АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 758/2249/15-ц
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/5972/2018
Головуючий у суді першої інстанції: Васильченко О.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 вересня 2018 року м. Київ

Апеляційний суд міста Києва в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді - доповідача Слюсар Т.А.,

суддів: Волошиної В.М., Панченка М.М.,

за участю секретаря судового засідання Макаренко О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 на заочне рішення Подільського районного суду м. Києва від 24 квітня 2015 року

у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на дитину,-

В С Т А Н О В И В :

У лютому 2015 року ОСОБА_4. звернулася у суд із позовом до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на дитину.

В обґрунтування позову зазначено, що ОСОБА_4. до 31 грудня 2013 року з ОСОБА_5 перебувала у цивільному шлюбі, від якого вони мають доньку ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка проживає разом з матір'ю.

Посилаючись на те, що на підставі рішення Шевченківського районного суду м Києва від 28 листопада 2014 року ОСОБА_5 позбавлений батьківських прав, добровільно матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, проте, остільки на підставі СК України батьки зобов'язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття, просила суд стягнути аліменти на утримання доньки у розмірі 1/3 усіх видів його заробітку, місячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і до досягнення дитиною повноліття.

Заочним рішенням Подільського районного суду м. Києва від 24 квітня 2015 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 на утримання малолітньої дитини: ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 р.н, аліменти в розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 24 лютого 2015 року і до досягнення дитиною повноліття. Допущено негайне виконання рішення про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Вирішено питання судових витрат. В іншій частині позовних вимог - відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_3, посилаючись на неповне з'ясування обставин справи, просив скасувати рішення районного суду та постановити по справі нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити у повному обсязі та призначити у справі експертизу з встановлення батьківства ОСОБА_3 з ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, методом ДНК-аналізу у відділенні судово-медичної експертизи.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що відповідач не був належним чином повідомлений про дату та час судового засідання у справі, не мав змоги подати до суду докази, які мають істотне значення для правильного вирішення справи та на час розгляду справи перебував за межами України. Розгляд справи у відсутність відповідача позбавило останнього заявити в районному суді вимоги зустрічного характеру про оспорювання батьківства, остільки вважає, щоОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, не є його дитиною.

Відповідно до п. 8 ч. 1 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України в редакції Закону 2017 року, до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Рішення суду першої інстанції в частині відмовлених позовних вимог не оскаржено, тому колегія суддів у відповідності до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України перевіряє законність та обґрунтованість рішення районного суду в межах доводів апеляційної скарги.

Колегія суддів, вислухавши ОСОБА_3 та його представника, які підтримали апеляційну скаргу, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає апеляційну скаргу такою, що підлягає задоволенню частково.

Частиною 3 ст. 376 ЦПК України встановлено, що порушення норм процесуального права є обов'язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо: 3) справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов'язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

Зі справи убачається, що ОСОБА_3 направлялася судова повістка про виклик в судове засідання на 24 квітня 2015 року, між тим, поштовий конверт з судовою повісткою повернувся на адресу суду без вручення адресату, із відміткою «за закінченням встановленого строку зберігання» (а.с.29-30).

Отже, оскаржуване рішення постановлено судом 24 квітня 2015року за відсутності учасника справи - відповідача, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду, в той час як такою підставою обґрунтовано доводи апеляційної скарги.

За таких обставин, заочне рішення Подільського районного суду м. Києва від 24 квітня 2015 року, як постановлене з порушенням норм процесуального права, слід скасувати, а по справі постановити нове рішення про часткове задоволення позову, ураховуючи наступне.

Як убачається з матеріалів справи, сторони перебували у цивільному шлюбі, від якого мають доньку ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Дитина сторін проживає разом з матір'ю (а.с.2,3).

Встановлено, що ОСОБА_3 проживає окремо та добровільно не надає матеріальної допомоги на утримання доньки.

19 вересня 2014 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_4 (дошлюбне прізвище - ОСОБА_4) було укладено шлюб (а.с.8).

Згідно рішення Шевченківського районного суду м. Києва у справі № 761/25566/14-ц від 28 листопада 2014 року ОСОБА_3 був позбавлений батьківських прав відносно його малолітньої доньки ОСОБА_8 (а.с.5).

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

У ст. 51 Конституції України встановлено, що кожен із подружжя має рівні права та обов'язки у шлюбі та сім'ї; що державою однаково охороняється як батьківство, так і материнство.

Сімейне законодавство також містить норми, що імплементують вказані принципи.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 141 СК України та ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», мати й батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Твердження апеляційної скарги про невизнання ОСОБА_3 батьківства, колегія суддів оцінює критично, остільки вказане питання не є предметом розгляду у даній цивільній справі, доказів встановлення даного факту в іншому цивільному провадженні, матеріали справи не містять, в той час як після народження дитини відповідач цей факт не оспорював, визнав доньку своєю дитиною, у зв'язку з чим у свідоцтві про народження ОСОБА_6 у графі батько зазначено саме «Рябов Олександр Анатолійович» (а.с.2).

Чинним законодавством забезпечено право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини, шляхом визначення порядку стягнення аліментів з того з батьків, з яким дитина не проживає.

Статтею 180 СК України встановлено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ч. ч. 2-3 ст. 181 СК України, за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі.

За таких обставин, обов'язок по утриманню дитини має нести як батько, так і мати.

Положеннями ст. 183 СК України встановлено, що розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини.

Пунктом 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» та ч. 1 ст. 182 СК України встановлено, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, районний суд виходив з того, що позивач не довела суду необхідність стягнення з відповідача аліментів у розмірі 1/3 усіх видів доходів, а тому, суд, виходячи з засад справедливості, добросовісності, розумності, прийшов до висновку про можливість стягнення аліментів у розмірі ? усіх видів доходів.

З урахуванням зазначеного, обставин справи, колегія суддів вважає обґрунтованими висновки районного суду про наявність правових підстав до визначення розміру аліментів, що підлягають стягненню з відповідача на утримання дитини, в розмірі в розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку (доходу).

Між тим, слід врахувати наступне.

Частиною 2 ст. 182 СК України, в редакції чинній на час винесення оскаржуваного рішення встановлювалося, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу.

Відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» № 2037-VIII від 17 травня 2017 року.08 липня 2017 року набрали чинності зміни до Сімейного кодексу України,

Згідно ч. 2 ст. 182 СК України (в чинній редакції) розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Зі справи убачається, що відповідач є особою працездатного віку, інших утриманців не має.

Враховуючи зазначене та обставини справи, по справі необхідно постановити нове рішення, яким позов ОСОБА_4 задовольнити частково.

Стягувати з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 на утримання малолітньої дитини: ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 р.н, аліменти у розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 24 лютого 2015 року і до 08 липня 2017 року та 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця починаючи з 09 липня 2017 року і до досягнення дитиною повноліття.

Окрім цього, відповідно до положень ч. 6 ст. 141 ЦПК України, з ОСОБА_3 на користь держави підлягає стягненню судовий збір, у сумі 243 грн. 60 коп.

В іншій частині позовних вимог слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 382 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 задовольнити частково.

Заочне рішення Подільського районного суду м. Києва від 24 квітня 2015 року скасувати.

Постановити по справі нове рішення, яким позов ОСОБА_4 задовольнити частково.

Стягувати з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 на утримання малолітньої дитини: ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 р.н, аліменти у розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку починаючи з 24 лютого 2015 року і до 08 липня 2017 року та 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 09 липня 2017 року і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір, у сумі 243 грн. 60 коп.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з моменту складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 11 вересня 2018 року.

Суддя-доповідач:

Судді: