на орендованій земельній ділянці, право на земельну ділянку визначається згідно з договором оренди земельної ділянки.
Згідно з статтею 377 ЦК України (у редакції, чинній на час укладення договору купівлі-продажу) до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором. Якщо договором про відчуження житлового будинку, будівлі або споруди розмір земельної ділянки не визначений, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка є необхідною для їх обслуговування.
Якщо житловий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, наданій у користування, то у разі їх відчуження до набувача переходить право користування тією частиною земельної ділянки, на якій вони розміщені, та частиною ділянки, яка необхідна для їх обслуговування.
Згідно з частиною п`ятою статті 116 ЗК України надання у користування земельної ділянки, що перебуває у власності або у користуванні, провадиться лише після вилучення (викупу) її в порядку, передбаченому цим Кодексом.
Суд установив, що 23 березня 2007 між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Івано-Франківській області і ТОВ «Карпатська нафтова компанія» був укладений договір купівлі-продажу групи інвентарних об`єктів колишнього військового містечка № НОМЕР_1 в с. Драгомирчани Тисменицького району Івано-Франківської області, посвідчений нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Фріс І. П., зареєстрований в реєстрі за № Д0338, згідно з яким позивач набув право власності на групу інвентарних об`єктів колишнього військового містечка № НОМЕР_1 , проданих з аукціону.
Цей об`єкт 03 червня 2014 року внесено в Державний реєстр речових прав на нерухоме майно, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 58.
03 червня 2008 року ТОВ «Карпатська нафтова компанія» отримало попереднє погодження містобудівного обґрунтування з виділення земельної ділянки площею 7,5 га під будівництво закладів господарсько-складського призначення на базі викупленого колишнього військового містечка в с. Драгомирчани Тисменицького району Івано-Франківської області (протокол від 03 червня 2008 року № 5).
Розпорядженням Тисменицької РДА від 05 травня 2011 року № 228 надано дозвіл ОСОБА_1 на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 1,9995 га для ведення особистого селянського господарства на території Драгомирчанської сільської ради, за межами населеного пункту с. Драгомирчани, в урочищі «Забереж».
07 липня 2011 року розпорядженням Тисменицької РДА№ 391 внесено зміни до розпорядження від 05 травня 2011 року № 228: надано дозвіл ОСОБА_1 на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 1,9995 га для ведення особистого селянського господарства на території Драгомирчанської сільської ради за межами с. Драгомирчани в урочищі «Горішній помірок».
07 липня 2011 року Тисменицька РДА видала розпорядження № 396 «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_1 » відносно земельної ділянки площею 1,9995 га для ведення особистого селянського господарства на території Драгомирчанської сільської ради, за межами населеного пункту с. Драгомирчани, в урочищі «Горішній помірок»; передала у власність ОСОБА_1 зазначену земельну ділянку.
ОСОБА_1 22 серпня 2011 року отримав державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ № 409535, площа земельної ділянки 1,9995 га, кадастровий номер земельної ділянки :04:044:1102, яку в подальшому розділив на одинадцять окремих земельних ділянок, а саме: площею 0,1066 га, кадастровий номер :04:044:1115, державний акт ЯМ № 688751; площею 0,1389 га, кадастровий номер :04:044:1116, державний акт ЯМ № 688752; площею 0,0791 га, кадастровий номер :04:044:1117, державний акт ЯМ № 688753; площею 0,0791 га, кадастровий номер :04:044:1118, державний акт ЯМ № 688754; площею 0,0791 га, кадастровий номер :04:044:1119, державний акт ЯМ № 688755; площею 0,0775 га, кадастровий номер :04:044:1120, державний акт ЯМ № 688756; площею 0,0775 га, кадастровий номер :04:044:1121, державний акт ЯМ № 688757; площею 0,0775 га, кадастровий номер :04:044:1122, державний акт ЯМ № 688758; площею 0,0911 га, кадастровий номер :04:044:1123, державний акт ЯМ №688759; площею 1,0865 га, кадастровий номер :04:044:1124, державний акт ЯМ № 688760; площею 0,1066 га, кадастровий номер :04:044:1114, державний акт ЯМ № 658800.
Суд установив, що згідно з нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу групи інвентарних об`єктів колишнього військового містечка № НОМЕР_1 від 23 березня 2007 року ТОВ «Карпатська нафтова компанія» набуло права власності на об`єкти нерухомого майна (всього 12 об`єктів) разом із каналізаційними колодязями (2 шт.), двома підземними металевими резервуарами, бетонною і металевою огорожами, дорогою з асфальтовим покриттям, що розташовані в АДРЕСА_1 . Об`єкт приватизації є державною власністю на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого Драгомирчанською сільською радою 12 грудня 2005 року. Питання приватизації або оренди земельної ділянки, на якій розташований об`єкт приватизації, вирішується покупцем після укладення договору купівлі-продажу (пункт 1.1).
