Справа № 459/1070/17 Головуючий у 1 інстанції: Рудаков Д.І.
Провадження № 22-ц/783/6283/17 Доповідач в 2-й інстанції: Шеремета Н. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 вересня 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді: Шеремети Н.О.

суддів: Ванівського О.М., Цяцяка Р.П.

секретаря: Цапа П.М.

з участю: представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3,

прокурора Заяць І.Є.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 23 серпня 2017 року, -

ВСТАНОВИЛА:

представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 звернувся в суд з позовом до Генеральної прокуратури України, Міністерства внутрішніх справ України, Державного казначейства України про стягнення за рахунок державного бюджету на користь позивача завданої йому майнової шкоди у розмірі 6456000.00 грн., стягнення за рахунок державного бюджету коштів, витрачених на правову допомогу в розмірі 10000.00 грн., стягнення за рахунок державного бюджету в рахунок відшкодування 300000.00 грн.моральної шкоди.

Оскаржуваним рішенням у задоволенні позову відмовлено.

Рішення в апеляційному порядку оскаржив представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3,вважає, що рішення суду ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права при неповно з'ясованих обставинах, що мають значення для справи, а висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи. В апеляційній скарзі зазначає, що 19.06.2010 року слідчим СВ Сокальського РВ ГУМВС України у Львівській області Корчевським В.В. порушено кримінальну справу № 128-1256 за фактом шахрайських дій, вчинених відносно ОСОБА_6, і ще до порушення кримінальної справи 10.06.2010 року, слідчим Корчевським В.В., було вилучено технологічне обладнання по виготовленню поролону загальною вартістю 240000.00 дол. США. Дане обладнання було демонтоване і автомобілями вивезене в м. Червоноград, вул. Львівська, 36 та передане на відповідальне зберігання ОСОБА_6 21 червня 2010 року, слідчим Корчевським В.В., винесено постанову про накладення арешту на технологічну лінію по виробництву поролону, що є приватною власністю ОСОБА_2 Постановою від 29 серпня 2013 року кримінальне провадження на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України закрито, але майно, на яке було накладено арешті і яке було вилучено слідчим, його власнику не повернуте. Апелянт неодноразово звертався в органи прокуратури всіх рівнів, в органи Міністерства внутрішніх справ України всіх рівнів з вимогою повернути майно, що йому належить, але правоохоронні органи ігнорували законні вимоги, і майно залишилось неповернутим. Крім цього зазначає, що шкода завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою за рахунок Державного бюджету України і в даному випадку відповідачем є саме Держава Україна. З вищенаведених підстав апелянт просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на підтримання доводів апеляційної скарги, заперечення прокурора Заяць І.Є. щодо задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч.3 та ч.4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. ч. 6, 7 ст.1176 ЦК України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом, яким є Закон України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно - розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» від 01.12.1994 №266/94-ВР.

Порядок відшкодування шкоди,завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно - розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду врегульовано також Положенням про застосування Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно - розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», затвердженим наказом Міністерства юстиції, Генеральної прокуратури, Міністерства фінансів України від 04.03.1996 року №6/5/3/41.

Зважаючи на те, що спірні правовідносини виникли з приводу відшкодування шкоди, завданої позивачу внаслідок незаконного накладення арешту на майно, такі врегульовані Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», і Положенням про застосування Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно - розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».

Пункт 1 ч.1 ст. 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», передбачає, що відповідно до положень цього Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок: незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян.

У випадках, зазначених у частині 1 цієї статті завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно - розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду. (ч.2 ст. 1 Закону).

Згідно з положеннями п.2 ч.1 ст. 2 Закону право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати.

У наведених в статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються): 1) заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій; 2) майно ( в тому числі гроші, грошові вклади і відсотки по них, цінні папери та відсотки по них, частка у статутному фонді господарського товариства, учасником якого був громадянин, та прибуток, який він не отримав відповідно до цієї частки, інші цінності), конфісковане або звернене в доход держави судом, вилучене органами досудового розслідування, органами, які здійснюють оперативно - розшукову діяльність, а також майно, на яке накладено арешт; 4) суми, оплачені громадянином у зв»язку з поданням йому юридичної допомоги; 5) моральна шкода.

Ч. ч. 2, 4 ст. 4 вищезгаданого Закону передбачає, що майно, зазначене в пункті 2 статті 3 цього Закону, повертається в натурі, а в разі неможливості повернення в натурі його вартість відшкодовується за рахунок тих підприємств, установ, організацій, яким воно передано безоплатно. Вартість майна визначається за цінами, що діють на момент прийняття рішення про відшкодування шкоди. У разі пошкодження майна завдана шкода відшкодовується повністю.

Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно - розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв»язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. (ч.5,6 ст. 4 Закону).

