Провадження 2/127/3885/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 грудня 2018 року

Вінницький міський суд Вінницької області в складі:

головуючого судді Вохмінової О.С.

з участю секретаря судових засідань ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ТОВ «ОТП Факторинг Україна» про захист прав споживача, стягнення пені, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_2 позов мотивував тим, що 05.09.2005 року між ним та АКБ «Райффайзенбанк Україна» (правонаступниками є ЗАТ «ОТП Банк», ПАТ «ОТП Банк», ТОВ «ОТП Факторинг Україна») був укладений кредитний договір № НСL-001/006/05 на суму 25 000 доларів США із сплатою 11% річних. Кредит був споживчий, наданий на будівництво нерухомого майна. За умовами договору банк перерахував кошти на поточний банківський рахунок позичальника 2796. В грудні 2005 року ОСОБА_2 зняв з рахунку 15 000 доларів США, а в травні та у вересні 2006 року звертався до банку з заявами про наступну видачу коштів 10 000 доларів США, проте банк, в порушення вимог ст.ст. 1066, 1068, 1071 ЦК України безпідставно відмовив, при цьому посилався на те, що будівля, що знаходилась в іпотеці, демонтована майновим поручителем, а нова будівля не зведена. Крім того, заставне майно знаходилось у співвласності ще двох осіб, тому банк поставив вимогу про переукладення договору іпотеки. Розпоряджень щодо коштів в сумі 10 000 доларів США, які знаходились на його рахунку, ОСОБА_2 не давав, жодних первинних банківських документів на видачу банком позичальнику 10 000 доларів США ні у банку, ні у відповідача немає. В кінці 2006 року АКБ «Райффайзенбанк Україна» відступив право вимоги по кредитному договору ЗАТ «ОТП Банк», проте із новим кредитором спір щодо невидачі кредитних коштів також не був вирішений. Натомість, новий кредитор запропонував отримати ще один кредит на суму 50000 доларів США під уже збудоване нове нерухоме майно будинок по вул. Л.Толстого в м. Вінниці, який був оцінений у 280000 доларів США. Тому був укладений новий договір 08.09.2008 року, але суму кредитних коштів в розмірі 50000 доларів США банк теж не видав ОСОБА_2 в повному обсязі, залишок невиданих коштів становив 20 000 доларів США.

Невидачею ОСОБА_2 кредитних коштів в сумі 10 000 доларів США по договору від 05.09.2005 року завдано збитків. Вважає, що банк повинен нести відповідальність за неналежне надання послуг на підставі ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» у виді сплати пені в розмірі 3% вартості послуги за кожен день прострочення. За період прострочення з 01.09.2017 року до 01.09.2018 року (365 днів в межах річного строку позовної давності, ст. 258 ЦК України) із розрахунку, що 1 долару США відповідає 26,645 грн., сума пені становить 2 917 627 грн.

Оскільки правонаступником АКБ «Райффайзенбанк Україна» за договором купівлі-продажу кредитного портфелю від 10.12.2010 року є ТОВ «ОТП Факторинг Україна», ОСОБА_2 просив стягнути пеню з ТОВ «ОТП Факторинг Україна» в розмірі 2 917 627 грн., а також судові витрати.

В судовому засіданні представники позивача ОСОБА_3, ОСОБА_4 позов підтримали відповідно до обставин, викладених у позовній заяві, поясненнях та відповіді на відзив (а.с. 73-76), просили позов задоволити.

Представник відповідача ОСОБА_5 позов не визнала, подала відзив (а.с. 22-25).

Вислухавши думку учасників справи, дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення даного позову.

Судом встановлено, що 05.09.2005 року між ОСОБА_2 та АКБ «Райффайзенбанк Україна» був укладений кредитний договір № НСL-001/006/05, відповідно до якого банк надав кредит позичальнику для будівництва нерухомого майна в сумі 25000 доларів США шляхом перерахування коштів на поточний рахунок 2796 (а.с. 6-9).

08.09.2005 року ОСОБА_2 подав кредитну заявку на видачу 25000 доларів США шляхом перерахування коштів на його поточний рахунок 2796, відкритий в АКБ «Райффайзенбанк Україна» (а.с. 5).

Таким чином, банк виконав своє зобов`язання за кредитним договором, надавши ОСОБА_2 кредитні кошти у спосіб, що визначений умовами договору.

Дані обставини були також встановлені рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 10.02.2014 року у справі № 127/15257/13-ц, яке набрало законної сили відповідно до ухвали Апеляційного суду Вінницької області від 18.03.2014 року (а.с. 28-35), рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 20.10.2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 24.11.2016 року (а.с. 40-64).

Згідно Статуту ПАТ «ОТП Банк», затвердженого рішенням Загальних зборів акціонерів № 62 від 19.04.2013 року, погодженого НБУ 17.05.2013 року та зареєстрованого державним реєстратором 24.05.2013 року за № 3005865, ПАТ «ОТП Банк» є правонаступником усіх прав та обов`язків ЗАТ «ОТП Банк», яке в свою чергу є правонаступником усіх прав і обов`язків АКБ «Райффайзенбанк Україна». Банк був створений у формі акціонерного товариства закритого типу на підставі договору про створення та діяльність акціонерного комерційного банку «Райффайзенбанк Україна» від 13.11.1997 року та рішення Установчих зборів банку від 28.11.1997 року та зареєстрований НБУ 02.03.1998 року. Згідно з рішенням позачергових загальних зборів акціонерів від 09.10.2006 року Банк змінив свою назву з АКБ «Райффайзенбанк Україна» на ЗАТ «ОТП Банк». Даний факт був встановлений ухвалою апеляційного суду Вінницької області від 18.03.2014 року в цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ПАТ «ОТП Банк», ТОВ «ОТП Факторинг» про захист прав споживача та стягнення матеріальних збитків (а.с. 32-34).

