Справа № 545/1893/17
Провадження № 2/545/1457/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"25" жовтня 2018 р. Полтавський районний суд Полтавської області в складі:

головуючого судді Кіндяк І.С.,

з участю секретаря Лабовкіної Г.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Полтава цивільну справу за позовом Публічного Акціонерного Товариства Комерційного банку ПриватБанк до ОСОБА_1, про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся до Полтавського районного суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що відповідно до укладеного договору № б/н від 08.10.2008р., ОСОБА_1 відповідач, отримав кредит у розмірі 2000.00 грн., у вигляді кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36.00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим поверненням, що відповідає строку дії картки.

Позичальник свої договірні зобов'язання не виконав, в результаті чого виникла заборгованість станом на 30.06.2017 року на загальну суму 55748.87 грн., що є підставою для примусового повернення кредитних коштів.

Просили суд стягнути з відповідача на користь Публічного Акціонерного Товариства КБ ПриватБанк заборгованість за кредитним договором № б/н від 08.10.2008р. в сумі 55748.87 грн. та судові витрати щодо сплати судового збору в сумі -1600.00 грн.

У судове засідання представник позивача не зявився, попередньо надавши до суду заяву в якій позов підтримав повністю та просив розглянути справу без його участі на підставі наявних у ній доказів.

Від представника відповідача до суду надійшла заява про розгляд справи без його участі, просив суд відмовити у задоволенні позову в зв'язку з пропуском строку позовної давності.

Враховуючи подану заяву позивача, заяву представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що 08.10.2008 р. між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1, укладено кредитний договір № б/н, відповідно до якого позичальник, 08.10.2008р., отримав кредит в розмірі 2000.00 грн. у виді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36.00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим поверненням, що відповідає строку дії картки.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою складає між ним і банком договір, про що свідчить підпис відповідача у заяві (а.с. 6).

Відповідно до Умов і правил надання банківських послуг, за кредитним договором погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, позичальник повинен надавати банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією згідно умов кредитного договору (а.с. 7-18).

Позивач ПАТ КБ «ПриватБанк» свої зобовязання за договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме видав відповідачу кредит у розмірі 2000.00 грн.

У порушення умов кредитного договору, а також ст. ст. 509, 526, 1054 ЦК України, відповідач свої зобовязання не виконав, а саме не здійснював погашення заборгованості за кредитом у встановленому Договором порядку та строки.

У звязку з не виконанням зобовязань за кредитним договором № б/н від 08.10.2008р. відповідач, станом на 30.06.2017р. має заборгованість перед позивачем на загальну суму 55748.87 грн., яка складається з наступного:

- 1513.86 грн., - заборгованість за кредитом;

- 46420.31 грн., - заборгованість по процентах за користування кредитом,

- 4683.80 грн., - заборгованість за пенею та комісією, та штрафи відповідно до пункту 8.6 Умов та правил надання банківських послуг:

- 500.00 грн. штраф (фіксована частина),

- 2630.90 грн. штраф (процентна складова) (а.с. 4-5).

Статтею 257 ЦК України передбачено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності , про застосування якої заявлено стороною у спорі , є підставою для відмови у позові.

Відповідно до наданого позивачем ОСОБА_2 заборгованості за кредитним договором № б/н від 08.10.2008 р., встановлено, що позичальником, 13.06.2014р., здійснено останній добровільний платіж по погашенню заборгованості за кредитним договором (а.с. 5, 36 - рядок таблиці).

Отже, наступний платіж по погашенню заборгованості за кредитним договором № б/н від 08.10.2008р., боржник повинен був здійснити в порядку черговості 13.07.2014р.

При цьому якщо виконання зобовязання передбачалося частинами або у вигляді періодичних платежів і боржник вчинив дії, що свідчать про визнання лише певної частини (чи періодичного платежу), то такі дії не можуть бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу.

Вчинення боржником дій з виконання зобов'язання вважається таким, що перериває перебіг позовної давності лише за умови, якщо такі дії здійснено самим боржником або за його згодою чи дорученням уповноваженою на це особою.

Не можуть вважатися добровільним погашенням боргу, що перериває перебіг позовної давності, будь-які дії кредитора, спрямовані на погашення заборгованості, зокрема списання коштів з рахунків боржника без волевиявлення останнього, або без його схвалення.

Таким чином, строк позовної давності пропущений без поважних причин, а позиція позивача щодо списання, як підстави для такого переривання не містить законного обґрунтування, виходячи з наступного.

Частина 1 ст.1071 ЦК визначає, що банк може списати кошти з рахунка на підставі розпорядження клієнта. Тобто тільки клієнт може ініціювати списання коштів, а банк у свою чергу зобовязаний ідентифікувати його особу. Встановлення, що власник рахунка та ініціатор списання коштів є однією особою, запорука належного виконання банком умов договору.

Крім цього, зважаючи на норми п.1.32 ст.1, пп.7.1.2 п.7.1 ст.7, п.20.1 ст.20, пп.32.3.2 п.32.2 ст.32 закону «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», можливо зробити висновок про те, що саме власник рахунка може ініціювати списання коштів та розпоряджатися ними. Якщо ж клієнт не вчиняв жодних дій стосовно переказування коштів, таке списання є незаконним.

Відповідно до п.1.7 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні, затвердженої постановою НБУ №22 від 21.01.2004, кошти з рахунків клієнтів банки списують лише за дорученням власників цих рахунків (включаючи договірне списання коштів згідно з главою 6 цієї Інструкції), або на підставі розрахункових документів стягувачів згідно з главами 5 та 12 цієї Інструкції.

Суд вважає, що з 13.07.2014 року розпочався відліку строку позовної давності звернення до суду по стягненню заборгованості за кредитним договором № б/н від 08.10.2008р.

Як встановлено, позивач ПАТ КБ ПриватБанк, тільки 31.07.2017р. звернувся до суду з позовом до боржника ОСОБА_1, про стягнення заборгованості за кредитним договором № б/н від 08.10.2008р., що вказує на пропуск строку позовної давності в три роки передбаченого ст. 257 ЦПК України, і від позивача до суду не надходило клопотання про його поновлення.

За даних обставин, суд приходить до висновку про застосування строку позовної давності, а тому у задоволенні позову Публічного Акціонерного Товариства Комерційного банку ПриватБанк до ОСОБА_1, про стягнення заборгованості за кредитним договором, - слід відмовити, так як позивач звертаючись до суду пропустив встановлений ст. 257 ЦК України загальний строк позовної давності і про що в судовому засіданні було заявлено відповідачем відповідно до вимог ч. 3 ст. 267 ЦК України .

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 526, 530, 611, 634 ЦК України, ст. ст. 9, 10, 11, 12, 13, 17, 81, 200, 206, 258, 259, 263, 264, 265 ЦПК України,

в и р і ш и в :

У задоволенні позову Публічного Акціонерного Товариства Комерційного банку ПриватБанк до ОСОБА_1, про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Полтавської області протягом 30 днів з моменту проголошення шляхом подачі апеляційної скарги.

Суддя Полтавського районного суду І.С. Кіндяк