Пункт 14 Положення про застосування Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно - розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», передбачає, що відповідно до ч.2 ст. 4 Закону майно, зазначене в п.2 ст. 3 Закону, в тому числі майно, на яке накладено арешт, повертається в натурі тією установою або органом, у якого воно знаходиться. У разі, коли повернення майна в натурі неможливе, за рахунок підприємств, установ, організацій, яким воно було передано безоплатно, відшкодовується його вартість. У випадках, коли майно було знищене, втрачене або пошкоджене під час знаходження у розпорядженні органу дізнання, попереднього слідства, прокуратури чи суду, з вимогою про відшкодування вартості майна громадянин має право звернутися до цих органів, а якщо неможливість повернення майна в натурі виникла після передачі його фінансовому органу, вимога пред»являється до цього органу. Якщо вимога про повернення майна або відшкодування його вартості у безспірному порядку не задоволена або громадянин не згідний з прийнятим рішенням, він має право звернутися до суду в порядку позовного провадження.

Судом першої інстанції встановлено, що 19.06.2010 року слідчим СВ Сокальського РВ ГУМВС України у Львівській області Корчевським В.В. порушено кримінальну справу №128-1256 за фактом вчинення шахрайських дій відносно ОСОБА_6,

Постановою слідчого СВ Сокальського РВ ГУМВС України у Львівській області Корчевського В.В. від 21.06.2010 року, тобто, ще до порушення кримінальної справи, слідчим накладено арешт на майно, що знаходиться у м. Великі мости Сокальського району Львівської області, а саме: на технологічну лінію по виробництву поролону, яка 16.02.2006 року була передана ОСОБА_2 у заставу ПАТ «Родовід Банк», вказане арештоване майно передано на відповідальне зберігання (кому у постанові слідчого не зазначено), і яка ще до порушення кримінальної справи, 10.06.2010 року, була вилучена слідчим Корчевським В.В.

З розписки, даної ОСОБА_6 слідчому Корчевському В.В., яка міститься у матеріалах кримінального провадження №0000524, вбачається, що 10.06.2010 року на території ЧЗЗБВ прийнято під охорону на відповідальне зберігання обладнання (технологічну лінію по виробництву поролону).

Постановою від 29.08.2013 року підтверджується закриття кримінального провадження на підставі п.2 ч.1 ст. 284 КПК України.

Ухвалою слідчого - судді Сокальського районного суду Львівської області від 23.09.2016 року скасовано арешт, накладений постановою слідчого СВ Сокальського РВ ГУМВС України у Львівській області Корчевського В.В. від 21.06.2010 року.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, майно, на яке було накладено арешт і яке було передане на відповідальне зберігання ОСОБА_6, його власнику, ОСОБА_2, не повернуто, що і було підставою для звернення до суду з даним позовом.

Обгрунтовуючи позовні вимоги про стягнення з відповідачів 6456000.00 грн., позивач посилався на те, що візуальним оглядом майна, що знаходиться в м. Червоноград, вул. Львівська, 36, встановлено, що половина обладнання, переданого на зберігання ОСОБА_6, відсутня, а решта обладнання, яка залишилась, фізично знищена і до подальшої експлуатації не придатна, зазначає перелік відсутнього (викраденого) майна: комп»ютер залив очної машини; насос для подачі хімічної рідини 1 шт.; насоси для подачі води 2 шт.; теплові датчики 2 шт.; комп»ютер різальної машини; кабель високої напруги 35 м; електромотори 2 шт.; тефлонові насоси 2 шт., а решту обладнання знищене і використовувати його за призначенням неможливо.

Тобто, позовні вимоги про стягнення майнової шкоди, завданої викраденням частини майна, а також пошкодженням частини майна (технологічна лінія по виробництву поролону), переданого на відповідальне зберігання ОСОБА_6, позивач обґрунтовує лише побаченим внаслідок візуального огляду, належних доказів на підтвердження відсутності частини майна, пошкодження майна, неможливості використання майна за призначенням, позивач суду не надав, з клопотанням про призначення експертизи для визначення оцінки вартості технологічної лінії по виробництву поролону, яка залишилась, для з»ясування можливості чи неможливості подальшого використання майна за призначенням, для з»ясування тверджень позивача про відсутність майна, як такого, до суду не звертався.

Завдану майнову шкоду у розмірі 6456000.00 грн. позивач обґрунтовує відсутністю частини майна, а також пошкодженням частини майна, однак всупереч вимогам ст. 81 ЦПК України, не надав ні суду першої інстанції, ні суду апеляційної інстанції належних та допустимих доказів на підтвердження саме такого розміру завданої шкоди, не вказав з чого виходив, визначаючи саме такий розмір майнової шкоди 6456000.00 грн., не зазначив розрахунок майнової шкоди саме у такому розмірі.