10.12.2010 року між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» був укладений договір купівлі-продажу кредитного портфелю та договір відступлення прав вимоги, в тому числі права вимоги за кредитним договором № НСL-001/006/2005 від 05.09.2005 року.

Відповідно до п. 3.1 договору в порядку та на умовах, визначених цим договором, продавець (ПАТ «ОТП Банк») продає (переуступає) покупцю (ТОВ «ОТП Факторинг Україна») права на кредитний портфель, який включає в себе кредитні договори (перелік згідно додатку № 1), а покупець приймає кредитний портфель та зобов`язується сплатити на користь продавця винагороду. Згідно умов договору «Кредитний портфель» - це права вимоги до боржників (їх поручителів) щодо сплати загальної суми заборгованості боржників перед продавцем за кредитними договорами, яка включає суму такого боргу, проценти, нараховані на суму такого боргу, усі та будь-які штрафні санкції (у разі їх наявності) на дату набрання чинності, а також права, зазначені у статті 3.3 цього договору.

Таким чином, за даним договором відповідач ТОВ «ОТП Факторинг Україна» - набув права вимоги до боржників, в тому числі по кредитному договору від 05.09.2005 року між АКБ «Райффайзенбанк Україна» та ОСОБА_2 До нового кредитора перейшли права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що встановлені договором від 05.09.2005 року.

Дані обставини також встановлені рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 11.02.2016 року у справі № 127/27126/15-ц за позовом ОСОБА_2 до ПАТ «ОТП Банк», ТОВ «ОТП Факторинг Україна» про визнання правовідносин припиненими та визнання недійсним права вимоги, яке набрало законної сили 23.02.2016 року.

Судом також встановлено, що ТОВ «ОТП Факторинг Україна» є фінансовою установою (свідоцтво про реєстрацію від 03.12.2009 року, а.с. 26), має право надавати фінансові послуги (без отримання ліцензій та/або дозволів відповідно до законодавства), а саме - надання факторингу (а.с. 27), і не надає банківські послуги, що визначені Законом України «Про банки і банківську діяльність», в тому числі видачу кредитів.

Таким чином, між сторонами виникли зобов`язальні правовідносини, що регулюються главою 47-49 ЦК України, а також спеціальними нормами глави 71 ЦК України.

Відповідно до п. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно ч. 1 ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).

Зобов`язання щодо видачі кредиту ОСОБА_2 за кредитним договором від 05.09.2005 року виникло у АКБ «Райффайзенбанк Україна» (правонаступником є ПАТ «ОТП Банк»), який мав генеральну ліцензію, дозвіл НБУ на право здійснення кредитних операцій, визначених Законом України «Про банки і банківську діяльність» тощо.

ТОВ «ОТП Факторинг Україна» не брало на себе збов`язання щодо видачі кредиту ОСОБА_2, не є банківською установою і не здійснює кредитування у валюті.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач ОСОБА_2 зазначав, що він є споживачем фінансових послуг, а відповідач виконавцем за договором, тому на підставі ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» за неналежне виконання кредитного договору і ненадання кредиту в розмірі 10 000 доларів США повинен сплатити неустойку в розмірі 3 % вартості послуги за кожен день прострочення, що за період з 01.09.2017 року до 01.09.2018 року складає 2 917 627 грн.

За змістом ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством.

Суд вважає, що твердження позивача про відповідальність відповідача у виді сплати пені є безпідставним. ТОВ «ОТП Факторинг Україна» не є виконавцем послуг з кредитування в розумінні норм Законів України «Про банки і банківську діяльність», «Про захист прав споживачів», а також відповідно до умов договору купівлі-продажу кредитного портфелю.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно із ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Способи захисту цивільних прав та інтересів судом визначені в ч. 2 ст. 16 ЦК України.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та сусіпльні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч. 1 ст. 5 ЦПК України).

Оскільки позивач не довів, що його права були порушені відповідачем і підлягають захисту в обраний ним спосіб, підстав для задоволення позову немає.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України та Закону України «Про захист прав споживачів» судові витрати слід залишити за рахунок держави.

Керуючись Законом України «Про захист прав споживачів», «Про банки і банківську діяльність», ст.ст. 15, 512, 514, 1048, 1054 ЦК України, ст.ст. 4, 5, 10, 12, 13, 76-82, 89, 263-265 ЦПК України,

в и р і ш и в :

в задоволенні позову ОСОБА_2 відмовити.

Судові витрати залишити за рахунок держави.

Рішення може бути оскаржене. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення відповідно до вимог 354, 355 ЦПК України, розділу XIII «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України (в редакції закону №2147-VIII від 3 жовтня 2017 року).

Учасники справи:

позивач - ОСОБА_2, ІПН НОМЕР_1, м. Вінниця, пров. Л.Толстого, 12/1;

відповідач ТОВ «ОТП Факторинг Україна», , м.Київ, вул. Фізкультури, 28.

Повне судове рішення складене 26.12.2018 року.

Суддя: