ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 листопада 2018 року

м. Київ

справа № 363/1278/15-ц

провадження № 61-16772св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - судді Стрільчука В. А.,

суддів: Карпенко С. О. (судді-доповідача), Кузнєцова В. О., Ступак О. В., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач за первісним позовом - ОСОБА_4,

відповідачі за первісним позовом: ОСОБА_5, неповнолітній ОСОБА_6, законним представником якого є ОСОБА_5,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - орган опіки та піклування Вишгородської міської ради Київської області,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Вишгородського районного суду Київської області від 25 жовтня 2016 року, ухвалене у складі судді Войнаренко Л. Ф., та рішення апеляційного суду Київської області від 21 березня 2017 року, ухвалене колегією у складі суддів: Кашперської Т. Ц., Кулішенка Ю. М., Яворського М. А.,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2015 року ОСОБА_4 звернулася з позовом, уточненим у липні 2016 року, до ОСОБА_5 і неповнолітнього ОСОБА_6, законним представником якого є ОСОБА_5, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - орган опіки та піклування Вишгородської міської ради Київської області, про визнання права власності на спадкове майно, виділ частки майна в натурі і встановлення порядку користування майном.

В обґрунтування позову зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її мати ОСОБА_7, до складу спадщини після якої входить незавершений будівництвом житловий будинок з надвірним будівлями і спорудами по АДРЕСА_2, а також земельна ділянка за цією адресою площею 0,2014 га із цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування житлового будинку.

Спадкоємцями ОСОБА_7 за законом, крім неї, є також чоловік її матері ОСОБА_5 і їх неповнолітній син ОСОБА_6; кожен із них має право на 1/3 частку спадщини.

Зазначає, що на день смерті матері житловий будинок з надвірним будівлями і спорудами по АДРЕСА_2 фактично добудований, проте користується ним лише ОСОБА_5, який ухиляється від введення будинку в експлуатацію, поділу між спадкоємцями та встановлення порядку користування земельною ділянкою, на якій він розташований.

Посилаючись на порушення своїх прав з отримання у власність належної їй частки у спадщині, ОСОБА_4 просила суд визнати за нею у порядку спадкування право забудовника щодо 1/6 частки незавершеного будівництвом житлового будинку з надвірним будівлями і спорудами по АДРЕСА_2, виділивши цю частку в натурі відповідно до варіанту № 1 висновку судової будівельно-технічної експертизи від 11 лютого 2016 року, з правом здачі відповідної частки будинку в експлуатацію та правом отримання на своє ім'я документів, що посвідчують право власності; визнати у порядку спадкування право власності на 1/3 частку земельної ділянки площею 0,2014 га по АДРЕСА_2 та виділити вказану частку в натурі відповідно до варіанту № 1 висновку судової земельно-технічної експертизи від 4 лютого 2016 року.

У березні 2016 року ОСОБА_5 звернувся із зустрічним позовом до ОСОБА_4, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - орган опіки та піклування Вишгородської міської ради Київської області, про поділ спадкового майна.

В обґрунтування позову зазначив, що у шлюбі з ОСОБА_7, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1, придбав незавершений будівництвом житловий будинок з надвірним будівлями і спорудами по АДРЕСА_2, ступінь готовності якого на час купівлі становила 78%.

У подальшому добудову будинку і його оздоблення він здійснив уже після смерті дружини, витративши на це більше 1 000 000 гривень.

За таких обставин вважає, що ОСОБА_4 не має права на 1/6 частку будинку, а може лише претендувати на отримання 1/6 частки від суми коштів, витрачених на його придбання ОСОБА_7, а саме на 15 333,33 гривень.

Зазначає, що за попередньою домовленістю із позивачем за первісним позовом вони збиралися розподілити спадкове майно таким чином, щоб він і неповнолітній ОСОБА_6 набули право власності на земельну ділянку площею 0,2014 га по АДРЕСА_2, а ОСОБА_4 - право власності у повному обсязі на житловий будинок по АДРЕСА_3 проте остання від цих домовленостей відмовилася.

Оскільки у добровільному порядку розподілити спадщину вони не можуть, ОСОБА_5 просив: визнати за ним і сином ОСОБА_6 право власності на 2/3 частки земельної ділянки площею 0,2014 га по АДРЕСА_2 і припинити право власності ОСОБА_4 на 1/3 частку цієї ділянки із виплатою їй відповідної грошової компенсації; визнати за ним і сином ОСОБА_6 прав власності на 2/3 частки житлового будинку по АДРЕСА_3 і виділити ці частки будинку ОСОБА_4; стягнути з нього на користь ОСОБА_4 1/6 частку грошових коштів, за які придбаний незавершений будівництвом житловий будинок з надвірним будівлями і спорудами по АДРЕСА_2, з урахуванням індексу зміни вартості будівництва у розмірі 49 469,94 гривень, зарахувавши у вартість цієї компенсації суму, яка належать їм за будинок у смт Вендичани Могилів-Подільського району Вінницької області.

Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 25 жовтня 2016 року позов ОСОБА_4 задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_4 у порядку спадкування за законом після ОСОБА_7 право забудовника на 1/6 частку незавершеного будівництвом житлового будинку з надвірним будівлями і спорудами по АДРЕСА_2 з правом здачі будинку в експлуатацію та отриманням на її ім'я документів, що посвідчують право власності.

Визнано за ОСОБА_4 в порядку спадкування за законом після ОСОБА_7 право власності на 1/3 частку земельної ділянки площею 0,2014 га по АДРЕСА_2, кадастровий номер НОМЕР_1.

Виділено ОСОБА_4 в натурі 1/3 частку земельної ділянки площею 0,2014 га по АДРЕСА_2, а саме земельну ділянку площею 618 кв.м, що має форму багатокутника, межі розподілу якої з іншими земельними ділянки прокладено по лініям:

- відрізок ФЯ довжиною 1 м прокласти з точки Ф перпендикулярно тильного фасаду будинку «А»;

- відрізок ЯВ довжиною 5,73 м прокласти з точки Я перпендикулярно тильного фасаду будинку «А»;

- відрізок ЯЙ довжиною 3,9 м прокласти з точки Я на відстані 1 м від тильного фасаду будинку «А»;

- відрізок ЙЦ довжиною 3,35 м прокласти з точки Й на відстані 1 м від тильного фасаду будинку «А»;

- відрізок ХЦ довжиною 1,61 м прокласти з точки Ц перпендикулярно до лівого фасаду будинку «А»;

- відрізок ХШ довжиною 5,25 м прокласти з точки Ц перпендикулярно до лівого фасаду будинку «А»;

- відрізок ШЩ довжиною 1,61 м прокласти з точки Ш перпендикулярно до лівого фасаду будинку «А»;

- відрізок ЩЗ довжиною 6,84 м прокласти з точки Щ на відстані 1 м від лівого фасаду будинку «А»;

- відрізок ЗЖ довжиною 7,87 м прокласти з точки З на відстані 1 м від лівого фасаду будинку «А»;

- відрізок ЖЕ довжиною 19,46 м прокласти з точки Ж до перетину з лівою межею земельної ділянки, при цьому точка Е знаходиться на відстані 27,97 м від точки Б;

- відрізок ЗИ довжиною 8,84 м прокласти з точки З паралельно центральному фасаду будинку «А»;

- відрізок ИК довжиною 3,54 м прокласти з точки И перпендикулярно центральному фасаду будинку «А»;

- відрізок КЛ довжиною 1,28 м прокласти шляхом з'єднання точок К та Л.

У задоволенні інших позовних вимог ОСОБА_4 відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_5 задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_5 та ОСОБА_6 в порядку спадкування за законом після ОСОБА_7 право власності на 2/3 частки земельної ділянки площею 0,2014 гапо АДРЕСА_2, кадастровий номер НОМЕР_1.

У задоволенні інших вимог ОСОБА_5 відмовлено.

