Справа № 369/9416/18
Провадження №4-с/369/107/18
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.08.2018 м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі:

головуючої судді Пінкевич Н.С.,

за участі секретаря Головатюк В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за скаргою ОСОБА_1, заінтересована особа: Києво-Святошинський районний відділ державної виконавчої служби ГТУЮ у Київській області, ОСОБА_2 про визнання неправомірною бездіяльність державного виконавця, визнання дій державного виконавця такими, що унеможливлюють виконання рішення, визнання неправомірною постанову, зобов"язання усунути порушення,

в с т а н о в и в:

У серпні 2018 року заявник ОСОБА_1 звернувся зі скаргою до суду. Свої вимоги мотивував тим, що 09.09.2014 року Києво-Святошинським районним судом Київської області було ухвалено рішення по цивільній справі № 369/7102/14-ц, яким позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди задоволено частково, а саме стягнуто з відповідача 120593,46 грн. На виконання рішення виданий виконавчий лист. Виконавчий лист предявлений скаржником до Києво-Святошинського РВ ДВС ГТУЮ у Київській області на примусове виконання 15.02.2017 року.

17.02.2017 року Києво-Святошинським РВ ДВС ГТУЮ у Київській області відкрито виконавче провадження №53418340.

09.11.2017 року винесено постанову про арешт майна боржника.

09.11.2017 року винесено постанову про розшук майна боржника.

20.02.2018 року винесено постанову про арешт коштів боржника.

25.06.2018 року винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачеві. Дану постанову винесено у звязку з тим, що заходи щодо виявлення майна боржника виявились безрезультатними: виходом державного виконавця за адресою, вказаною в виконавчому документі двері ніхто не відчинив, боржника та належного йому майна не розшукано. Згідно з відповідями ДФС та ПФУ боржник офіційно не працює та не перебуває на пенсійному обліку. Згідно інформаційної довідки з Реєстра нерухомого майна за боржником на праві приватної власності не зареєстровано. Згідно відповіді МВС України за боржником на праві приватної власності не зареєстровано транспортні засоби. На майно боржника накладено арешт.

Будь- яких інших дій спрямованих на примусове виконання рішення, державним виконавцем не здійснено.

Тому, скаржник вважає, що державний виконавець ДВС під час здійснення виконавчого провадження допустив неправомірні дії та рішення, що є прямим порушенням його законних прав та інтересів.

Як вбачається з оскаржуваної постанови виконавець, відкривши виконавче провадження, частково робив запити, виносив постанови та повернув виконавчий лист.

Проте, зі змісту постанови не зрозуміло, чому боржник не виконує рішення суду, та які міри щодо виконання цього рішення боржником здійснював державний виконавець, крім винесення постанов.

Тобто в матеріалах виконавчого провадження не міститься доказів вжиття державним виконавцем ДВС заходів, спрямованих на виконання судового рішення.

Скаржник просив суд: визнати неправомірною бездіяльність державного виконавця Києво-Святошинського районного ВДВС Головного територіального управління юстиції у Київській області ОСОБА_3 під час примусового виконання рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 09.09.2014 року у справі № 369/7102/14-ц (провадження № 2/369/3032/14); визнати дії державного виконавця Києво-Святошинського районного відділу ДВС ГТУЮ в Київській області ОСОБА_3 такими, що унеможливлюють виконання рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 09.09.2014 року у справі №369/7102/14-ц; визнати неправомірною та скасувати постанову про повернення виконавчого документа стягувачу ВП № 53418340 від 25.06.2018, винесену державним виконавцем Києво-Святошинського районного відділу державної виконавчої служби ГТУЮ у Київській області ОСОБА_3

У судове засідання скаржник ОСОБА_1 не зявився. Подав суду заяву про розгляд справи в його відсутність. Подану скаргу підтримав та просив задоволити.

У судове засідання ОСОБА_2 не зявився. Причини неявки суду невідомі, клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Конверт з повісткою не отримав, повернувся до суду з відміткою «за закінченням встановленого строку зберігання».

У судове засідання представник Києво-Святошинського районного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управлінь юстиції у Київської області не зявивсь. Про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення. Клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Будь-яких заперечень суду не подали, матеріали виконавчого провадження суду також не надано, не вказали і причини неможливості їх подання.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що скарга не підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 80 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

За ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню..

При розгляді справи судом встановлено, що 09.09.2014 року Києво-Святошинським районним судом Київської області було ухвалено рішення по цивільній справі № 369/7102/14-ц, яким позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди задоволено частково, а саме стягнуто з відповідача 120593,46 грн. На виконання рішення виданий виконавчий лист. Виконавчий лист предявлений скаржником до Києво-Святошинського РВ ДВС ГТУЮ у Київській області на примусове виконання 15.02.2017 року.

17.02.2017 року Києво-Святошинським РВ ДВС ГТУЮ у Київській області відкрито виконавче провадження №53418340.

09.11.2017 року винесено постанову про арешт майна боржника.

09.11.2017 року винесено постанову про розшук майна боржника.

20.02.2018 року винесено постанову про арешт коштів боржника.

25.06.2018 року винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачеві.

