ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 грудня 2018 року м. Чернівці

справа № 727/116/18

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Одинак О. О.

суддів Кулянди М.І., Половінкіної Н.Ю.

секретар Конецька Д.Г.

позивач ОСОБА_1 управління Державної фіскальної служби у Чернівецькій області

відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4

апеляційна скарга ОСОБА_2, в інтересах якого діє ОСОБА_5, на рішення Шевченківського районного суду міста Чернівці від 3 жовтня 2018 року,

головуючий в суді першої інстанції суддя Чебан В.М.

встановив:

В грудні 2017 року ОСОБА_1 управління Державної фіскальної служби у Чернівецькій області (далі - ГУ ДФС у Чернівецькій області) звернулося до суду з позовом.

Позивач просив визнати ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 такими, що втратили право користування службовим приміщенням, яке знаходиться по вулиці Бульвар Героїв Сталінграду, 2/25 в місті Чернівці та зобовязати відповідачів здати ключі від вказаного приміщення.

Рішенням Шевченківського районного суду міста Чернівці від 3 жовтня 2018 року позов задоволено.

Визнано ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 такими, що втратили право користування службовим житловим приміщенням, а саме: квартирою №25 в будинку №2 по вулиці Бульвар Героїв Крут (колишня вулиця Бульвар Героїв Сталінграду) у місті Чернівці.

Зобовязано ОСОБА_2 здати ключі від службового житлового приміщення, а саме: квартири АДРЕСА_1 (колишня вулиця Бульвар Героїв Сталінграду) у місті Чернівці до Головного управління ДФС у Чернівецькій області.

На вказане рішення ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову в позові.

Посилається на те, що суд першої інстанції ухвалив рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права.

У відзиві на апеляційну скаргу ГУ ДФС у Чернівецькій області просить рішення Шевченківського районного суду міста Чернівці від 3 жовтня 2018 року залишити без змін.

Посилається на те, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, а аргументи апеляційної скарги є безпідставними.

Заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити з наступних підстав.

За положеннями статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Відповідно до статті 9 ЖК УРСР, ніхто не може бути обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Згідно статтею 71 ЖК УРСР визначені підстави та строк збереження жилого приміщення за тимчасово відсутніми громадянами

Відповідно до статті 72 ЖК УРСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Відповідно до ч. 1 ст. 118 ЖК УРСР службові жилі приміщення призначаються для заселення громадянами, які у зв'язку з характером їх трудових відносин повинні проживати за місцем роботи або поблизу від нього. Жиле приміщення включається до числа службових рішенням виконавчого комітету районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів. Під службові жилі приміщення виділяються, як правило,

окремі квартири.

Відповідно до вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 264 ЦПК України визначено питання, які вирішує суд під час ухвалення рішення суду.

Ухвалюючи рішення у справі суд першої інстанції не зясував обставини, які мають значення для справи, допустив порушення норм матеріального та процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_2 з 27 лютого 2009 року по 12 червня 2012 року працював в ДПА в Чернівецькій області, що підтверджується інформацією щодо періоду перебування в трудових відносинах ОСОБА_2 з податковими органами Чернівецької області (а.с.185 т.1).

Рішенням виконавчого комітету Чернівецької міської ради від 24 листопада 2009 року №841/22 вирішено закріпити як службове житло за Державною податковою адміністрацією в АДРЕСА_2, яка складається з однієї кімнати житловою площею 12,80 кв.м. та знаходиться по бульварі ОСОБА_6 (на даний час бульвар ОСОБА_7), 2 в місті Чернівці та видати ордер ОСОБА_2, одинокому, згідно з спільним рішенням адміністрації та профкому ДПА в Чернівецькій області від 4 серпня 2009 року (а.с.186-187).

17 грудня 2009 року виконавчим комітетом Чернівецької міської ради відповідачу ОСОБА_2, який працював на посаді начальника управління боротьби з відмиванням доходів, одержаних злочинним шляхом Державної податкової адміністрації в Чернівецькій області, видано ордер на житлове приміщення №76 серії МВК на право зайняття жилого приміщення житловою площею 12,80 кв.м., яке складається з однієї кімнати, за адресою: бульвар ОСОБА_6 (на даний час бульвар ОСОБА_7)АДРЕСА_3 м. Чернівці (а.с.182 т.1).

Як вбачається зі службової записки № 50/вн/24-13-05-12 від 8 червня 2018 року відділ фінансування, бухгалтерського обліку та звітності повідомляє, що службова квартира, яка знаходиться за адресою: м. Чернівці, вулиця Бульвар Героїв Крут (колишня вулиця Бульвар Героїв Сталінграду)АДРЕСА_3 обліковується на балансі ГУ ДФС у Чернівецькій області(а.с.183 т.1).