Задовольняючи частково первісний і зустрічний позови, суд першої інстанції виходив з того, що сторони є спадкоємцями ОСОБА_7 за законом і мають право по 1/3 частці спадщини кожен, проте не можуть досягти згоди щодо поділу спадкового майна, тому поділ земельної ділянки здійснює суд за одним із варіантів, запропонованих експертом за результатами проведеної будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи. Оскільки на день смерті спадкодавця ОСОБА_7 житловий будинок з надвірним будівлями і спорудами по АДРЕСА_2 в експлуатацію не введений, суд дійшов висновку про визнання за ОСОБА_4 права забудовника на 1/6 частку цього будинку з правом здачі будинку в експлуатацію та отримання на своє ім'я документів, що посвідчують право власності. Відмовляючи ОСОБА_4 у задоволенні вимог про виділ в натурі 1/6 частки незавершеного будівництвом житлового будинку з надвірним будівлями і спорудами по АДРЕСА_2, суд виходив з того, що до введення будинку в експлуатацію і реєстрації права власності на нього вирішення питання щодо виділу частки співвласника в натурі є неможливим.

Рішенням апеляційного суду Київської області від 21 березня 2017 року рішення Вишгородського районного суду Київської області від 25 жовтня 2016 року скасовано і ухвалено нове.

Позов ОСОБА_4 і зустрічний позов ОСОБА_5 задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_4 право забудовника на 1/6 частку незавершеного будівництвом житлового будинку по АДРЕСА_2 в порядку спадкування за законом після ОСОБА_7, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1.

Визнано за ОСОБА_4 право власності на 1/3 частку земельної ділянки площею 0,2014 га по АДРЕСА_2 в порядку спадкування за законом після ОСОБА_7, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1.

Визнано за ОСОБА_5 і ОСОБА_6 право власності за кожним по 1/3 частці земельної ділянки площею 0,2014 га по АДРЕСА_2 в порядку спадкування за законом після ОСОБА_7, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1.

Визнано за ОСОБА_5 і ОСОБА_6 право власності за кожним по 1/3 частці житлового будинку АДРЕСА_3 в порядку спадкування за законом після ОСОБА_7, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1.

У задоволенні інших вимог ОСОБА_4 і ОСОБА_5 відмовлено. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Задовольняючи частково первісний і зустрічний позови, суд апеляційної інстанції виходив з того, що ОСОБА_5, ОСОБА_6 і ОСОБА_4 як спадкоємцям ОСОБА_7 за законом належить по 1/3 частці кожному спірної земельної ділянки і житлового будинку у АДРЕСА_4. Також суд дійшов висновку про успадкування ОСОБА_4 прав забудовника щодо 1/6 частки незавершеного будівництвом житлового будинку по АДРЕСА_2, що передбачає право на введення цього об'єкта в експлуатацію і отримання правовстановлюючих документів.

Відмовляючи ОСОБА_4 у задоволенні вимоги про виділення в натурі 1/6 частки незавершеного будівництвом житлового будинку, суд апеляційної інстанції виходив з того, що до введення будинку в експлуатацію виділення позивачу конкретних приміщень, які складатимуть 1/6 частку, є неможливим. Оскільки поділ в натурі житлового будинку не проведений, суд дійшов висновку про передчасність вимог про поділ земельної ділянки у зв'язку з неможливістю перевірити, чи забезпечує обраний позивачем варіант виділу вільний доступ іншим співвласниками до належного їм нерухомого майна.

У квітні 2017 року ОСОБА_4 звернулася до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ з касаційною скаргою, у якій просить рішення Вишгородського районного суду Київської області від 25 жовтня 2016 року і рішення апеляційного суду Київської області від 21 березня 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким її позов задовольнити у повному обсязі.

Касаційна скарга мотивована тим, що судові рішення судів першої і апеляційної інстанцій ухвалені з порушення норм процесуального права і неправильним застосуванням норм матеріального права.

Заявник зазначає, що житловий будинок по АДРЕСА_2 фактично добудований і використовується відповідачами за призначенням, проте ОСОБА_5 ухиляється від введення його в експлуатацію з метою недопущення його реального поділу між спадкоємцями, чим порушує її права.