Згідно з витягом з форми 6-зем станом на 01 липня 2009 року військова частина НОМЕР_2 використовувала земельну ділянку загальною площею 7,5 га. Згідно з довідкою Держгеокадастру у Тисменицькому районі Івано-Франківської області від 21 червня 2016 року № 32-28-99.8-2246/2-16 у користуванні в/ч НОМЕР_2 станом на 20062007 роки перебувала земельна ділянка військового містечка № НОМЕР_1 площею 7,5 га на АДРЕСА_1 .
Така ж площа землекористування зазначена в акті інвентаризації земель Міністерства оборони України в/ч 22334 (умовна назва А-1349), і в акті приймання-передачі військового містечка № НОМЕР_1 в с. Драгомирчани в управління обласної державної адміністрації від 29 червня 2004 року. Право на землю посвідчено рішенням Івано-Франківського райвиконкому від 13 жовтня 1979 року № 24 с-3.
Згідно з довідкою товариства з обмеженою відповідальністю «Прикарпатське бюро інвентаризації земель та нерухомості» від 19 травня 2015 року при проведенні поточної інвентаризації викуплених приміщень колишнього військового містечка № НОМЕР_1 виявлено, що ряд приміщень знесено внаслідок механічного руйнування.
Згідно з протоколом огляду місця події по факту знищення майна, що належить ТОВ «Карпатська нафтова компанія» від 05 жовтня 2015 року на відведеній ОСОБА_1 земельній ділянці площею 1,9995 га кадастровий номер :04:044:1102 знаходилась будівля пожежно-інвентарного пункту літ. «Н» (згідно з техпаспортом) та фундамент огорожі території військового містечка № НОМЕР_1 . При огляді застосовано спеціальну техніку GPS та надані відділом Держгеокадастру в Тисменицькому районі Івано-Франківської області електронні файли з координатами земельних ділянок (винесено в натурі координати зазначеної земельної ділянки по її периметру, зафіксовано за допомогою цифрової фотозйомки).

Цегляна будівля пожежно-інвентарного пункту (літ. «Н») та огорожа з бетонними стовпами на території колишнього військового містечка № НОМЕР_1 зазначені на плані земельної ділянки, розташованої в АДРЕСА_1 за договором купівлі-продажу від 23 березня 2007 року.
Як відомо з пояснювальної записки фізичної особи підприємця ОСОБА_5 , при проведенні топографо-геодезичних робіт та виконанні кадастрової зйомки земельної ділянки, на якій знаходиться група інвентарних об`єктів колишнього військового містечка № НОМЕР_1 , придбаних ТОВ «Карпатська нафтова компанія», встановлено, що залишки знайдених інвентаризатором фундаментів (літ. Ж, З, К, Л, М, Н) знаходяться на земельних ділянках з кадастровими номерами: :04:044:1114, :04:044:1115, :04:044:1116, :04:044:1117, :04:044:1118, :04:044:1119, :04:044:1120, :04:044:1121, :04:044:1122, :04:044:1123 (відведених для індивідуального житлового будівництва згідно з даними Кадастрової карти України). Крім того, земельні ділянки з кадастровими номерами :04:044:1117, :04:044:1118, :04:044:1119, розташовані на штучних водоймах (озерах), які були призначені для обслуговування потреб викупленого військового містечка № НОМЕР_1 , без урахування охоронних зон водойм і санітарно-охоронних зон навколо земель оборони.
Системний аналіз статей 116, 118, 121 ЗК України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) свідчить про те, що виділена із земель державної або комунальної власності земельна ділянка має бути вільною.
Право власності має фундаментальний характер, захищається згідно з нормами національного законодавства з урахуванням принципів статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Перший протокол; Конвенція відповідно). Держави учасниці Конвенції зобов`язані поважати право кожного на мирне володіння своїм майном та гарантувати його захист передусім на національному рівні. Зазначене положення в Україні закріплено на конституційному рівні принципом непорушності права власності (стаття 41 Конституції України).
Згідно зі статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» практика Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) застосовується українськими судами як джерело права. Тому слід ураховувати, що ЄСПЛ, розглядаючи справи за заявами про захист права на мирне володіння майном, напрацював низку загальновизнаних стандартів захисту цього права, які зводяться до такого загального правила: вирішуючи питання про те, чи відбувається порушення статті 1 Першого протоколу, треба визначити: чи є в позивача право власності на майно, що охоплюється змістом статті 1; чи мало місце втручання в мирне володіння майном та яким є характер такого втручання; чи відбулося позбавлення майна.
