Справа № 369/3244/18 Головуючий у І інстанції Усатов Д. Д.
Провадження № 22-ц/780/2876/18 Доповідач у 2 інстанції Ігнатченко Н. В.
Категорія 20 07.09.2018
ПОСТАНОВА

Іменем України

7 вересня 2018 року м. Київ

Апеляційний суд Київської області у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого - Ігнатченко Н.В.,

суддів: Коцюрби О.П., Сушко Л.П.,

за участю секретаря судового засідання - Вергелес О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду Київської області у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «НЕОС ЛІЗИНГ» на ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 16 травня 2018 року у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «НЕОС ЛІЗИНГ» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання договорів дарування недійсними,

в с т а н о в и в:

У березні 2018 року ТОВ «НЕОС ЛІЗИНГ» звернулося до суду з вказаним позовом, в якому просило визнати недійсними договори дарування житлового будинку загальною площею 145,7 кв. м та земельної ділянки площею 0,1012 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1, укладені 22 травня 2017 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3, а також скасувати реєстраційні записи про право власності ОСОБА_3 на вищезазначене нерухоме майно.

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що сторони договорів дарування не передбачали реального настання правових наслідків, обумовлених цими правочинами, оскільки вони укладені між особами, які є близькими родичами, а дії ОСОБА_2 спрямовані на фіктивний перехід права власності на нерухоме майно з метою його приховування від виконання за його рахунок рішення суд про стягнення заборгованості. Крім того, дарувальник фактично продовжує володіти та користуватися спірним майном.

Одночасно позивачем подано заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на житловий будинок та земельну ділянку у зв'язку з тим, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання потенційного рішення суду про задоволення позову, оскільки відповідачі можуть та уже здійснили дії, спрямовані на відчуження нерухомого майна з метою уникнення примусового виконання рішення суду про стягнення заборгованості.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 16 травня 2018 року в задоволенні заяви відмовлено.

Свої висновки суд першої інстанції мотивував тим, що спірні об'єкти нерухомості перебувають під обтяженням, накладеним ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 29 червня 2016 року у справі № 242/3000/16-ц і судом не виявлено існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам та інтересам позивача до ухвалення рішення суду. При цьому законодавець вказує лише на можливість, а не обов'язок суду забезпечити позов.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою, представник позивача - адвокат Юхименко Ю.Ю. подав апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати, з мотивів неповного з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, та порушення норм процесуального права, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Вказав, що арешт на нерухоме майно накладено в судовому провадженні з іншим предметом спору, власником майна на даний час є відмінна від боржника особа, тому невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду0 у даній справі, підставою чого є вчинення подібних дій ОСОБА_2 під час розгляду справи № 242/3000/16-ц.

23 липня 2018 року Юхименко Ю.Ю. надіслав до суду заяву про допущення описки в апеляційній скарзі, в якій просив вважати правильною прохальну частину апеляційної скарги, в якій порушено питання про скасування оскаржуваної ухвали та ухвалення нового судового рішення про задоволення заяви про забезпечення позову. Однак вказана заява не може бути прийнята до уваги апеляційного суду, оскільки не відповідає вимогам частин 1, 2 статті 364 ЦПК України, а саме подана з пропуском строку на апеляційне оскарження та не надано доказів надсилання копій відповідних змін (доповнень) іншим учасникам справи.

У відзиві на апеляційну скаргу, який подано з порушенням строку, встановленого судом в ухвалі про відкриття апеляційного провадження, представник відповідачів - адвокат ОСОБА_5 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, посилаючись на законність і обґрунтованість ухвали суду.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, а також відзиву на неї, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу слід частково задовольнити з таких підстав.

За правилами статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно із статтею 150 ЦПК України позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

При цьому заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до роз'яснень, які містяться в пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 22 грудня 2006 року, при розгляді заяви про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Таким чином у вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Отже, умовою застосування заходів до забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення суду, що невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання судового рішення через, зокрема, зникнення, зменшення за кількістю або погіршення за якістю майна (грошових коштів) тощо на момент виконання рішення.

Як вбачається з матеріалів справи, між сторонами існує спір щодо визнання недійсними договорів дарування житлового будинку загальною площею 145,7 кв. м та земельної ділянки площею 0,1012 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1, укладених 22 травня 2017 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3, у зв'язку з тим, що дані правочини не були спрямовані на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ними, є фіктивними, а єдиною метою їх укладення було унеможливити звернення стягнення на майно відповідача ОСОБА_2 в рахунок її невиконаних грошових зобов'язань.

Звертаючись до суду, позивач вказував, що у провадженні Селидівського міського суду Донецької області від 29 червня 2016 року перебувала справа № 242/3000/16-ц за позовом ТОВ «УНІКРЕДИТ ЛІЗИНГ», яке перейменовано в ТОВ «НЕОС ЛІЗИНГ», до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, в межах якої 26 червня 2016 року було постановлено ухвалу про забезпечення позову шляхом накладення арешту на спірне нерухоме майно, що належало відповідачу.

У проміжок часу після ухвалення судом рішення про відмову в задоволенні позову від 12 квітня 2017 року з одночасним скасуванням заходів забезпечення позову та ухвалення 20 червня 2017 року Апеляційним судом Донецької області рішення про часткове задоволення позову, ОСОБА_2 відчужила житловий будинок та земельну ділянку на користь ОСОБА_3 за оспорюваними договорами дарування від 22 травня 2017 року з метою подальшого звернення стягнення на майно.

Відмовляючи в задоволенні заяви, суд першої інстанції не врахував наведені обставини справи та не здійснив оцінку наданих позивачем доказів, в порушення вимог статтей 149-153 ЦПК України дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для вжиття заходів забезпечення позову, адже між сторонами виник майновий спір, а у нинішнього володільця житлового будинку та земельної ділянки існує реальна можливість вільно розпорядитися ними на власний розсуд з огляду на те, що відповідачі уже здійснювали дії, спрямовані на відчуження нерухомого майна під час розгляду указаної вище справи про стягнення заборгованості.

Зазначаючи про те, що спірні об'єкти нерухомості перебувають під обтяженням, накладеним ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 29 червня 2016 року у справі № 242/3000/16-ц, суд не звернув уваги на предмет спору у цих справах та різний склад їх учасників, а також на той факт, що власником нерухомого майна на підставі договорів дарування на даний час є відмінна від боржника особа, що дає підстави обґрунтовано припустити, що невжиття заходів до забезпечення позову може ускладнити чи зробити неможливим виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог позивача, чим фактично буде нівельована функція судового рішення як механізму дійсного поновлення порушених прав та інтересів.

Апеляційний суд враховує, що питання обгрунтованості позовних вимог перевіряються судом під час розгляду справи по суті і не мають розглядатися при забезпеченні позову, оскільки дана процесуальна дія є оперативним заходом, що вживається для забезпечення виконання рішення суду у разі його потенційного задоволення. У даному ж випадку вжиті заходи забезпечення позову є дієвою та оптимальною процесуальною дією, яка не дозволить відповідачу на час вирішення спору розпорядитися спірним майном, яке є предметом спору, а також допоможе зберегти у незмінному стані як самі об'єкти нерухомості так і коло осіб, що можуть претендувати на них в рахунок задоволення своїх вимог.

За таких обставин оскаржувана ухвала суду першої інстанції про відмову в задоволенні заяви не відповідає матеріалам справи та вимогам статей 260, 263 ЦПК України, вона постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права, тому відповідно до вимог статті 376 ЦПК підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволення заяви ТОВ «НЕОС ЛІЗИНГ» щодо забезпечення позову у справі.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Водночас апеляційний суд не вбачає підстав для направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції у відповідності до вимог пункту 6 частини 1 статті 374 ЦПК України та статті 379 ЦПК України з огляду на те, що ухвала про відмову в забезпеченні позову не відноситься до таких, які перешкоджають подальшому провадженню у справі.

Керуючись статтями 364, 367 - 369, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «НЕОС ЛІЗИНГ» задовольнити частково.

Ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 16 травня 2018 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким заяву товариства з обмеженою відповідальністю «НЕОС ЛІЗИНГ» про забезпечення позову задовольнити.

Забезпечити позов товариства з обмеженою відповідальністю «НЕОС ЛІЗИНГ» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання договорів дарування недійсними шляхом накладення арешту на наступне нерухоме майно:

1)житловий будинок загальною площею 145,7 кв. м, розташований по АДРЕСА_1, який належить ОСОБА_3 на підставі договору дарування від 22 травня 2017 року за № 1887;

2)земельну ділянку площею 0,1012 га, кадастровий номер НОМЕР_1, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, розташовану по АДРЕСА_1, який належить ОСОБА_3 на підставі договору дарування від 22 травня 2017 року за № 1888.

Постанова суду апеляційної інстанції про забезпечення позову є виконавчим документом відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження».

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів до Верховного Суду.

Головуючий Н.В. Ігнатченко

Судді: О.П.Коцюрба

Л.П. Сушко