Постанова

Іменем України

04 квітня 2018 року

м. Київ

справа № 653/2176/15-ц

провадження № 61-8892св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Білоконь О. В. (суддя-доповідач), Синельникова Є. В., Хопти С. Ф., Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 ,

відповідач - товариства з обмеженою відповідальністю «Українське грецьке сільськогосподарське підприємство «Афіни»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_13 , ОСОБА_22 , ОСОБА_24 , подану представником ОСОБА_25 на рішення Апеляційного суду Херсонської області у складі колегії суддів: Чиркової К. Г., Пузанової Л. В., Фурман Т. Г., від 19 липня 2016 року,

В С Т А Н О В И В :

У серпні 2015 року позивачі звернулись до суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Українське грецьке сільськогосподарське підприємства «Афіни» (далі - ТОВ «УГСП «Афіни») про внесення змін до договорів оренди землі.

Позовна заява мотивована тим, що 02 січня 2009 року вони уклали з відповідачем договори оренди належних їм на праві власності земельних ділянок строком на 10 років, із визначенням орендної плати у розмірі 3 % від нормативної грошової оцінки землі.

Пунктом 13 вказаних договорів оренди передбачено, що один раз на два роки орендна плата буде переглядатися, в тому числі і у разі підвищення цін, тарифів (також внаслідок інфляції).

Вказували на те, що у травні 2015 року вони направили на адресу ТОВ «УГСП «Афіни» письмові пропозиції про зміну розміру орендної плати з 3 % до 4 % від нормативної грошової оцінки земельних ділянок, однак відповідач відмовився змінити орендну плату.

Зазначали, що за період дії договорів орендна плата не переглядалася.

Як на підставу збільшення розміру орендної плати, посилалися на інфляційні процеси, зростання цін, підвищення тарифів на електроенергію, водопостачання, що призвело до удорожчання проживання.

З урахуванням зазначеного, позивачі просили внести зміни до пункту 9 договорів оренди землі, визначивши розмір орендної плати на рівні 4 % від нормативної грошової оцінки землі.

Рішенням Генічеського районного суду Херсонської області у складі судді Калімбета Л. І. від 24 вересня 2015 року позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_15 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_26 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 задоволено.

Внесено зміни до пункту 9 типових договорів оренди землі, що були укладені з ТОВ «УГСП «Афіни» та позивачами 02 січня 2009 року, та зареєстровані у Генічеському районному окрузі Херсонської регіональної філії Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» (далі - ДП «Центр державного земельного кадастру») 01 квітня 2009 року, визначивши розмір ставки орендної плати на рівні 4 % від нормативної грошової оцінки землі.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що оскільки договорами оренди земельних ділянок визначені істотні умови, за якими розмір орендної плати переглядається раз на два роки, а тому позивачі мають право вимагати збільшення розмірів орендної плати у випадках, визначених укладеними між сторонами договорами, проте з 2009 року розмір орендної плати не переглядався.

Справа судом апеляційної інстанції розглядалась неодноразово.

Останнім рішенням Апеляційного суду Херсонської області від 19 липня 2016 року апеляційну скаргу ТОВ «УГСП «Афіни» задоволено, рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення. У задоволенні позову ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_15 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_26 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 відмовлено.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи у задоволенні позову, суд апеляційної інстанції, виходив із того, відповідач дотримувався умов договорів оренди, не порушував строків виплати орендної плати, орендна плата нараховувалася і виплачувалася відповідачем з 2009 року по 2015 рік у збільшеному розмірі з урахуванням індексу інфляції та індексації оцінки вартості землі. Також судом апеляційної інстанції враховано, що позивачі відмовились від пропозиції відповідача укласти додаткові угоди щодо збільшення розміру орендної плати до 3,5 % від нормативної грошової оцінки землі, а також те, що у відповідача відсутня фінансова можливість сплачувати орендну плату у визначеному позивачами розмірі - 4 % від нормативної грошової оцінки землі.

У серпні 2016 року ОСОБА_1 , ОСОБА_13 , ОСОБА_22 , ОСОБА_24 , в особі представника ОСОБА_25 , подали до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просили скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що укладеними договорами оренди передбачено раз на два роки переглядати розмір орендної плати, такий випадок настав 01 січня 2015 року. У той же час, індексація - це щорічний перерахунок вартості земельної ділянки у випадку збільшення коефіцієнту індексації, який затверджується щорічно у випадку інфляції за попередній рік. Договорами передбачено індексування вартості земельної ділянки автоматично, без внесення будь-яких змін. Отже, через розширене тлумачення, судом апеляційної інстанції до правовідносин щодо проведення індексації помилково застосована частина друга статті 651 ЦК України, яка не поширюється на індексацію внаслідок інфляції та індексацію оцінки вартості землі.

Також вказували на те, що суд апеляційної інстанції без будь-яких розрахунків встановив відсутність фінансової можливості у відповідача для збільшення розміру орендної плати у визначеному позивачами розмірі.

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

20 лютого 2018 року справа передана до Верховного Суду.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржуване рішення апеляційного суду ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Судами установлено, що 02 січня 2009 року між позивачами та ТОВ «УГСП «Афіни» були укладені договори оренди, за умовами яких позивачі передали в оренду відповідачу належні їм на праві власності земельні ділянки строком на 10 років.

Вказані договори зареєстровані у Генічеському районному окрузі Херсонської регіональної філії ДП «Центр державного земельного кадастру», про що у Державному реєстрі земель вчинено записи.

