ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1036/18 Справа № 0430/1989/12 Суддя у 1-й інстанції - Демиденко С.М. Суддя-доповідач - Красвітна Т. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 грудня 2018 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого - Красвітної Т.П.,

суддів: Свистунової О.В., Єлізаренко І.А.,

при секретарі Шило С.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу по апеляційній скарзі ОСОБА_2 на ухвалу Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 16 листопада 2017 року по справі за скаргою ОСОБА_2, заінтересовані особи: Першотравенський міський відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, ОСОБА_4, на постанову державного виконавця Першотравенського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, -

ВСТАНОВИЛА:

У липні 2016 року ОСОБА_2 звернулась до суду із скаргою на постанову державного виконавця про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, посилаючись на те, що постанова державного виконавця відділу державної виконавчої служби Першотравенського міського управління юстиції в Дніпропетровській області від 01 липня 2016 року, якою накладено арешт на все її майно, винесена з грубим порушенням вимог Закону України «Про виконавче провадження» та інших актів законодавства, які регулюють питання підстав та умов накладання арешту на майно під час примусового виконання виконавчого документу, а тому така постанова державного виконавця є незаконною, порушує права та інтереси заявника на вільне володіння, користування та розпорядження його майном, яким є квартири та магазин, що належать їй на праві спільної часткової власності. Скаржник також зазначила, що державний виконавець був зобов'язаний перевірити наявність грошових коштів на рахунках боржника, якими можливо погасити борг, перед накладенням арешту на все нерухоме майно. Тому, ОСОБА_2 просила визнати неправомірною та скасувати постанову державного виконавця відділу державної виконавчої служби Першотравенського міського управління юстиції в Дніпропетровській області про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 01 липня 2016 року за виконавчим провадженням №51488779, відповідно до якої накладено арешт на все майно, що належить на праві власності заявнику.

Справа слухалась судами неодноразово. Ухвалою Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 16 листопада 2017 року в задоволенні скарги відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на неповне з'ясування обставин справи, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, ставить питання про скасування оскаржуваної ухвали та ухвалення нового судового рішення про задоволення вимог скарги у повному обсязі.

Колегія суддів звертає увагу, що про час та місце слухання даної справи апеляційним судом учасники справи повідомлені належним чином у відповідності до вимог ст. 128-130 ЦПК України, що підтверджується письмовою розпискою скаржника ОСОБА_2, заінтересованої особи ОСОБА_4, а також телефонограмою Першотравенському міському ВДВС ГТУЮ у Дніпропетровській області (а.с. 192, 193-195).

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали місцевого суду в межах вимог скарги і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, оскаржувану ухвалу скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення скарги ОСОБА_2, виходячи з наступного.

Встановлено судом та стверджується зібраними у справі доказами, що на примусовому виконанні Першотравенського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській знаходиться зведене виконавче провадження №51488779 з виконання виконавчого листа №186/1317/15-ц, виданого 24 грудня 2015 року Першотравенським міським судом Дніпропетровської області, про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 заборгованості за договором позики в розмірі 20819,47 грн. та виконавчого листа №0430/1989/2012, виданого 28 листопада 2013 року Першотравенським міським судом Дніпропетровської області, про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 заборгованості за договором позики в розмірі 36582,22 грн. (а.с. 23-34, 108-122).

Судом першої інстанції також встановлено, що державний виконавець 22.06.2016 року здійснив запити до Пенсійного фонду України та Державної податкової служби України, на виконання яких були надані відповіді про відсутність у боржника ОСОБА_2 рахунків у фінансових установах, відсутність інформації про працевлаштування за трудовим або цивільно-правовим договором, а також відсутність інформації про отримання боржником пенсії (а.с. 110, 111).

Також, згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №62517952 від 01 липня 2016 року, здійсненої Першотравенським міським ВДВС, у власності боржника ОСОБА_2 перебуває нерухоме майно - 1/3 частка квартири, яка знаходиться за адресою АДРЕСА_1 (а.с. 114-116).

У встановлений законом семиденний строк рішення суду добровільно боржником ОСОБА_2 не виконані, тому 16 червня 2016 року ОСОБА_4 звернулась до Першотравенського ВДВС із заявою про накладення арешту на рухоме та нерухоме майно боржника ОСОБА_2

Постановою головного державного виконавця Першотравенського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Гончаренко Г.М. від 01 липня 2016 року було накладено арешт на все майно боржника ОСОБА_2 в межах суми звернення стягнення 56601,69 грн. (а.с. 31, 117).

13 липня 2016 року, після вирішення питання щодо накладення арешту, державним виконавцем було здійснено запит до Державної податкової служби України про джерела отримання доходів боржника ОСОБА_2, однак згідно відповіді № від 14.07.2016 року інформації стосовно сум доходів відсутня (а.с. 111).

Відповідно до листа Територіального сервісного центру №1247 Регіонального сервісного центру в Дніпропетровській області МВС України №31/4-1247/2254 від 20.07.2016 року, згідно комп'ютерних баз даних автотранспорт за громадянином ОСОБА_2 не зареєстрований (а.с. 112).

Встановлено, що у зв»язку з виконанням постанови державного виконавця про накладення арешту на все майно боржника ОСОБА_2 в межах суми стягнення 56601,69 грн. - фактично арешт накладено на наступне майно боржника:

- 1/3 частка квартири АДРЕСА_1

- 1/3 частка квартири АДРЕСА_2;

- 1/3 частка приміщення міні-маркету «ІНФОРМАЦІЯ_1» в будинку АДРЕСА_4

- 1/3 частка квартири АДРЕСА_3, що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №103942811 від 16.11.2017 року (а.с. 120-122).