Самостійно ввести будинок в експлуатацію без згоди інших співвласників вона не може, тому просила суд виділити їй приміщення, які становлять 1/6 частку даного будинку, і визнати за нею право на введення цих приміщень в експлуатацію та отримання правовстановлюючих документів, що є належним способом захисту її порушеного права на спадщину.

Суди попередніх інстанцій, на думку заявника, не надали належної оцінки висновку будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи від 4 лютого 2016 року, яким підтверджена технічна можливість виділення в натурі 1/6 частки будинку.

Заявник вказує, що має право на отримання у власність відокремленої частини земельної ділянки по АДРЕСА_2, проте суд апеляційної інстанції, відмовивши у задоволенні вимог про виділ в натурі частки житлового будинку, обмежив її у реалізації права на поділ земельної ділянки, мотивуючи свій висновок недопущенням порушення прав інших співвласників будинку.

Вважає, що суди попередніх інстанцій фактично не вирішили існуючого між нею і відповідачами спору, оскільки визнання права забудовника на 1/6 частку будинку не дає реальної можливості ввести будинок в експлуатацію і здійснити його поділ між співвласниками, що, в свою чергу, унеможливлює поділ земельної ділянки.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 25 квітня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі.

У червні 2017 року ОСОБА_5, діючи у своїх інтересах і в інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_6, звернувся до суду із запереченнями на касаційну скаргу, у яких послався на безпідставність її доводів. Зазначив, що вартість 1/6 частки будинку значно збільшилася у зв'язку з проведенням ним будівельно-оздоблювальних робіт після смерті дружини, тому вважає, що заявник має право виключно на компенсацію вартості цієї частки у розмірі, визначеному на день відкриття спадщини. Експерт у судовому засіданні пояснив, що будівельно-технічна експертиза будинку проводилася без фактичних обмірів і детального огляду, тому цей висновок і запропоновані ним варіанти не можуть покладатися в основу рішення суду.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 12 липня 2017 року справу призначено до судового розгляду.

Відповідно до пункту 6 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діяв в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», за яким судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд (стаття 388 ЦПК України).

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIIІ «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Вивчивши матеріали цивільної справи та перевіривши доводи касаційної скарги, суд дійшов таких висновків.

Відповідно до статті 3 ЦПК Українипровадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).

Апеляційним судом встановлено, що 11 серпня 2004 року ОСОБА_7 придбала незавершений будівництвом житловий будинок з надвірними будівлями зі ступенем готовності 78%, розташований по АДРЕСА_2, за 92 000 гривень.

1 серпня 2005 року ОСОБА_7 отримала в Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю Вишгородської районної ради народних депутатів Київської області дозвіл на виконання будівельних робіт із завершення будівництва двоповерхового житлового будинку по АДРЕСА_2. Строк дії дозволу - до липня 2007 року.

Згідно з державним актом на право власності на землю ОСОБА_7 є власником земельної ділянки площею 0,2014 га із цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування житлового будинку, розташованої по АДРЕСА_2.

Також ОСОБА_7 є власником житлового будинку з надвірними будівлями по АДРЕСА_3 на підставі договору дарування від 21 травня 2011 року. Вказаний договір посвідчений приватний нотаріусом Могилів-Подільського районного нотаріального округу Вінницької області і зареєстрований у реєстрі за № 1756.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 померла.

Із заявами про прийняття спадщини після ОСОБА_7 звернулися її чоловік ОСОБА_5, неповнолітній син ОСОБА_6 і дочка ОСОБА_4

З копії спадкової справи щодо майна ОСОБА_7, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1, апеляційний суд встановив, що спадкоємці отримали свідоцтва про право на спадщину за законом по 1/3 частці кожен на наступне спадкове майно: 1/5 частку будинку побуту по АДРЕСА_5 гараж АДРЕСА_6; 1/2 частку квартири АДРЕСА_1.

Постановою державного нотаріуса Вишгородської районної державної нотаріальної контори Київської області від 4 серпня 2015 ОСОБА_5 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок по АДРЕСА_3 оскільки право власності на цей будинок за спадкодавцем не зареєстроване.

З листа Комунального підприємства Київської обласної ради «Вишгородське бюро технічної інвентаризації» від 27 січня 2011 року апеляційний суд встановив, що житловий будинок по АДРЕСА_2 завершено будівництвом у 2008 році (підлягає здачі в експлуатацію). Будівництво завершено самочинно, так як строк дії дозволу на виконання будівельних робіт з завершення будівництва цього будинку встановлювався до липня 2007 року.

Оцінивши подані ОСОБА_5 документи, суд апеляційної інстанції встановив, що відповідач здійснював будівельно-оздоблювальні в будинку по АДРЕСА_2 у період з кінця 2006 року по 2011 рік.

Згідно з висновком за результатами проведення судової будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи № 14085/15-43 від 4 лютого 2016 року, експерт, виходячи із даних технічного паспорту на будинок за 2012 рік, запропонував два варіанти виділу в натурі 1/6 частки будинку з надвірними спорудами по АДРЕСА_2 з можливістю облаштуванням окремого входу, а також два варіанти виділу 1/3 частки земельної ділянки площею 0,2014 га за цією адресою.

Статтею 1216 ЦК Українивстановлено, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (статті 1218 ЦК України).

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними (статті 1217, 1267 ЦК України).

Якщо будівництво об'єкта нерухомого майна, не введеного в експлуатацію на день смерті спадкодавця, здійснювалося згідно із законом, то у разі смерті забудовника до завершення будівництва його права та обов'язки як забудовника входять до складу спадщини на підставі статті 1216 ЦК України.

Процедура прийняття в експлуатацію завершених будівництвом об'єктів визначена Порядом прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 461 від 13 березня 2011 року.

Використання за призначенням не прийнятих у встановленому законодавством порядку в експлуатацію об'єктів забороняється.

Таким чином, до вирішення питання про прийняття будинку по АДРЕСА_2 в експлуатацію і його державної реєстрації цей об'єкт не має юридичного статусу житлового будинку, який перебуває у спільній частковій власності, тому не може бути предметом поділу (виділу).

Відповідно до положень статті 356 ЦК Українивласність двох чи більше осіб із зазначенням частки кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Частиною першою статті 364 ЦК Українипередбачено право співвласника на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.

При виділі частки із спільного нерухомого майна власнику, що виділяється, та власнику (власникам), що залишається, має виділятися окрема площа, яка повинна бути ізольованою від приміщення іншого (інших) співвласників, мати окремий вихід, окрему систему життєзабезпечення (водопостачання, водовідведення, опалення тощо), тобто складати окремий об'єкт нерухомого майна в розумінні статті 181 ЦК України.

Порядок проведення робіт з поділу, виділу та розрахунку часток житлових будинків, будівель, споруд, іншого нерухомого майна при підготовці проектних документів щодо можливості проведення цих робіт визначається Інструкцією щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об'єктів нерухомого майна, затвердженою наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України № 55 від 18 червня 2007 року.

Поділ об'єкта нерухомого майна на самостійні об'єкти повинен відповідати умовам, що передбачені чинними будівельними нормами (пункт 2.4 Інструкції щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об'єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України № 55 від 18 червня 2007 року).

Можливості здійснення поділу не прийнятого до експлуатації об'єкта нерухомого майна, відповідність якого чинним будівельним нормам у цілому не підтверджена, положеннями цієї Інструкції не передбачено.

Оскільки будинок по АДРЕСА_2 не прийнятий до експлуатації і право власності на нього не зареєстроване, суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про неможливість вирішення питання про виділ в натурі 1/6 частки цього будинку ОСОБА_4 на підставі статті 364 ЦК України.

Згідно зі статтею 88 ЗК України володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності, здійснюються за згодою всіх співвласників згідно з договором, а у разі недосягнення згоди - у судовому порядку.

Учасник спільної часткової власності має право вимагати виділення належної йому частки із складу земельної ділянки як окремо, так і разом з іншими учасниками, які вимагають виділення, а у разі неможливості виділення частки - вимагати відповідної компенсації.

Разом з тим, реалізація співвласником земельної ділянки такого права не може призводити до порушення прав інших співвласників, у тому числі права вільного користування кожним із них належним йому нерухомим майном, розташованим на земельній ділянці, що перебуває у спільній частковій власності.

Встановивши, що на земельній ділянці по АДРЕСА_2 розташований житловий будинок з надвірним будівлями та спорудами, який не прийнятий до експлуатації і фактично не поділений між співвласниками, суд апеляційної інстанції правильно застосував до спірних правовідносин положення статті 88 ЗК України у взаємозв'язку із статтею 319 ЦК України, яка закріпила принцип рівності умов здійснення усіма власниками своїх прав, та відмовив ОСОБА_4 у виділенні в натурі належної їй 1/3 частки земельної ділянки.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині виділення частки земельної ділянки із визначенням її меж і відмовляючи у задоволенні таких вимог, апеляційний суд правильно виходив з того, що при вирішенні спору щодо поділу земельної ділянки необхідно враховувати можливість нормального користування будинком і здійснення догляду за ним, розташування господарських будівель, споруд, можливість проходу з вулиці на подвір'я тощо, що неможливо у повному обсязі встановити до вирішення співвласниками питання щодо порядку користування будинком і надвірними будівлями та спорудами, розташованими на земельній ділянці.

Доводи заявника про те, що житловий будинок по АДРЕСА_2 фактично добудований і використовується відповідачами за призначенням, проте ОСОБА_5 ухиляється від введення його в експлуатацію з метою недопущення його реального поділу між спадкоємцями, касаційний суд відхиляє.

У матеріалах справи відсутні докази на підтвердження звернення ОСОБА_4 до ОСОБА_5 з вимогою про спільне вчинення дій з прийняття будинку до експлуатації, зокрема з вимогами щодо підписання і подання декларації про готовність об'єкта до експлуатації.

Відмова відповідача у вчиненні таких дій на вимогу іншого забудовника - ОСОБА_4 - є підставою для звернення до нього з окремими позовними вимогами, проте не може бути правовою підставою для виділення частки із майна і її самостійного введення в експлуатацію окремо від усього будинку.

Посилання заявника на те, що суди попередніх інстанцій не надали належної оцінки висновку будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи від 4 лютого 2016 року, яким підтверджена технічна можливість виділення в натурі 1/6 частки будинку по АДРЕСА_2, помилкові, оскільки у задоволенні вимог про виділ частки житлового будинку в натурі відмовлено не з підстав технічної неможливості такого виділу, а у зв'язку із неможливістю вирішення цього питання до прийняття будинку до експлуатації.

Касаційний суд відхиляє твердження заявника про порушення її права на виділення в натурі 1/3 частки земельної ділянки, оскільки згідно зі статтею 88 ЗК України реалізація цього права здійснюється співвласником у разі можливості виділення належної йому частки. Така можливість перевіряється з урахуванням фактичних обставин справи, у тому числі з урахуванням встановленого між співвласниками порядку користування розташованим на земельній ділянці нерухомими майном.

За таких обставин вимоги ОСОБА_4 про виділ в натурі 1/3 частки земельної ділянки не підлягають задоволенню як передчасні і можуть бути вирішені після усунення обставин, якими обґрунтована відмова в їх задоволенні, зокрема, після прийняття будинку до експлуатації, встановлення співвласниками порядку користування ним і надвірним спорудами або після проведення його реального поділу між співвласниками.

За таких обставин суд касаційної інстанції дійшов висновку, що суд апеляційної інстанції, встановивши фактичні обставини справи, які мають значення для правильного її вирішення, ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, що відповідно до статті 410 ЦПК України є підставою для залишення касаційної скарги без задоволення, а рішення апеляційного суду без змін.

Так як касаційний суд дійшов висновку про законність і обґрунтованість рішення апеляційної інстанції, яким скасовано рішення суду першої інстанції, підстав для перегляду рішення суду першої інстанції немає.

Оскільки касаційна скарга залишена без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв'язку з розглядом справи у судах першої та апеляційної інстанцій, а також розподілу судових витрат, понесених у зв'язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення апеляційного суду Київської області від 21 березня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийВ. А. Стрільчук
Судді: С. О. Карпенко В. О. Кузнєцов О. В. Ступак Г. І. Усик