З копії Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо субєкта №109597290 від 29 грудня 2017 рокувбачається, що власником квартири АДРЕСА_4 (колишня вулиця бульвар ОСОБА_6) м. Чернівці є ОСОБА_1 управління ДФС у Чернівецькій області (а.с.8 т.1).

Наказом Державної податкової служби України №1208-о від 11 червня 2012 року відповідача ОСОБА_2 з 12 червня 2012 року звільнено з посади першого заступника голови державної податкової служби у Чернівецькій області за угодою сторін, п.1 ст.36 КЗпП України (а.с.56 т.1).

Відповідно до копії Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно сімї ОСОБА_2 належать квартири площею 76,8 кв.м. та 17,6 кв.м. в м. Камянець-Подільський Хмельницької області, садовий будинок площею 100,2 кв.м. в с. Китайгород Камянець-Подільського району Хмельницької області, гараж площею 17,0 кв.м. в м. Камянець-Подільський Хмельницької області, нежитлова будівля площею 93,75 кв.м. в м. Камянець-Подільський Хмельницької області (а.с.47-55 т.1).

Як вбачається з актів обстеження за адресою: м. Чернівці, бульвар Героїв Крут, 2/25 від 26 лютого 2015 року, від 14 квітня 2015 року, від 16 березня 2015 року, від 28 вересня 2015 року, від 26 листопада 2015 року, від 07 грудня 2015 року, від 16 грудня 2015 року та від 20 січня 2016 року було проведено обстеження квартири, в ході якого встановлено, що в спірній квартирі відсутні відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (а.с.11-18 т.1).

Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 4 березня 2016 року, яке залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Чернівецької області від 11 травня 2016 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 березня 2017 року в задоволенні позову ГУ ДФС у Чернівецькій області до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа на стороні відповідачів ОСОБА_8 у справах дітей про визнання осіб такими, що втратили право користування службовим житловим приміщенням відмовлено, оскільки позивач звернувся з позовом до суду передчасно, так як визначений законодавством строк, а саме: 6 місяців, тобто термін, який дає право наймачу бути відсутнім в спірній житловій квартирі без поважних причин на момент звернення позивача до суду не збіг (а.с.39-40 т.1).

Апеляційний суд вважає помилковим висновок суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову.

Ухвалюючи рішення у справі суд першої інстанції не врахував правову позицію , яку Верховний Суд виклав в своїй постанові у від 24 жовтня 2018 року у справі № 490/12384/16-ц.

В цій постанові Верховний Суд зазначив про те, що відповідно до положень статей 71, 72 ЖК Української РСР особа може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщенням за двох умов: не проживання особи в жилому приміщенні більше шести місяців та відсутність поважних причин. Саме на позивача процесуальний закон покладає обов'язок довести факт відсутності відповідача понад встановлені статтею 71 ЖК Української РСР строки у жилому приміщенні без поважних причин, що позивач не довів. Початок відліку часу відсутності визначається від дня, коли особа залишила приміщення. Повернення особи до жилого приміщення, яке вона займала, перериває строк тимчасової відсутності. При тимчасовій відсутності за особою продовжує зберігатись намір ставитися до жилого приміщення як до свого постійного місця проживання, тому при розгляді позову про визнання особи такою, що втратила право на жилу площу, суд повинен ретельно дослідити обставини, які мають значення для встановлення причин довготривалої відсутності.

Апеляційний суд вважає, що позивачем не доведено тієї обставини, що відповідачі не проживали в спірній квартирі більше шести місяців за відсутності поважних причин.

Як вбачається з матеріалів справи , а саме з позовної заяви в ній не зазначено період протягом якого відповідачі не проживали у спірній квартирі.

Не зазначено такий період і в рішенні суду першої інстанції.

Суд першої інстанції в порушення вимог статті 89 ЦПК України не дав належної оцінки доказам, які були надані сторонами.

Зокрема, як вбачається з матеріалів справи свідки ОСОБА_9 та ОСОБА_10 показали, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 проживають в ІНФОРМАЦІЯ_1.

В матеріалах справи є копії автобусних квитків ТОВ «Хмельницьктранс» на різні рейси між містом Чернівці та містом Камянець-Подільський за період з 8 березня 2016 року по 9 березня 2018 року на імя ОСОБА_2 (а.с.138-142 т.1).

Згідно акту складеного мешканцями квартир 23, 24, 28, які розташовані в будинку №2 по вулиці Бульвар Героїв Крут у місті Чернівці, затвердженого ПП «Санітарія» 18 травня 2015 року вбачається, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 проживають у спірній квартирі (а.с.143 т.1).

З довідки Комунальної медичної установи Міська поліклініка №3 від 28 квітня 2016 року №463 вбачається, що ОСОБА_2 перебував на лікуванні в денному стаціонарі поліклініки з 9 березня по 22 березня 2016 року (а.с.144 т.1).

13 квітня 2017 року ОСОБА_2 звертався до ПП «Санітарія» з заявою про усунення протікання на зєднанні стояка в квартирі АДРЕСА_5 (а.с.145 т.1).

22 грудня 2016 року, 14 квітня 2017 року, 3 липня 2017 року згідно актів ПП «Санітарія» в квартирі АДРЕСА_5 проводились ремонтні роботи (а.с.146-148 т.1).

З квитанцій по оплаті за спожиту воду, електроенергію та послуги ПП «Санітарія» вбачається, що відповідачі сплачували такі послуги за період 2014-2015 року за адресою місто Чернівці, вулиці Бульвар Героїв Крут 2/25 (а.с.149-162 т.1).

В березні 2017 року ОСОБА_2 та МКП «Чернівцітеплокомуненерго» уклали договір про надання послуг з централізованого опалення (а.с.163-164 т.1).

З квитанції від 30 серпня 2017 року вбачається, що ОСОБА_2 сплатив за спожиту теплову енергію 4124 гривні 56 копійок за період з жовтня по грудень 2015 року, з січня по грудень 2016 року та січень 2017 року (а.с.166,167 т.1).

З довідки ТзОВ «Ботеон» від 24 квітня 2018 року №5/8 вбачається, що відповідач ОСОБА_4 навчається в ЦР Ботеон на курсі «Основи робототехніки. Розумний дім» з вересня 2017 року по 24 квітня 2018 року (а.с.168 т.1).

Доводи позивача про те, що позов підлягає задоволенню, оскільки ОСОБА_2, ОСОБА_3 тривалий час працювали в місті Камянець-Подільський Хмельницької області, відповідачі мають інше житло в місті Камянець-Подільський Хмельницької області де і проживають є помилковими.

Так, відповідно до положень частини 6 статті 29 ЦК України фізична особа може мати кілька місць проживання.

Перебування відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на роботі в місті Камянець-Подільський Хмельницької області не підтверджує відсутність поважних причин їх не проживання у спірному житлі.

Помилковими є також доводи позивача про те, що позов підлягає задоволенню відповідно до положень ст. 124 ЖК УРСР.

Положеннями статті 124 ЖК УРСР регулюється порядок виселення осіб з службового жилого приміщення, а не порядок визнання осіб такими що втратили право на користування жилими приміщеннями.

Предявляючи до суду позов ОСОБА_1 управління Державної фіскальної служби у Чернівецькій області не врахувало правову позицію, яку Верховний Суд виклав в своїй постанові від 4 липня 2018 року у справі № 653/1096/16 ц.

У вказаній постанові Верховний Суд зазначив , що особливість права користування службовим житлом на підставі ордеру полягає, зокрема, у тому, що володільцем такого житла залишається його власник. Особа, яка користується службовим житлом, знає, що після припинення її правовідносин з роботодавцем вона зобовязана звільнити надане ним житлове приміщення.

Серед способів захисту речових прав цивільне законодавство виокремлює, зокрема, витребування майна з чужого незаконного володіння (стаття 387 ЦК України) й усунення перешкод у здійсненні права користування та розпоряджання майном (стаття 391 ЦК України). Вказані способи захисту можуть бути реалізовані шляхом подання віндикаційного та негаторного позовів відповідно.

ОСОБА_11 Верховного Суду вважає, що з моменту, коли перестали існувати правові підстави для користування службовим житлом, особа, якій воно було надане, володіє ним незаконно, і власник має право вимагати усунення перешкод у користуванні та розпорядженні таким майном шляхом виселення.

Враховуючи наведене вище рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому його слід в скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову в позові.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, в інтересах якого діє ОСОБА_5, задовольнити.

Рішення Шевченківського районного суду міста Чернівці від 3 жовтня 2018 року скасувати.

В позові Головного управління Державної фіскальної служби у Чернівецькій області до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання осіб такими, що втратили право користування службовим приміщенням та зобовязання вчинити певні дії відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

На постанову може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Дата складання повної постанови 29 грудня 2018 року.

Головуючий О.О. Одинак

Судді: М.І. Кулянда

ОСОБА_12