Справа № 296/7038/16-ц
РІШЕННЯ

Іменем України

(заочне)

"27" червня 2018 р. м.Житомир

Корольовський районний суд м. Житомира в складі:

головуючого-судді Галасюка Р.А.,

секретаря Могилевець В.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі цивільну справу за позовом ПАТ «ОТП Банк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості та зустрічними позовами ОСОБА_1 до ПАТ «ОТП Банк», ОСОБА_2 про визнання недійсним кредитного договору і ОСОБА_2 до ПАТ «ОТП Банк» про визнання договору поруки припиненим, -

ВСТАНОВИВ:

В серпні 2016 року ПАТ «ОТП Банк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 і ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором № МL-J01/057/2008 від 12.06.2008 р. в розмірі 50588,70 грн., що складається із заборгованості по тілу кредиту 39707,47 доларів США і заборгованості по відсоткам 10881,23 доларів США.

Обґрунтовуючи позов ПАТ «ОТП Банк» зазначає, що 12.06.2008 року між ОСОБА_1 та ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк», був укладений кредитний договір №МL-J01/057/2008 про надання кредиту в сумі 53524,70 доларів США строком на 12 років. 12.06.2008 року в забезпечення виконання за кредитним договором №МL-J01/057/2008 був укладений договір поруки №SR-J01/057/2008, згідно якого ОСОБА_2 поручився за виконання умов кредитного договору ОСОБА_1. В звязку з тим, що ОСОБА_1 не дотримано умов кредитного договору щодо повернення частин кредиту та нарахованих відсотків щомісяця, позивач на підставі п.1.9 кредитного договору направив відповідачам вимогу про дострокове виконання зобовязань за кредитним договором в повному обсязі. В звязку з тим, що відповідач ОСОБА_1 на попередження та телефоні дзвінки не відреагувала, сплату коштів по кредитному договору не здійснила, продовжувала ухилятися від виконання зобовязань по кредитному договору, позивач просить позов задовольнити.

20.02.2017 року на адресу суду від ОСОБА_1 надійшла зустрічна позовна заява, в якій остання просить визнати недійсним кредитний договір №МL-J01/057/2008 від 12.06.2008 року. Обґрунтовуючи свій позов, ОСОБА_1 посилається на те, що Банк свідомо видав їй валюту не як засіб платежу, а лише виключно як засіб обміну її на гривну, тобто лише як такий собі еквівалент. На думку позивача, банк фактично видав кредит у гривні, а валюта слугувала не засобом платежу, а лише способом видачі певної суми грошей у гривні. Як зазначає ОСОБА_1, обидві сторони кредитного договору мали на меті кредитування саме у гривні, а не у іноземній валюті, відповідно, укладений спірний кредитний договір є удаваним, а тому в силу ст.235 ЦК України має бути визнаний судом недійсним, наслідком чого є застосування до спірних відносин правил, встановлених щодо правочину, який сторони насправді вчинили. Тобто, насправді кредит був наданий ОСОБА_1 у гривні, а тому всі розрахунки за кредитом повинні бути перераховані та проведенні у національній грошовій одиниці, а не у валюті.

Також, 22.02.2017 року відповідач ОСОБА_2 звернувся до суду із зустрічною позовною заявою, у якій, з врахуванням уточнень від 26.10.2017 року, просив суд визнати припиненою поруку ОСОБА_2 за договором поруки №SR-J01/057/2008 від 12.06.2008 р., який укладений між ним та позивачем. Обґрунтовуючи вимоги зустрічного позову, ОСОБА_2 посилається на те, що договір поруки є припиненим з 10.10.2014 р., оскільки право вимоги до поручителя виникло у банку одночасно з виникненням права вимоги до позичальника, тобто 10.10.2014 р., діяло протягом наступних 6 місяців, як передбачено ч.4 ст.559 ЦК України та припинилося 10.04.2015 року, у звязку з непредявленням банком вимоги до поручителя. При цьому, предявлення вимоги до поручителя є предявлення до нього позову. На думку ОСОБА_2, строк поруки не є строком для захисту порушеного права. Це строк існування самого зобовязання поруки. Право кредитора і обовязок поручителя після його закінчення припиняються, що означає, що жодних дій щодо реалізації цього права, в тому числі застосування примусових заходів захисту в судовому порядку, кредитор вчиняти не може. Отже, кредитор не має права на задоволення позову, заявленого поза межами вказаного строку, оскільки із закінченням строку припинилось матеріальне право.