Обгрунтовуючи позовні вимоги про відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок накладення арешту на майно, зазначивши перелік відсутнього майна, позивач не зазначив вартість цього майна, визначивши в загальному розмір майнової шкоди у розмірі 6456000.00 грн.

Тобто, розмір майнової шкоди, яку ОСОБА_2, просить стягнути за рахунок державних коштів з Державної казначейської служби України, позивачем, всупереч вимогам ст. 81 ЦПК України, не підтверджено належними та допустимими доказами.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Статтею 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Частина 6 ст. 81 ЦПК України передбачає, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів цивільної справи розмір майнової шкоди 6456000.00 грн., який повинен довести позивач, грунтується лише на припущеннях позивача, який, всупереч вимогам ст. 81 ЦПК України, не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження розміру майнової шкоди.

З врахуванням того, що цивільним законодавством передбачено, що саме позивач повинен довести розмір завданої йому майнової шкоди, з врахуванням норм цивільного процесуального законодавства про те, що такий розмір має бути доведено належними та допустимими доказами, і такий не може ґрунтуватися на припущеннях, колегія суддів доходить висновку про те, що розмір майнової шкоди саме 6456000.00 грн., позивачем не доведено.

Крім цього, як вбачається з письмових пояснень Прокуратури Львівської області від 08.06.2018 року № 05/2-861 вих.-18, постановою заступника керівника Червоноградської місцевої прокуратури Львівської області від 01.06.2018 року скасовано постанову слідчого Сокальського ВП Червоноградського ВП ГУ НП у Львівській області Дещиці І.Р. від 29.08.2014 року про закриття кримінального провадження №0000524 від 21.06.2013 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 190 КК України. Під час досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні слідчим СВ Сокальського ВП Червоноградського ВП ГУ НП у Львівській області 07.06.2018 року на підставі ухвали слідчого - судді проведено обшук на території ПрАТ «Червоноградський завод залізобетонних виробів» в и. Червонограді по вул. Львівській, 36 виявлено обладнання технологічної лінії по виготовленню поролону, яке раніше знаходилося в ОСОБА_2 та перебувало у банківській заставі. У зв»язку із неможливістю вилучення через громіздкість обладнання, таке передано на відповідальне зберігання службовим особам вказаного товариства

Наведеним спростовуються доводи апелянта про відсутність арештованого майна.

Листом старшого слідчого Сокальського ВП Червоноградського ВП ГУ НП у Львівській області Дещиці І.Р. №4017 від 07.06.2018 року, яке отримав ОСОБА_3, представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 повідомлено про те, що 07.06.2018 року проведено вилучення із відповідального зберігання ОСОБА_8 технологічну лінію по виготовленню поролону, яка належить ОСОБА_2, дану лінію передано на відповідальне зберігання ОСОБА_9 та ОСОБА_10, а тому ОСОБА_2 та його представник вправі прибути в Сокальське відділення поліції для подальшого передання їм на відповідальне зберігання даної лінії по виготовленню поролону.

Однак, як з»ясовано судом апеляційної інстанції, ОСОБА_11, його представник відмовилися від її отримання, мотивуючи її фізичним знищенням та неможливістю подальшого її використання за призначенням, однак такі їх твердження, всупереч вимогам ст. 81 ЦПК України, не доведено позивачем належними та допустимими доказами.

ОСОБА_2 звернувся з позовними вимогами до Генеральної прокуратури України, Міністерства внутрішніх справ України та Державного казначейства України, хоча в прохальній частині позовної заяви просив стягнути майнову, моральну шкоду, кошти, затрачені на правову допомогу за рахунок державного бюджету з Державного казначейства України. Зазначивши відповідачами Генеральну прокуратуру України, Міністерство внутрішніх справ України та Державне казначейство України, не вказав у якому солідарному чи іншому порядку підлягає стягненню завдана шкода.

Що стосується позовної вимоги про стягнення моральної шкоди, завданої незаконним переслідуванням, то колегія суддів зазначає, що постановою заступника керівника Червоноградської місцевої прокуратури Львівської області від 01.06.2018 року постанову слідчого Сокальського ВП Червоноградського ВП ГУ НП у Львівській області Дещиці І.Р. від 29.08.2014 року про закриття кримінального провадження №0000524 від 21.06.2013 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 190 КК України, скасовано.

З врахуванням вищенаведеного, положень Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно - розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», Положення про застосування Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно - розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», суд першої інстанції підставно та обґрунтовано відмовив у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Стаття 375 ЦПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки оскаржуване рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, апеляційна скарга представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3, не підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч. 1 ст. 374, ст. ст. 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 - залишити без задоволення.

Рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 23 серпня 2017 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 07.09.2018 року.

Головуючий: Шеремета Н.О.

Судді: Ванівський О.М.

Цяцяк Р.П.