Справа № 266/1203/18
Провадженя№ 2/266/532/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(ЗАОЧНЕ)

06.09.2018 року м. Маріуполь

Приморський районний суд міста Маріуполя Донецької області у складі:

головуючого судді - Курбановой Н.М.,

при секретарі Макогон С.Б.,

розглянувши в порядку спрощеного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання втратившею право користування жилим приміщенням,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовними вимогами до ОСОБА_2 про визнання втратившею право користування жилим приміщенням. Посилався на те, що він є власником квартири АДРЕСА_1 в м Маріуполі. В даній квартирі зареєстрована колишня дружина його сина - ОСОБА_2, яка є відповідачкою за даним позовом. У зазначеній квартирі відповідачка зареєстрована з 04.11.1992 року, але фактично не проживає з 19 травня 2017 року і по теперішній час, оскільки пішла з сімї та рішенням суду від 19.08.2017р. шлюб розірвано. З вказаного часу відповідачка не користується зазначеним житловим приміщенням без поважних причин, що унеможливлює тягне за собою зайві витрати по оплаті комунальних послуг. Просить визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житловим приміщенням в квартирі АДРЕСА_1 в м Маріуполі, стягнути з відповідачки понесені витрати по сплаті судового збору.

Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами.

Позивач ОСОБА_1 у судовому засіданні заявлені вимоги підтримав, пояснив, що він є єдиним власником квартири АДРЕСА_2. ОСОБА_2 це його невістка, колишня дружина його сина. 19 травня 2017 року ОСОБА_2 через сварку виїхала з квартири разом з дітьми, вивезла свої речі, мікрохвильову піч, телевізор. Вже більше року відповідачка за місцем реєстрації не мешкає. Шлюб між ними розірвано за рішенням суду. Відповідачка подавала до суду заяву про видачу судового наказу про стягнення з сина аліментів, в якій вказувала, що шлюбні стосунки припинені з 19 травня 2017 року. Син платить аліменти ОСОБА_2

Відповідачка ОСОБА_2 повідомлялася про розгляд справи у спрощеному провадженні, а також про необхідність у пятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі, надати відзив на позовну заяву із зазначенням заперечень та доказів, що підтверджують її відзив.

У відповідності до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не зявився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Відповідачка ОСОБА_2 своєчасно і належним чином повідомлена про час і місце судового розгляду справи у спрощеному порядку, не використала наданого законом права на подачу відзиву на позовну заяву, тому суд, враховуючи згоду позивача, відповідно до положень частини першої статті 280 ЦПК України, вважає можливим провести заочний розгляд справи, вирішити справу за наявними в матеріалах доказами та ухвалити заочне рішення.

Допитана у якості свідка ОСОБА_3 суду пояснила, що вона є сусідкою позивача, у його квартирі зараз проживає син. ОСОБА_4 більше року тому мешкав у квартирі з дружиною. ОСОБА_4 та його дружину відповідачку - ОСОБА_2 вона в останнє бачила приблизно у травні 2017 року.

Згідно пояснень допитаного судом свідка ОСОБА_5 судом встановлено, що вона є сусідкою ОСОБА_1, мешкає в квартирі біля 8 років. Син позивача - ОСОБА_4 з дружиною і двома дітьми мешкав у спірній квартирі біля 3 років. 19 травня 2017 року вона бачила як ОСОБА_2 вивозила свої речі з квартири та пізніше ОСОБА_4 сказав, що вони розійшлися. Більше відповідачку - ОСОБА_2 вона не бачила.

Суд, розглянувши матеріали справи, вислухавши позивача, допитавши свідків, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України власник будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів сімї, інших осіб і має право розпоряджатись своїм житлом на власний розсуд.

За ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод в здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ст. 405 ЦК України член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Крім того, статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07. 1997 року відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17.07. 1997 року "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2,4,7 та 11 до Конвенції", закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України).

Судом встановлено, що згідно договору купівлі-продажу квартири від 16.05.2014р., посвідченого приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Донецької області ОСОБА_6 зареєстрованого в реєстрі за номером № 1194, квартира АДРЕСА_1 в м Маріуполі належить на праві власності ОСОБА_1 (а.с. 4-5).

Згідно з інформацією, наданою департаментом адміністративних послуг ММР 13.03.2018р. № 07-126-0316, ОСОБА_2, 04.11.1992р.н., зареєстрована за адресою ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 6).

Відповідно до рішення Приморського районного суду м. Маріуполя від 29.08.2017р. шлюб між ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_4 (до шлюбу Кубловою) ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3, зареєстрований 08 лютого 2013 року, Жовтневим районним у місті Маріуполі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, актовий запис № 47 розірвано (а.с. 8).

Згідно з актом № 60 від 14.03.2018 року КСН «Меотида», ОСОБА_2, 04.11.1992р.н., зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4, але не проживає у квартирі з травня 2017р., місце її мешкання невідомо, про що свідчать сусіди ОСОБА_8, ОСОБА_3 (а.с. 7).

Аналізуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що право позивача порушено і підлягає захисту, а позовні вимоги ОСОБА_1 вважає за можливе задовольнити, з урахування того, що відповідачка будучи зареєстрованою в ІНФОРМАЦІЯ_5 в м Маріуполі, не проживає в квартирі понад один рік, не використовує дану квартиру за її прямим призначенням, не сплачує комунальні платежі, тому вона втратила право користування зазначеною квартирою.

Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України, у зв'язку з задоволенням позову суд стягує з відповідача на користь позивача судові витрати, а саме судовий збір в розмірі 704 грн. 80 коп.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. ст. 12, 81, 89, 130, 141, 223, 263-265, 269, 279, 280, 284 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання втратившею право користування жилим приміщенням задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 втратившею право користування житловим приміщенням, квартирою № 40 у будинку № 37 по пр. Будівельників в м Маріуполі.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 704 грн. 80 коп. (сімсот чотири грн. 80 коп.).

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення може бути оскаржено позивачем в загальному порядку до Апеляційного суду Донецької області шляхом подання в 30-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в загальному порядку. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до Апеляційного суду Донецької області.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або в разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Дата складання повного судового рішення 06.09.2018 року.

Суддя Курбанова Н. М.

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_6, РНОКПП НОМЕР_1, АДРЕСА_3, 87525

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_7, РНОКПП НОМЕР_2, АДРЕСА_4