Судом першої інстанції також оглянуто зведене виконавче провадження №51541484 та встановлено, що окрім виходу 02 вересня 2016 року державного виконавця за адресою мешкання боржника, з 01 липня 2016 року з моменту накладення арешту на все майно боржника ОСОБА_2, жодних виконавчих дій направлених на опис, вилучення, оцінку та примусову реалізацію арештованого майна боржника не проводилося (а.с. 119).

Відповідно до ст. 383 ЦПК України, в редакції, що діяла по 14.12.2017 року, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Статтею 447 ЦПК України, в редакції, що діє з 15.12.2017 року, встановлено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Згідно з ч.2, ст. 451 ЦПК України, в редакції, що діє з 15.12.2017 року, у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Відповідно до ч. 1 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» N606-XIV від 21 квітня 1999 року, в редакції, чинній на час спірних правовідносин, державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Пунктом 5 частини 3 статті 11 зазначеного вище Закону передбачено, що державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку.

Відповідно до ст. 33 Закону України "Про виконавче провадження", в редакції, чинній на час спірних правовідносин, у разі якщо в органі державної виконавчої служби відкрито кілька виконавчих проваджень про стягнення коштів з одного боржника, вони об'єднуються у зведене виконавче провадження і на майно боржника накладається арешт у межах загальної суми стягнення, виконавчого збору і можливих витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій.

Згідно з частинами 1 та 2 ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження», діючого на час спірних правовідносин, передбачено зокрема, що звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації; стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у гривнях та іноземній валюті, інші цінності, у тому числі кошти на рахунках і вкладах боржника у банках та інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах у депозитарних установах.

Частиною 5 ст. 52 вказаного Закону встановлено, що у разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення невідкладно звертається також на належне боржнику інше майно, за винятком майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення. Звернення стягнення на майно боржника не зупиняє звернення стягнення на кошти боржника. Боржник має право запропонувати ті види майна чи предмети, на які необхідно в першу чергу звернути стягнення. Черговість стягнення на кошти та інше майно боржника остаточно визначається державним виконавцем.

Положеннями частини 6 вказаної вище статті встановлено, що стягнення на майно боржника звертається в розмірі і обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження. У разі якщо боржник володіє майном спільно з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням державного виконавця.

Відповідно до ч. 2 ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження», діючого на час спірних правовідносин, арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем, зокрема, шляхом винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

Також згідно ч. 8 ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження», в редакції, чинній на час спірних правовідносин, державний виконавець проводить перевірку майнового стану боржника не пізніше наступного робочого дня після закінчення строку для самостійного виконання. У подальшому така перевірка проводиться державним виконавцем кожні два тижні - щодо виявлення рахунків боржника, кожні три місяці - щодо виявлення нерухомого та рухомого майна боржника та його майнових прав, отримання інформації про доходи боржника.

Статтею 41 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

За змістом статті 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом N475/97-ВР від 17.07.97 року, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Виходячи з викладеного, надавши належної оцінки представленим у справі доказам, у їх сукупності; встановивши факт явної неспівмірності накладення арешту на частки у праві власності щодо чотирьох об'єктів нерухомого майна у м. Першотравенську Дніпропетровської області із розміром боргу за зведеним виконавчим провадженням в загальній сумі 56601,69 грн.; враховуючи непредставлення суб»єктом оскарження доказів щодо здійснення з вересня 2016 року до цього часу будь-яких дій, що спрямовані на виконання судового рішення (перевірки матеріального положення боржника, проведення опису арештованого майна, визначення його вартості, тощо), - колегія вважає за необхідне скаргу ОСОБА_2 задовольнити, визнавши незаконною та скасувавши постанову головного державного виконавця Першотравенського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 01.07.2016 року у виконавчому провадженні №51488779, якою накладено арешт на все майно, належне на праві власності ОСОБА_2

Колегія наголошує про недопустимість незаконного порушення права особи на мирне володіння своїм майном, враховуючи, що оскаржуваною постановою вжито арешт всього наведеного вище нерухомого майна скаржника.

Висновок місцевого суду про відмову у задоволенні скарги у зв»язку з тим, що боржник не висловила пропозиції щодо черговості звернення стягнення на арештоване майно - є безпідставним та не спростовує факту неспівмірності вжитих заходів забезпечення із розміром боргу.

Суд звертає увагу, що, відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З урахуванням наведеного, колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволення скарги ОСОБА_2 на постанову державного виконавця про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

Колегія звертає увагу, що державний виконавець не позбавлений можливості вирішити питання щодо накладення арешту на майно боржника, у межах вищевказаного виконавчого провадження, з урахуванням принципу співмірності та у відповідності до вимог ЗУ "Про виконавче провадження".

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 376, 381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2- задовольнити.

Ухвалу Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 16 листопада 2017 року - скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Скаргу ОСОБА_2 на постанову державного виконавця відділу державної виконавчої служби Першотравенського міського управління юстиції про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження - задовольнити.

Визнати незаконною та скасувати постанову головного державного виконавця Першотравенського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 01 липня 2016 року у виконавчому провадженні №51488779, якою накладено арешт на все майно, належне на праві власності ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1).

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду.

Головуючий

Судді