27 червня 2018 року ухвалою Корольовського районного суд м. Житомира позовну заяву ПАТ «ОТП Банк» до ОСОБА_1 і ОСОБА_2 про стягнення заборгованості залишено без розгляду, у звязку із повторною неявкою позивача в судове засідання без поважних причин. Цього ж дня, без розгляду було залишено і зустрічну позовну заяву ОСОБА_1 до ПАТ «ОТП Банк» і ОСОБА_2 про визнання недійсним кредитного договору, також через повторну неявку позивача в судове засідання без поважних причин. Так, представник ОСОБА_1 адвокат ОСОБА_3 звернувся 27.06.2018 року із заявою у якій просив залишити без розгляду первісний позов ПАТ «ОТП Банк» у звязку із неявкою представника банку в судове засідання і не подання ним заяви про підтримання позову, яке останній здійснював до цього, просив розглянути дане питання без його участі. Однак щодо зустрічних вимог своєї довірительки представник у даній заяві нічого не вказав, будь-яких інших заяв з проханням розглянути даний зустрічний позов ОСОБА_1 у її відсутність і підтримання даного позову до суду не надходило.

Відповідач ПАТ «ОТП Банк» за зустрічним позовом ОСОБА_2 у судове засідання свого представника не направив, про час, дату та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, заяв (відзиву) по суті справи із викладом своїх заперечень проти зустрічного позову до суду не надав, розпорядившись таким чином своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

У звязку з наведеним, суд, на підставі ч.4 ст.223, ст.280 ЦПК України, постановляє заочне рішення.

Вирішуючи зустрічний позов ОСОБА_2 (а.с.56,75), суд враховує наступне.

12.06.2008 р. між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк» (надалі Банк) та ОСОБА_1 (Позивальник) був укладений кредитний договір № МL-J01/057/2008, згідно умов якого Банк надав Позичальнику кредит в сумі 53524,70 доларів США на строк до 12 червня 2034 року (а.с.5-11).

Відповідно до п.1.9. Кредитного договору Банк має право вимагати дострокового виконання боргових зобовязань в повному або у визначеній банком частині у випадку невиконання Позичальником та/або Поручителем та/або Майновим поручителем своїх боргових та/або інших зобовязань за цим договором.

При цьому зобовязання позичальника щодо дострокового виконання боргових зобовязань в цілому настає з дати відправлення Банком на адресу Позичальника відповідної вимоги та повинно бути проведено Позичальником протягом 30 календарних днів з дати одержання Позичальником відповідної вимоги.

З метою забезпечення виконання зобовязання за вказаним кредитним договором 12.06.2008 р. між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк» (Банк) та ОСОБА_2 (Поручитель) було укладено договір поруки № SR-J01/057/2008 (а.с.12).

Згідно п.1.1 договору поручитель зобовязався відповідати за повне та своєчасне виконання боржником його боргових зобовязань перед кредитором за кредитним договором в повному обсязі таких зобовязань.

Відповідно до п.2.1 договору порукою за цим договором забезпечуються вимоги кредитора щодо сплати боржником кожного і всіх його зобовязань за кредитним договором у такому розмірі, у такій валюті, у такий строк і в такому порядку, як встановлено у кредитному договорі.

Пунктом 2.2. даного договору передбачено, що на дату укладення цього договору розмір боргових зобовязань, забезпечених порукою, становить 53524,70 долари США. Порукою забезпечені боргові зобовязання в разі зміни їх суми, відповідно до п.2.1 цього договору.

Згідно п.4.1. договору цей договір набирає чинності з дати його підписання сторонами та діє до повного виконання боргових зобовязань за кредитним договором.

У звязку із не виконанням ОСОБА_1 умов кредитного договору 20.10.2014 р. Банком на її адресу було направлено вимогу про дострокове виконання зобовязань за кредитним договором в повному обсязі (а.с.60).

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом (ч.1 ст.598 ЦК України).

Згідно ст.559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. Порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців з дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя, якщо інше не передбачено законом. Якщо строк основного зобовязання не встановлений або встановлений моментом предявлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не предявить позову до поручителя протягом одного року з дня укладення договору поруки, якщо інше не передбачено законом.

Частиною 1 статті 651 ЦК України визначено, що зміна умов договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Тлумачення частини першої статті 559 ЦК України дозволяє стверджувати, що порука припиняється за наявності факту зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. При цьому для припинення поруки достатнім є встановлення таких змін в основному зобов'язанні. Тому подальше фактичне виконання зобов'язання, в тому числі фактичний строк його виконання, відмова кредитора від вимоги щодо виконання зобов'язання в зміненому обсязі, не свідчать про збереження поруки, оскільки відбулися після настання правоприпиняючого факту (дострокове виконання зобовязань за кредитним договором).

Аналогічний висновок висловлений і Верховним Судом України у постанові від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2662цс15.

Крім того, Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в п.24 постанови №5 від 30.03.2012 р. «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних відносин» розяснив, що при вирішенні таких спорів, суд має враховувати, що згідно зі статтею 526 ЦК зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Отже, якщо кредитним договором не визначено інші умови виконання основного зобов'язання, то у разі неналежного виконання позичальником своїх зобов'язань за цим договором строк пред'явлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів має обчислюватися з моменту настання строку погашення зобов'язання згідно з такими умовами, тобто з моменту настання строку виконання зобов'язання у повному обсязі або у зв'язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково.