Рішення, дії або бездіяльність державного виконавця можуть бути оскаржені в порядку, встановленому цим Законом.

За ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення та дії виконавця, посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені протягом 10 робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів. Рішення виконавця про відкладення проведення виконавчих дій може бути оскаржене протягом трьох робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів.

Оскаржувану постанову скаржник отримав 26 липня 2018 року, а скарга до суду надійшла 02 серпня 2018 року, тому строки оскарження заявником не пропущені.

Відповідно до п.7 ч.1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ повертається стягувачу, якщо боржник - фізична особа (крім випадків, коли виконанню підлягають виконавчі документи про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом чи іншим ушкодженням здоровя, у звязку із втратою годувальника, а також виконавчі документи про відібрання дитини) чи транспортні засоби боржника, розшук яких здійснювався поліцією, не виявлені протягом року з дня оголошення розшуку.

Ст. 10 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, обєкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обовязку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Так, чинне законодавство зобовязує виконавця вживати передбачених Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Так, виконавець зобовязаний: 1) здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом; 2) надавати сторонам виконавчого провадження, їхнім представникам та прокурору як учаснику виконавчого провадження можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження; 3) розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання; 4) заявляти в установленому порядку про самовідвід за наявності обставин, передбачених цим Законом; 5) розяснювати сторонам та іншим учасникам виконавчого провадження їхні права та обовязки.

Виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право: 1) проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону; 2) проводити перевірку виконання юридичними особами незалежно від форми власності, фізичними особами, фізичними особами - підприємцями рішень стосовно працюючих у них боржників; 3) з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну; 4) за наявності вмотивованого рішення суду про примусове проникнення до житла чи іншого володіння фізичної особи безперешкодно входити на земельні ділянки, до житлових та інших приміщень боржника - фізичної особи, особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, проводити в них огляд, у разі потреби примусово відкривати їх в установленому порядку із залученням працівників поліції, опечатувати такі приміщення, арештовувати, опечатувати та вилучати належне боржникові майно, яке там перебуває та на яке згідно із законом можливо звернути стягнення. Примусове проникнення на земельні ділянки, до житлових та інших приміщень у звязку з примусовим виконанням рішення суду про виселення боржника та вселення стягувача і рішення про усунення перешкод у користуванні приміщенням (житлом) здійснюється виключно на підставі такого рішення суду; 5) безперешкодно входити на земельні ділянки, до приміщень, сховищ, іншого володіння боржника - юридичної особи, проводити їх огляд, примусово відкривати та опечатувати їх; 6) накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку; 7) накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах та органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (крім коштів на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом), на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей; 8) здійснювати реєстрацію обтяжень майна в процесі та у звязку з виконавчим провадженням; 9) використовувати за згодою власника приміщення для тимчасового зберігання вилученого майна, а також транспортні засоби стягувача або боржника за їхньою згодою для перевезення майна; 10) звертатися до суду або органу, який видав виконавчий документ, із заявою (поданням) про розяснення рішення, про видачу дубліката виконавчого документа у випадках, передбачених цим Законом, до суду, який видав виконавчий документ, - із заявою (поданням) про встановлення чи зміну порядку і способу виконання рішення, про відстрочку чи розстрочку виконання рішення; 11) приймати рішення про відстрочку та розстрочку виконання рішення (крім судових рішень), за наявності письмової заяви стягувача; 12) звертатися до суду з поданням про розшук дитини, про постановлення вмотивованого рішення про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної або іншої особи, в якої перебуває дитина, стосовно якої складено виконавчий документ про її відібрання; 13) звертатися до суду з поданням про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної або іншої особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, що належать боржникові від інших осіб; 14) викликати фізичних осіб, посадових осіб з приводу виконавчих документів, що перебувають у виконавчому провадженні. У разі якщо боржник без поважних причин не зявився за викликом виконавця, виконавець має право звернутися до суду щодо застосування до нього приводу; 15) залучати в установленому порядку понятих, працівників поліції, інших осіб, а також експертів, спеціалістів, а для проведення оцінки майна - субєктів оціночної діяльності - субєктів господарювання; 16) накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом; 17) застосовувати під час примусового виконання рішень фото- і кінозйомку, відеозапис; 18) вимагати від матеріально відповідальних і посадових осіб боржників - юридичних осіб або боржників - фізичних осіб надання пояснень за фактами невиконання рішень або законних вимог виконавця чи іншого порушення вимог законодавства про виконавче провадження; 19) у разі ухилення боржника від виконання зобовязань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобовязань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів; 20) залучати в разі потреби до проведення чи організації виконавчих дій субєктів господарювання, у тому числі на платній основі, за рахунок авансового внеску стягувача; 21) отримувати від банківських та інших фінансових установ інформацію про наявність рахунків та/або стан рахунків боржника, рух коштів та операції за рахунками боржника, а також інформацію про договори боржника про зберігання цінностей або надання боржнику в майновий найм (оренду) індивідуального банківського сейфа, що охороняється банком; 22) здійснювати інші повноваження, передбачені цим Законом.

Вимоги виконавця щодо виконання рішень є обовязковими на всій території України. Невиконання законних вимог виконавця тягне за собою відповідальність, передбачену законом.

