Суддя Саркісян О. А.
Справа № 644/1553/18
Провадження № 2/644/1199/18
18.12.2018

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2018 року

Орджонікідзевський районній суд м. Харкова у складі :

Головуючого судді Саркісян О.А.,

При секретарі - Зоріній Н.В.,

З участю сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа- Департамент реєстрації Харківської міської ради про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просив визнати відповідача такою, що втратила право користування житловим будинком за адресою м. Харків, проїзд Електровозний,96.

В обґрунтування позову зазначив, що він є власником житлового будинку за адресою м.Харків, проїзд Електровозний, 96, на підставі договору дарування від 09.07.1996 року,№ 1-3816. Відповідач є його колишньою дружиною та зареєстрована в будинку з 29.12.1998 року, але фактично не проживає в ньому з грудня 2016 року і по теперішній час без поважних причин. Позивач зазначив, що за весь цей час не чинив відповідачу перешкод у користуванні нею житловим приміщенням. Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 30.05.2011 року шлюб між ними був розірваний. Відповідач добровільно не виписалася з будинку. У звязку з реєстрацією відповідача у будинку виникають проблеми зі сплатою комунальних послуг, які нараховуються на неї. Також виникають проблеми з нарахуванням субсидії. Позивач вважає, що ці обставини свідчать про порушення його права, як власника житлового будинку, тому він був змушений звернутися до суду.

В судовому засіданні позивач свої позовні вимоги підтримав та зазначив, що є власником житлового будинку за адресою м.Харків, проїзд Електровозний, 96. З 1998 року в будинку зареєстрована відповідач, яка є його колишньою дружиною. Відповідач на протязі тривалого часу залишала будинок на декілька днів, потім зявлялась. Однак після 2016 року у будинку не проживає, всі свої речі забрала та пішла добровільно, комунальні послуги не сплачує. Вважає, що після розлучення відповідачка влаштовувала своє особисте життя, а тому пішла з будинку. Пояснив, що не чинив їй перешкоди у користуванні житлом. На початку 2017 року змінив замки на вхідних дверях, оскільки зламався замок. Не дивлячись на це, відповідачка безперешкодно потрапляла до будинку, коли приходила в гості до їх сина, який залишився проживати з ним. Зазначив, що реєстрація відповідача у будинку порушує його права як власника.

В судовому засіданні відповідач позовні вимоги не визнала, просила відмовити у їх задоволенні, зазначила, що зареєстрована у житловому будинку за адресою м.Харків, проїзд Електровозний. 96. Пояснила, що з грудня 2016 року у неї зявилася додаткова робота, вона доглядала за людиною похилого віку де і мешкала, тому не приходила додому. Позивач чинив їй перешкоди у користуванні житлом, а саме в кімнаті де вона мешкала вимикав електрику, зняв двері, у неї зникали речі, з газової плити знімав пальники, що б у неї не було можливості готувати їжу, замикав кран подачі гарячої води з газової колонки, та чинив інші перешкоди для повноцінного проживання у будинку. Вказала, що не може потрапити до будинку без дозволу позивача. Також зазначила, що іншого житла немає і просить суд зобов*язати позивача забезпечити її іншим житлом.

Представник третьої особи Департаменту реєстрації Харківської міської ради у судове засідання не зявилася, надала заяву в якій просила розглядати справу у її відсутність.

Суд, вислухавши сторони, показання свідків, дослідивши письмові докази, оцінивши надані докази в їх сукупності, прийшов до наступних висновків.

Відповідно до ч.1ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позивачем вимог на підставі наданих сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, доказів.

Згідно з ч.3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником житлового будинку по проїзду Електровозному, 96 у м. Харкові на підставі Договору дарування від 09.07.1996 року, посвідченого державним нотаріусом 9 Харківської Державної нотаріальної контори та зареєстровано в реєстрі за № 1-3816. Що також підтверджується технічним паспортом на житловий будинок за адресою м. Харків, проїзд Електровозний, 96.(а.с. 9-15)

Як вбачається з довідки про склад сімї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб, які мешкають у приватному будинку №96 по проїзду Електровозному у м. Харкові зареєстровані ОСОБА_1- власник, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 (а.с.16)

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 30.05.2011 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 був розірваний. Рішення набрало законної сили 10.06.2011 року. (а.с.7)

Відповідно до свідоцтва про зміну імені серія 1-ВЛ №013107 27.10.2017 року ПІП відповідача ОСОБА_2.

