Справа № 486/1052/18
Провадження № 2/486/553/2018
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 жовтня 2018 року Южноукраїнський міський суд Миколаївської області

у складі: головуючого судді Далматової Г.А.,

при секретарі Коршак О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу №486/1052/18 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Комунальне підприємство «Житлово-експлуатаційне обєднання», про зміну договору найму жилого приміщення,

за участю позивача ОСОБА_1, відповідача ОСОБА_2, представника третьої особи ОСОБА_3,

ВСТАНОВИВ:

14 серпня 2018 року ОСОБА_1 звернулась до Южноукраїнського міського суду Миколаївської області із позовною заявою до ОСОБА_2 про зміну договору найму жилого приміщення - квартири АДРЕСА_1.

Свої вимоги мотивує тим, що її батько ОСОБА_4 18 січня 2005 року отримав для проживання з сімєю трикімнатну квартиру АДРЕСА_1. У вказану квартиру 25 лютого 2005 року вселилися батько позивача ОСОБА_4, мачуха ОСОБА_2 (на той час Павлюк) Н.О., їх неповнолітній син ОСОБА_2 (на той час Павлюк) О.А. та позивач. Після смерті батька ОСОБА_1 з 21.09.2010 року проживала з опікуном, але залишалася зареєстрованою у спірній квартирі. У той час відповідач уклала шлюб з ОСОБА_5, народила сина ОСОБА_6, якого також зареєструвала проживаючим у спірній квартирі.

Посилаючись на те, що договір найму з померлим батьком не переукладався, позивач має право користування квартирою на рівних умовах разом з ОСОБА_2 та її дітьми ОСОБА_7 та ОСОБА_6, а також на те, що через неприязні відносини з мачухою вимушена винаймати інше житло і в добровільному порядку спір щодо користування житлом врегулювати неможливо, позивач просила змінити договір найму квартири АДРЕСА_2, виділивши їй у користування кімнату площею 10,5 кв.м., надавши відповідачу з дітьми дві кімнати площею 12,6 кв.м. та 20,7 кв.м., та залишивши у спільному користуванні кухню, коридор, туалет і ванну кімнату.

Ухвалою суду від 20 серпня 2018 року до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог, було залучено Комунальне підприємство «Житлово-експлуатаційне господарство».

В судовому засіданні позивач підтримала свої позовні вимоги у повному обсязі. Суду пояснила, що на момент отримання квартири жила площа для родини визначалася з урахуванням двох дітей різної статі позивача та її зведеного брата, коли батько відбував покарання у виправній колонії та після його смерті позивач проживала зі своєю бабусею-опікуном до повноліття, спірна квартира залишилася від рідного батька і це єдине місце, де вона на даний час має можливість проживати, також зазначила, що відповідач розірвала шлюб з ОСОБА_4 під час відбування ним покарання.

У відповіді на відзив позивач ОСОБА_1 зазначила, що згідно рішення Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 01 серпня 2014 року, зміненого ухвалою апеляційного суду Миколаївської області від 14 жовтня 2014 року з неї та відповідача ОСОБА_2 у солідарному порядку стягується заборгованість по оплаті за житлово-комунальні послуги, що на думку позивача, підтверджує її право користування житлом.

Відповідач в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог, мотивуючи тим, що позивач ніколи не проживала у спірній квартирі та не намагалася вселитися. Також пояснила, що її колишній чоловік отримав квартиру у порядку черги, працюючи на Южноукраїнській АЕС, при житті мав намір оформити квартиру на єдиного сина, на даний час у квартирі зареєстровані відповідач з двома дітьми та позивач, яка фактично є їм чужою людиною. Просила суд врахувати пропущений позивачем строк позовної давності та відмовити у задоволенні позову.

У запереченні на позовну заяву відповідач зазначила, що вихованням позивачки не займалася, у квартиру вселилася тільки з чоловіком та сином, фактично з 1999 року позивач проживала з бабусею. ОСОБА_4 з метою оформлення квартири у власність сина надав відповідачу довіреність на розпорядження усім майном, але позивач чинить перешкоди у переоформленні договору найму та особового рахунку.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог - Комунального підприємства «Житлово-експлуатаційне господарство» - в судовому засіданні не заперечував проти задоволення позовних вимог, зауважив, що зміна договору найму та в подальшому розподіл особових рахунків сприятиме зменшенню заборгованості по оплаті за житлово-комунальні послуги.

Вислухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши надані докази в межах заявлених позовних вимог та заперечень, суд прийшов до наступного.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_4 отримав у користування квартиру АДРЕСА_1 на підставі ордеру №939 від 18.01.2005 року та відкрив особовий рахунок №. Відповідно до довідки Центру надання адміністративних послуг виконавчого комітету Южноукраїнської міської ради Миколаївської області №018-503 від 04.07.2018 року у вказаній квартирі були зареєстровані 25.02.2005 року ОСОБА_4 як квартиронаймач та члени його сімї - колишня дружина ОСОБА_2, діти ОСОБА_1 та ОСОБА_7 /а.с.9, 10/.

Відповідно до частини 2 ст. 64 ЖК України до членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Поняття «дружина (чоловік)» у житловому законодавстві використовується в юридичному значенні і під ним маються на увазі особи, що перебувають в зареєстрованому шлюбі.

Рішенням виконавчого комітету Южноукраїнської міської ради Миколаївської області від 25 вересня 2007 року №457 ОСОБА_8 було призначено опікуном неповнолітньої ОСОБА_1 у звязку з визнанням матері безвісно відсутньою та перебуванням батька в місцях позбавлення волі, тимчасовим місцем проживання неповнолітньої визначено АДРЕСА_3 /а.с.28/.

10 жовтня 2008 року ОСОБА_9 уклала шлюб з ОСОБА_5 та змінила прізвище на ОСОБА_5, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб /а.с.33/. А 12 вересня 2008 року ОСОБА_2 народила сина ОСОБА_6, що також підтверджується свідоцтвом про народження /а.с.32/, батьками згідно свідоцтва про народження є ОСОБА_5 та ОСОБА_2 Дитина була зареєстрована проживаючою у спірній квартирі за місцем проживання матері. Таким чином, враховуючи укладення шлюбу та народження дитини, ОСОБА_2 фактично створила іншу сімю

21 жовтня 2010 року ОСОБА_4 помер (свідоцтво про смерть видане 27.09.2010 року відділом РАЦС Южноукраїнського міського управління юстиції Миколаївської області) /а.с.7/. Після його смерті договір найму квартири АДРЕСА_1 не переукладався, особовий рахунок на іншу особу не переоформлявся. Фактично у квартирі проживає відповідач ОСОБА_2 з дітьми.

Відповідно до ст.106 Житлового кодексу України повнолітній член сімї наймача вправі за згодою наймача та інших членів сімї, які проживають разом з ним, вимагати визнання його наймачем за раніше укладеним договором найму жилого приміщення замість попереднього наймача. Таке ж право у разі смерті наймача або втрати ним права на жиле приміщення належить будь-якому членові сімї наймача. У разі відмови наймодавця у визнанні члена сімї наймачем за договором найму спір може бути вирішено в судовому порядку.

Як підтверджено матеріалами справи, позивач ОСОБА_1 є донькою наймача житла ОСОБА_4 Статтею 3 Сімейного кодексу України визначено, що дитина належить до сімї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає, таким чином факт проживання з опікуном не впливає на права позивача як члена сімї наймача.

В той же час відповідач ОСОБА_2, фактично створивши нову сімю, у відповідності до ч.3 ст.64 Житлового кодексу України перестала бути членом сімї наймача, але продовжуючи проживати в займаному приміщенні має такі самі права та обовязки, як наймач та члени його сімї.

Виходячи з викладеного, позивач та відповідач мають рівні права щодо користування житловим приміщенням, реалізації права проживання, а також щодо укладення чи зміни договору найму та оформлення особових рахунків.

Відповідно до ч. 3 ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Приписами ст. 104 ЖК України встановлено, що член сім'ї наймача вправі вимагати, за згодою інших членів сім'ї, які проживають разом з ним, укладення з ним окремого договору найму, якщо жилу площу, що припадає на нього, може бути виділено у вигляді приміщення, яке відповідає вимогам статті 63 цього Кодексу. У разі відмовлення членів сім'ї дати згоду на укладення окремого договору найму, а також у разі відмови наймодавця в укладенні такого договору спір може бути вирішено в судовому

порядку.