Під час виконання рішень виконавець має право на безпосередній доступ до інформації про боржників, їхнє майно, доходи та кошти, у тому числі конфіденційної, яка міститься в державних базах даних і реєстрах, у тому числі електронних. Порядок доступу до такої інформації з баз даних та реєстрів встановлюється Міністерством юстиції України разом із державними органами, які забезпечують їх ведення.

Відповідно до ч. 5 ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

У п. 9 ч. 3 ст. 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов'язковість рішень суду.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Згідно із вимогами ЦПК України учасники виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Під час примусового виконання рішення суду, державним виконавцем були вчиненні заходи виявлення майна боржника, зокрема, шляхом направлення відповідних запитів до органів, уповноважених здійснювати реєстрацію права власності.

Здійснені заходи розшуку такого майна виявилися безрезультатними, як вказано у постанові від 25 червня 2018 року державний виконавець виніс постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві.

Однак, при розгляді скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суди повинні враховувати, що Законом України «Про виконавче провадження» передбачено заборону на зловживання процесуальними правами під час здійснення виконавчого провадження. Державний виконавець зобов'язаний вживати передбачені цим Законом заходи примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії (ч. 1 ст. 11), а особи, які беруть участь у виконавчому провадженні, зобов'язані сумлінно користуватися усіма наданими їм правами з метою забезпечення своєчасного та в повному обсязі вчинення виконавчих дій (ч. 7 ст. 12).

Згідно із ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Відповідно до роз'яснень, які містяться у п. 23 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» № 6 від 7 лютого 2014 року, при виконанні судових рішень про стягнення грошових коштів державний виконавець на підставі ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження» у першу чергу звертає стягнення на кошти боржника в гривнях та іноземній валюті, інші цінності, у тому числі кошти на рахунках і вкладах боржника у банках та інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах у депозитаріях цінних паперів, і лише за відсутності у боржника коштів і цінностей - на належне йому інше майно, за винятком того, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення.

Виносячи постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві, державний виконавець Києво-Святошинського районного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управлінь юстиції у Київської області хоч і вчиняв дії щодо виявлення майна боржника, однак першочергово не вжив усіх необхідних заходів для примусового виконання рішення суду та не перевірив наявність у боржника цінних паперів, соціальних виплат, тощо, не з'ясував чи перебуває боржник на обліку у центрі зайнятості, або чи наявне у нього майно, що знаходиться у спільній частковій власності та на яке можливо звернути стягнення.

Державним виконавцем були вчинені окремі відповідні дії щодо задоволення вимог стягувача, проте, в силу положень ст.11 Закону України «Про виконавче провадження» була проведена не вся можлива процедура здійснення державним виконавцем своїх прав та зобов'язань.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що у поданих суду запереченнях державним виконавцем не вказано мотиви не вчинення ним дій направлених на виконання рішення суду, що призвело до прийняття оспорюваної постанови.

У разі встановлення обґрунтованості скарги, суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобовязує державного виконавця або іншу посадову особу ДВС задовільними вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи.

На підставі наведеного, суд приходить до висновку, що подана скарга ОСОБА_1 є обґрунтованою, державний виконавець належних доказів на підтвердження власних заперечень не надав по виконавчому провадженню, тому подана скарга підлягає частковому задоволенню. В частині визнати дії державного виконавця Києво-Святошинського районного відділу ДВС ГТУЮ в Київській області ОСОБА_3 такими, що унеможливлюють виконання рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області слід відмовити, оскільки чинними нормами законодавства не передбачено такого способу захисту, як визнання дій державного виконавця такими, що унеможливлюють виконання рішення суду.

На підставі зазначеного та керуючись Законом України «Про виконавче провадження», інформаційним лист Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28 січня 2013 року за №24-152/0/4-13, ст. ст. 12, 81, 141, 200, 206, 263-265, 447-453 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

Скаргу ОСОБА_1, заінтересована особа: Києво-Святошинський районний відділ державної виконавчої служби ГТУЮ у Київській області, ОСОБА_2 про визнання неправомірною бездіяльність державного виконавця, визнання дій державного виконавця такими, що унеможливлюють виконання рішення, визнання неправомірною постанову, зобов"язання усунути порушення - задовольнити частково.

Визнати неправомірною бездіяльність державного виконавця Києво-Святошинського районного ВДВС Головного територіального управління юстиції у Київській області ОСОБА_3 під час примусового виконання рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 09.09.2014 року у справі № 369/7102/14-ц (провадження № 2/369/3032/14).

Визнати неправомірною та скасувати постанову про повернення виконавчого документа стягувачу ВП № 53418340 від 25.06.2018, винесену державним виконавцем Києво-Святошинського районного відділу державної виконавчої служби ГТУЮ у Київській області ОСОБА_3

В решті вимог скарги відмовити.

Ухвали, що постановлені судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирають законної сили з моменту їх підписання суддею (суддями).

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом 15 днів з дня її проголошення або складення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження , якщо апеляційна скарга подана протягом пятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повний текст ухвали виготовлено 28.08.2018 року.

Суддя Пінкевич Н.С.