Справа №265/5451/18
Провадження №2/265/1355/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 жовтня 2018 року місто Маріуполь

Орджонікідзевський районний суд міста Маріуполя Донецької області у складі:

головуючого судді Мельник І. Г.,

за участю секретаря Гусєвої К.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Маріуполі Донецької області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя з позовом до відповідача ОСОБА_2, мотивуючи свої вимоги тим, що вона є власником будинку АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, засвідченого 17 листопада 1998 року державним нотаріусом Четвертої маріупольської державної нотаріальної контори Одерій Г.В. та на підставі договору дарування № 1-378 від 18 лютого 2004 року, посвідченого державним нотаріусом Четвертої маріупольської державної нотаріальної контори Одерій Г.В. В зазначеному будинку зареєстрований також її син ОСОБА_2, відповідач по справі, який з 2015 року по теперішній час фактично в квартирі не мешкає. Всі обов'язки по утриманню жилого приміщення покладені на позивача, відповідач будинком не користується, особистих речей в будинку не має. На підставі викладеного, просить визнати відповідач таким, що втратив право користування спірним жилим приміщенням.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з'явилась, в письмовій заяві просила розглядати справу без її участі, позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 у відкрите судове засідання не з'явився, надіславши на адресу суду заяву про розгляд справи без його участі, проти задоволення позовних вимог не заперечує.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом 17 листопада 1998 року 1/2 частини будинку АДРЕСА_1 належить ОСОБА_4.

Згідно договору дарування від 18 лютого 2004 року, засвідченого державним нотаріусом Четвертої маріупольської державної нотаріальної контори Одерій Г.В. 9/100 частини будинку АДРЕСА_1 ОСОБА_7 подарувала ОСОБА_4.

Відповідно договору про порядок користування жилим будинком АДРЕСА_1, засвідченого 14 листопада 2002 року державним нотаріусом Четвертої маріупольської державної нотаріальної контори ОСОБА_6, ОСОБА_7, якій належить 1/4 частина будинку, та ОСОБА_4, якій належить ? частина будинку, встановили порядок користування.

Право власності на 9/100 частки вищевказаного будинку зареєстровано в МКП «Маріупольське бюро технічної інвентаризації» 27 червня 2006 року за реєстраційним номером 4217206 на підставі договору дарування від 18 лютого 2004 року.

Судом встановлено, що відповідно відомостей, наданих головою КСН «Азовець» від 06 червня 2018 за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровані три особи - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_3.

Наявним у справі актом, складеним КСН «Азовець» 11.06.2018, підтверджується відсутність відповідача ОСОБА_9 у спірному будинку АДРЕСА_1 з 2015 року.

Відповідно до ч.2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними і власником житла або законом.

Згідно ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на майно яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно ст. 317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ст. 386 ЦК України позивач, як власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні його права користування та розпорядження своїм майном.

З огляду на викладене, на підставі аналізу зібраних по справі доказів, суд вважає, що позовна заява підлягає задоволенню, а відповідач - визнанню таким, що втратив право користування житловим приміщенням, оскільки, як встановлено судом, понад рік відсутній в спірному будинку без поважних причин.

Відповідно до ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється органами державної міграційної служби на підставі рішення суду в тому числі про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

У відповідності до положень ст.ст.133, п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір у разі задоволення позову покладається на відповідача.

Проте позивач не просить стягну на її користь понесені нею судові витрати, а тому суд залишає їх за її рахунок.

Керуючись ст. ст. 316, 317, 405, 386 ЦК України, ст.ст. 12,13,141,223,259,264-265 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням задовольнити.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, таким, що втратив право користування жилим приміщенням - будинком АДРЕСА_1

Рішення може бути оскаржене до Донецького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до вказаного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було проголошено лише вступну і резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, цей строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 19 жовтня 2018 року.

Суддя І.Г. Мельник