При цьому, сама по собі умова договору про дію поруки до повного виконання позичальником зобов'язання перед кредитодавцем або до повного виконання поручителем взятих на себе зобов'язань не може розглядатися як установлення строку дії поруки, оскільки це не відповідає вимогам статті 252 ЦК України, згідно з якою строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.

Предявлення вимоги до поручителя є предявлення до нього позову.

Якщо договором поруки не визначено строк, після закінчення якого порука припиняється, оскільки умова цього договору встановлено, що він діє до повного припинення всіх зобовязань боржника за кредитним договором, та якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання , який був змінений відповідно до кредитного договору, не предявив протягом шести місяців позову до поручителя про виконання зобовязання, то зобовязання за договором поруки припиняється.

Строк дії поруки (будь-який із зазначених у частині четвертій статті 559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб'єктивного права кредитора й суб'єктивного обов'язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються. Це означає, що зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права (шляхом пред'явлення позову), кредитор вчиняти не може.

Аналогічний правовий висновок міститься в постанові Верховного Суду від 07.11.2018 р., справа № 711/10458/15-ц.

З огляду на преклюзивний характер строку поруки й обумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію такого виду забезпечення виконання зобов'язань застосоване в другому реченні частини четвертої статті 559 ЦК України словосполучення «пред'явлення вимоги» до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання як умови чинності поруки слід розуміти як пред'явлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Зазначене положення при цьому не виключає можливість пред'явлення кредитором до поручителя іншої письмової вимоги про погашення заборгованості за боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання.

Отже, виходячи з положень другого речення частини четвертої статті 559 ЦК України логічним є висновок, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов'язання за договором повинно бути пред'явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов'язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами) або з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобов'язання (у разі якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем).

Таким чином, закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов'язання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя.

Зазначені правові висновки викладені Верховним Судом України, зокрема у постановах від 17 вересня 2014 року у справі № 6-53цс14, від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2662цс15, від 29.03.2017 року у справі № 6-3087цс16.

ОСОБА_4 Верховного Суду у постанові від 13 червня 2018 року у справі № 408/8040/12 (провадження № 14-145цс18) не встановила підстав відступити від наведених висновків та вказала, що у разі пред'явлення банком вимог до поручителя більше ніж через шість місяців після настання строку виконання відповідної частини основного зобов'язання в силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється в частині зобов'язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку.

У даній справі, що розглядається, право вимоги до поручителя виникло у банку одночасно з виникненням права вимоги до позичальника, тобто 20.10.2014 р., діяло протягом наступних шести місяців, як передбачено ч.4 ст.559 ЦК України та припинилося 20.04.2015 р., у звязку із непредявленням банком вимоги до поручителя ОСОБА_2.

В ході судового розгляду встановлено, що банк звернувся до ОСОБА_1 із вимогою 20.10.2014 р. про дострокове виконання зобовязань за кредитним договором в повному обсязі. З огляду на вищевикладені висновки,суд погоджується із доводами позивача за зустрічним позовом ОСОБА_2 про те, що пред'явивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом 20.10.2014 р., Банк, відповідно до ч.2 ст.1054 ЦК України, змінив строк виконання основного зобов'язання і з цього моменту почав перебіг терміну пред'явлення позову до поручителя.

Враховуючи те, що в договорі поруки не встановлено чіткий строк її дії, при цьому строк основного зобов'язання встановлений, поряд з цим він є зміненим, у зв'язку із направленням банком вимоги 20.10.2014 р., то суд приходить до висновку про те, що Банк повинен був пред'явити позов до поручителя протягом 6 місяців починаючи з 20.10.2014 року.

Однак, вбачається, що Банк звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості, предявивши позов, в тому числі до ОСОБА_2, лише 22.08.2016 року.

Узагальнюючи вищенаведене, є всі підстави прийти до висновку, що непред'явлення кредитором вимоги до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання у разі, якщо строк дії поруки не встановлено, є підставою для припинення останнього, а отже, і обов'язку поручителя нести солідарну відповідальність перед кредитором разом із боржником за основним зобов'язанням.

Таким чином, приймаючи до уваги викладене, суд дійшов висновку про необхідність задоволення зустрічного позову ОСОБА_2.

Керуючись ст.ст. 2, 3, 4, 8, 10, 12, 13, 76, 80, 258, 263, 280-284, пунктом 15.5 Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України, ст.ст. 257, 261, 553 ч.1, 554 ч.1, 651 ч.1, 559 ч.1, 598, 1054 ЦК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Зустрічний позов ОСОБА_2 до ПАТ «ОТП Банк» про визнання договору поруки припиненим задовольнити.

Визнати припиненою поруку ОСОБА_2 за Договором поруки № SR-J01/057/2008 від 12.06.2008 року, укладеним між Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк» та ОСОБА_2.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Житомирського апеляційного суду або через Корольовський районний суд м. Житомира протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Cуддя Р. А. Галасюк