Пунктами 9, 10 вказаних договорів передбачено, що розмір орендної плати визначено в сумі 3 % від нормативної грошової оцінки земельних ділянок, а обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції.

Пунктом 13 договорів передбачено перегляд розміру орендної плати раз у два роки у разі підвищення цін, тарифів, у тому числі внаслідок інфляції.

Також установлено, що із часу укладення договорів оренди розмір орендної плати не переглядався.

15, 16 травня 2015 року на адресу ТОВ «УГСП «Афіни» позивачами направлено письмові пропозиції про зміну розміру орендної плати з 3 % до 4 % від нормативної грошової оцінки земельних ділянок.

ТОВ «УГСП «Афіни», у свою чергу, запропонувало позивачам укласти додаткові угоди про пролонгацію договорів на десять років, у яких передбачити, у тому числі, збільшення розміру орендної плати до 3,5 % від нормативної грошової оцінки земельних ділянок, від укладення яких позивачі відмовились.

Згідно із частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.

Частиною першою статті 627 ЦК України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно зі статтею 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною другою цієї статті визначено, що договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї зі сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Відповідно до статті 30 Закону України «Про оренду землі» зміна умов договору оренди землі здійснюється за взаємною згодою сторін. У разі недосягнення згоди щодо зміни умов договору оренди землі спір вирішується в судовому порядку.

Згідно з частиною першою статті 15 Закону «Про оренду землі» однією з істотних умов договору оренди землі є орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату.

Відповідно до частини другої статті 21 Закону України «Про оренду землі» розмір, форма та строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди землі. Аналогічний порядок передбачений також статтею 19 Закону України «Про плату за землю».

Частиною другою статті 23 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що орендна плата за земельні ділянки, які перебувають у власності фізичних і юридичних осіб, переглядається за згодою сторін.

Пунктами 9, 10 вказаних договорів передбачено, що розмір орендної плати визначено в сумі 3 % від нормативної грошової оцінки земельних ділянок, а обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції.

Пунктом 13 договорів передбачено перегляд розміру орендної плати раз у два роки у разі: зміни умов господарювання, передбачених договором; зміни розмірів земельного податку, підвищення цін, тарифів, у тому числі внаслідок інфляції; погіршення стану орендованої земельної ділянки не з вини орендаря, що підтверджено документами; в інших випадках передбачених законом.

Тобто, умови договору оренди землі не зобов`язують сторони вносити зміни до договору, зокрема, збільшувати чи зменшувати розмір орендної плати, а лише зобов`язують за певних обставин переглянути умови договору.

Звертаючись до суду з позовом про зміну розміру орендної плати на рівні 4 % від нормативної грошової оцінки позивачі, як на підставу збільшення розміру орендної плати, посилалися на інфляційні процеси, зростання цін, підвищення тарифів на електроенергію, водопостачання, що призвело до удорожчання проживання.

Зазначені обставини щодо підвищення цін, тарифів, у тому числі внаслідок інфляції, як підстава для перегляду умов договорів стосуються обох сторін договору, а не лише позивачів.

Крім того, як правильно встановлено судами, орендна плата позивачам нараховувалась і виплачувалася відповідачем з 2009 року по 2015 рік з урахуванням індексу інфляції та індексації оцінки вартості землі та фактично з 2009 року збільшилася майже у два рази (а. с. 79-81 т. 2).

Установивши, що відповідач дотримувався умов договорів оренди, не порушував строків виплати орендної плати, орендна плата нараховувалася і виплачувалася відповідачем з 2009 року по 2015 рік у збільшеному розмірі з урахуванням індексу інфляції та індексації оцінки вартості землі, а також враховуючи принцип рівності сторін і те, що у відповідача відсутня фінансова можливість сплачувати орендну плату у 4 % від нормативної грошової оцінки землі, суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про відсутність правових підстав для внесення змін до пункту 9 договорів оренди землі.

Доводи позивачів про те, що судом апеляційної інстанції застосовано до спірних правовідносин частина друга статті 651 ЦК України, яка не підлягає застосуванню, є помилковими, оскільки вказана норма права регулює правовідносини щодо зміни договору за рішенням суду на вимогу однієї зі сторін, зокрема, у випадках, передбачених договором.

Доводи касаційної скарги про те, що суд апеляційної інстанції без будь-яких розрахунків встановив відсутність фінансової можливості у відповідача для збільшення розміру орендної плати у визначеному позивачами розмірі, є безпідставними та спростовуюся матеріалами справи.

Так, матеріали справи містять докази на підтвердження того, що з 2009 по 2015 років відбулось суттєве підвищення вартості електричної енергії для юридичних осіб, водопостачання, збільшення розміру податків, що сплачуються до бюджету, які підтверджують підвищення виробничих витрат при здійсненні обробки земельних ділянок та фінансову неможливість товариства для збільшення розміру орендної плати (а. с. 31-54 т. 2).

З огляду на вищевикладене доводи касаційної скарги не знайшли свого підтвердження та не дають підстав для висновку про неправильне застосування норм матеріального права та порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а рішення апеляційного суду - без змін.

Керуючись статтями 400, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_13 , ОСОБА_22 , ОСОБА_24 , подану представником ОСОБА_25 , залишити без задоволення.

Рішення Апеляційного суду Херсонської області від 19 липня 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник
Судді: О. В. Білоконь Є. В. Синельников С. Ф. Хопта Ю. В. Черняк