Частиною 1 ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб.

Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Як передбачено вимогами ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

В судовому засіданні позивач пояснив, що відповідач хоча і зареєстрована у спірному будинку, однак більше року в ньому не проживає, житлом не цікавиться, комунальні послуги не сплачує. Особисті речі відповідача в будинку відсутні. Реєстрація відповідача за спірною адресою носить формальний характер. Позивач вважає, що факт реєстрації відповідача у належному йому будинку, порушує його права, як власника.

Факт не проживання відповідача у будинку не оспорюється відповідачкою і підтверджується також показаннями свідків .

У судовому засіданні були допитані свідки, а саме: свідок ОСОБА_6 пояснив, що проживає за адресою ІНФОРМАЦІЯ_1 з 2011 року. Відповідача бачив десь 2 роки назад. Також пояснив, що ніколи не бачив, щоб ОСОБА_2 не пускали додому, щоб вона стояла під двором. В спірному будинку проживають позивач з молодшим сином, старший син приходить.

Свідок ОСОБА_7 пояснив, що він сусід позивача, мешкає через чотири двори, давно знайомий з позивачем, тісно спілкуються десь близько 2,5 років, допомагають один одному, бувають друг у друга у гостях. Знає, що відповідач раніше працювала добу через троє, тому її часто не було вдома. Зазначив, що ОСОБА_2 не проживає у спірному будинку десь біля 2 років.

Свідок ОСОБА_8 пояснив, що він сусід позивача, мешкає навпроти. ОСОБА_2 не бачив у спірному будинку десь біля 1-1,5 року, жодного разу не бачив, щоб відповідач доглядала за будинком. Ніколи не бачив, щоб викликали поліцію, з приводу того, що її не пускають додому. Пояснив, що вже 3 роки на пенсії, 2 роки не працює, живе у приватному будинку, тому дуже часто знаходиться на подвірї та бачить, що у будинку мешкає позивач з синами.

Свідок ОСОБА_3, який є сином сторін, пояснив, що у спірному будинку мешкає з народження. Між батьками під час розлучення були конфлікти. У будинку у матері була своя кімната. Двері знімав з батьком, але чому не памятає. Зі слів матері знає, що вона працювала десь на Ботанічному саду. Також пояснив, що вони з матірю жили на квартирі десь рік, потім повернулися додому, батько їх пустив. Зазначив, що мати не проживає у будинку десь півтора року, а раніше проживала періодично. Коли вона приїжджала додому, вивозила свої речі. Пояснив, що ніколи не було сварок з приводу того, що батько не пускав мати у будинок, поліцію ніколи не викликали з цього приводу.

Свідок ОСОБА_5, син сторін, пояснив, що він до липня 2017 року проживав у спірному будинку. Мати інколи приходила ночувати, завжди безперешкодно потрапляла у будинок. У будинку було 4 кімнати, у кожного своя. Мати не виганяли з будинку, міліцію ніколи не викликали. В будинку немає кімнати з особистими речами матері. Знає, що мати працювала у лікарні, та ще була додаткова робота. Також пояснив, що він з матірю сплачували комунальні послуги.

Свідок ОСОБА_9, племінниця відповідача, пояснила, що ОСОБА_2 працювала у лікарні, а також доглядала літню жінку, там і ночувала. Це їй відомо зі слів тітки, саму жінку, за якою вона доглядала, вона ніколи не бачила. Інколи приїжджала до батьків ночувати. Вона приїжджала з ОСОБА_2 у будинок по проїзду Електровозному, 96 у м. Харкові десь понад 2-3 роки.

Згідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ч.2 ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Отже, відповідно до вказаних положень закону, підставою для визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, є відсутність цієї особи без поважних причин протягом встановленого законом строку в жилому приміщенні, право користування яким має ця особа.

Відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів та не доведено у судовому засіданні, що позивач не пускає її до будинку №96 по проїзду Електровозному у м. Харкові, чинить їй перешкоди у користуванні житловим будинком, у звязку з чим вона була змушена покинути спірний будинок.

Як встановлено з пояснень сторін та показань свідків- їх синів, одного з яких було допитано за клопотанням позивача а другого- за клопотанням відповідачки, то зневажливе відношення до матері відповідачки по справі, скандали та перешкоди в користуванні водою, газом, батько створював під час шлюборозлучного процесу, приблизно в 2009- 2011 році. Після цього позивач та відповідачка проживали окремо, однак кожний у своїй кімнаті та будь-яких перешкод у користуванні житлом відповідачці з боку позивача не створювалося.

Більш того, в судовому засіданні встановлено та не оспорюється відповідачкою той факт, що вона безперешкодно потрапляла до будинку, коли приходила в гості до сина, який залишився проживати з батьком, однак ніколи не залишалася там ночувати та в подальшому жити постійно, якщо заявляє, що їй створювалися перешкоди в проживанні в будинку.

Відповідачка на протязі деякого часу приходила до спірного будинку та забирала свої речі і таким чином, вивезла всі свої речі, а ліжко розібрала, про що повідомили суд свідки ОСОБА_3 ,ОСОБА_7, ОСОБА_5

З наданого відповідачкою висновку Індустріального ВП ГУНП в Харківській області від 14.11.2017 року вбачається, що 29.10.2017 року вона прийшла до будинку №96 по проїзду Електровозному в м.Харкові та виявила там відсутність свого паспорту, що об*єктивно підтверджує показання позивача та свідків про те, що відповідачка безперешкодно потрапляла до спірного будинку і перешкод з боку відповідача в користуванні ним їй не створювалися.

Що стосується заміни замка на вхідній двері, то він був замінений у зв*язку з поломкою і син сторін ОСОБА_5 підтвердив той факт, що батько пропонував зробити їм дублікати нових ключів, але в цьому не було потреби.

Підтверджень тому, що відповідачка не проживала в спірному будинку у зв*язку зі своєю діяльністю, пов*язаною з доглядом за людиною похилого віку, вона суду не надала. Двоє з допитаних свідків заявили, що знають про ці обставини зі слів відповідачки, однак ніколи не бачили цю людину, їм не відома адреса та умови догляду. Також ці обставини не повідомила суду і відповідачка.

Частиною 1 статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Згідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що в житловому будинку за адресою: м. Харків, проїзд Електровозний, 96, значиться зареєстрованою ОСОБА_2, яка без поважних причин не проживає за вказаною адресою більше року, що є підставою вважати її такою, що втратила право користування житловим будинком, а тому позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Посилання відповідачки у відзиві та судовому засіданні на зобов*язання судом позивача забезпечити її іншим житлом не ґрунтується на законі, що не позбавляє її права звернутися з відповідними позовними вимогами до позивача в установленому законом порядку.

На підставі вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 4, 5, 13, 76-81, 82, 89, 133, 141, 265 ЦПК України, ст. ст. 16, 317, 319,321, 383, 391, 405 ЦК України, ст. 150 ЖК УРСР, суд-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 ( ІПН НОМЕР_1, місце проживання 61047, м. Харків, проїзд Електровозний, 96) задовольнити .

Визнати ОСОБА_2( ІПН НОМЕР_2, місце реєстрації 61047, м.Харків, проїзд Електровозний, 96) такою, що втратила право користування жилим приміщенням житловим будинком з надвірними будівлями №96 по проїзду Електровозному в м.Харкові.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 704 ( сімсот чотири) грн. 80 к.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи Харківському апеляційному суду безпосередньо або через Орджонікідзевський районний суд м. Харкова.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлений 26.12.12.2018 року.

Суддя О.А.Саркісян