Запропонований позивачем порядок зміни договору найму жилого приміщення - виділення позивачу у користування кімнату площею 10,5 кв.м., а відповідачу з дітьми дві кімнати площею 12,6 кв.м. та 20,7 кв.м., у квартирі АДРЕСА_1, залишивши у спільному користуванні кухню, коридор, туалет і ванну кімнату, відповідає вимогам ст. 63 ЖК України з урахуванням статі і віку дітей відповідача.

Право на житло, закріплене у ст.47 Конституції України, є похідним від права на свободу пересування та вільний вибір місця проживання. Конституційний суд України в мотивувальній частині свого рішення від 14 листопада 2001 року №1-31/2001 №15-рп/2001 (справа щодо прописки) констатував: „Право на свободу пересування і вибору місця проживання в межах держави як невід'ємне право кожної людини закріплено також Загальною декларацією прав людини 1948 року (частина перша статті 13), міжнародним пактом про громадянські та політичні права 1966 року (стаття 12), протоколом №4 до Конвенції про захист прав людини та основних свобод 1950 року (стаття2) та іншими міжнародно-правовими актами. Вільне пересування і вибір місця проживання є суттєвою гарантією свободи особистості, умовою її професійного і духовного розвитку. Це право, як інші права і свободи людини, є невідчужуваними та непорушним (стаття 21 Конституції України)".

Згідно ст.270 Цивільного кодексу України, особистими немайновими правами є право на недоторканість житла, на свободу пересування та вільний вибір місця проживання, а відповідно до ст.268 Цивільного кодексу України позовна давність не поширюється на вимогу, що випливає з порушення особистих немайнових прав.

Враховуючи викладене та позицію ОСОБА_10 Верховного Суду, викладену у постанові від 04 липня 2018 року по цивільній справі № 653/1096/16-ц, згідно якої приписи ст.256-257 Цивільного кодексу України щодо позовної давності поширюються, зокрема, на позови про витребування майна з чужого незаконного володіння, натомість, до позовів про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном позовна давність не застосовується, оскільки негаторний позов може бути пред'явлений позивачем доти, поки існує відповідне правопорушення, суд вважає клопотання відповідача про застосування позовної даності таким, що не ґрунтується на вимогах закону і не підлягає задоволенню.

Щодо неприязних відносин між позивачем та відповідачем, які перешкоджають їм у позасудовому порядку вирішити спір та відновити порушені права позивача, судом встановлено, що факт неприязних відносин без урахування деталей, підтверджено у судовому засіданні усними поясненнями сторін, письмовими поясненнями, що містяться у позовній заяві /а.с.2-3/ та запереченнях відповідача на позовну заяву /а.с.24-25/.

Стосовно інших заперечень відповідача, то доводи, які містяться у запереченні на позовну заяву та заяві про застосування строків позовної давності, не спростовують висновку суду. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення ЄСПЛ у справі "Проніна проти України" від 18 липня 2006 року).

Зважаючи на триваючий характер правопорушення відповідача, наявність його в момент подання позову та не усунення до моменту розгляду справи, суд вважає достатнім обмежитися вищевикладеним мотивуванням.

Таким чином суд вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню.

У відповідності до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тобто у сумі 704 гривні 80 копійок.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 81, 141, 263, 264, 265 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Комунальне підприємство «Житлово-експлуатаційне обєднання» про зміну договору найму жилого приміщення задовольнити повністю.

Змінити договір найму жилого приміщення - квартири АДРЕСА_4, виділивши в користування ОСОБА_1 жилу кімнату площею 10,5 кв.м. із лоджіею площею 1.9 кв.м., а ОСОБА_2 разом з дітьми ОСОБА_7 і ОСОБА_6 жилі кімнати площею 12,6 та 20,7 кв.м. Кухню, коридор, туалет, стінну шафу залишити в загальному користуванні.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженки ІНФОРМАЦІЯ_2, зареєстрованої та проживаючої за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, уродженки ІНФОРМАЦІЯ_5, зареєстрованої за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2, сплачені при зверненні до суду 704 (сімсот чотири) гривні 80 копійок судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Южноукраїнського

міського суду ОСОБА_11

__________________________________

Повний текст рішення складено 24 жовтня 2018 року