У статті 1 Першого протоколу, практично в єдиному приписі, що стосується майна, об`єднані всі права фізичної або юридичної особи, які містять у собі майнову цінність. На відміну від традиційного розуміння інституту права власності, характерного для України, як і в цілому для держав континентальної системи права, ЄСПЛ тлумачить поняття «майно» (possessions) набагато ширше й у контексті статті 1 Першого протоколу під «майном» розуміє не тільки «наявне майно» (existing possessions), а й цілу низку інтересів економічного характеру (активи (assets)).
Розумними очікуваннями особи вважаються легітимні (або законні) і виправдані очікування набути майно або майнове право, які в практиці ЄСПЛ дістають правову охорону як майно. Поняття «законні очікування» (legitimate expectations) слід розглядати як елементи верховенства права та «юридичної визначеності» (legal certainty). Практика Суду ЄС і ЄСПЛ розглядає законні очікування як елемент правової визначеності в умовах відсутності єдиної теорії легітимних (законних) очікувань, придатних для всіх національних правопорядків.

Автономне поняття «законні очікування» не може протиставлятися положенням частини другої статті 19 Конституції України про пріоритетність забезпечення правового порядку. Практикою ЄСПЛ і міжнародних арбітражів визнається, що принцип обґрунтованого очікування не може заперечувати право держав змінювати своє законодавство. Відповідно до частини другої статті 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Якщо судом установлено незаконність набуття права власності, відсутні підстави застосовувати концепцію «легітимних очікувань» або надати їй перевагу порівняно з нормами статті 19 Конституції України та ЦК України про набуття права власності.
Складовою захисту права особи на мирне володіння своїм майном, гарантованого статтею 1 Першого протоколу, є превентивні способи захисту права власності.
Згідно зі статтею 15 ЦК України суб`єктивне право має бути захищено в разі його порушення, невизнання або оспорювання. Превентивний захист права власності допускається в разі існування загрози порушення права, яка має носити реальний характер і бути доведена в кожному конкретному випадку.
Якщо житловий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, наданій у користування, то у разі їх відчуження до набувача переходить право користування тією частиною земельної ділянки, на якій вони розміщені, та частиною ділянки, яка необхідна для їх обслуговування (частина друга статті 377 ЦК України у редакції, чинній на час укладення договору купівлі-продажу).
Таким чином, справа містить достатньо доказів того, що земельна ділянка, яка була надана ОСОБА_1 не була вільною, а тому суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про задоволення позову, оскільки порушено право позивача, яке має бути захищено.
Наведеним спростовуються доводи касаційної скарги про відсутність доказів того, що саме земельна ділянка ОСОБА_1 накладається на земельну ділянку, на якій знаходилося придбане ТОВ «Карпатська нафтова компанія» нерухоме майно.
Також не знайшли свого підтвердження доводи касаційної скарги про те, що ТОВ «Карпатська нафтова компанія» погоджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею лише 2,3525 га з наступних підстав.
Так, розпорядженням Тисменицької РДА від 19 липня 2011 року № 414 ТОВ «Карпатська нафтова компанія» погоджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 2,3525 га для обслуговування викуплених складів на території Драгомирчанської сільської ради за межами населеного пункту с. Драгомирчани.
Разом з тим, військова частина була юридичною особою, тобто суб`єктом господарювання (підприємством).
Відповідно до статті 191 ЦК України підприємство є єдиним майновим комплексом, що використовується для здійснення підприємницької діяльності. До складу підприємства як єдиного майнового комплексу входять усі види майна, призначені для його діяльності, включаючи земельні ділянки, будівлі, споруди тощо.
Під час укладення договору купівлі-продажу групи інвентарних об`єктів колишнього військового містечка, у ТОВ «Карпатська нафтова компанія» було законне очікування отримання в тому числі і земельної ділянки площею 7,5 га, що узгоджується з статтею 1 Першого протоколу.
Згідно з частинами першою і другою статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Стаття 6 Конвенції гарантує право на справедливий судовий розгляд.
Згідно з абзацом десятим пункту 9 Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003 правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.
Відповідно до усталеної практики ЄСПЛ (рішення у справах «Пономарьов проти України», «Рябих проти Російської Федерації», «Нєлюбін проти Російської Федерації») повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду, перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію. Повноваження вищих судів щодо скасування чи зміни тих судових рішень, які вступили в законну силу та підлягають виконанню, мають використовуватися для виправлення фундаментальних порушень.
ЄСПЛ вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що судові рішення постановлено без додержанням норм матеріального і процесуального права, та зводяться до переоцінки доказів у справі, що відповідно до положень статті 400 ЦПК України знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції та ухвалу суду апеляційної інстанції без змін.
Керуючись статтями 400, 402, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 03 жовтня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Івано-Франківської області від 10 листопада 2016 року залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Головуючий В. С. Висоцька
Судді:А. О. Лесько С. Ю. Мартєв В. М. Сімоненко С. П. Штелик