печерський районний суд міста києва
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(ЗАОЧНЕ)

25 січня 2018 року Печерський районний суд м. Києва

суддя Батрин О.В.

секретар судового засідання Мотрич В.В.,

справа № 757/45189/16-ц

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1

відповідач: ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна спільною сумісною власністю та визнання права власності на 1/2 частину квартири,

ВСТАНОВИВ:

До суду на підставі ухвали Апеляційного суду міста Києва від 07.09.2016 надійшов позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна спільною сумісною власністю та визнання права власності на ? частину квартири, а саме квартири АДРЕСА_2. Обґрунтовуючи позов позивач посилається на те, що рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 24.03.2014 року у справі № 206/8744/13-ц позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім'єю, поділ спільного майна та стягнення коштів задоволено. Встановлено факт проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 1998 року до вересня 2013 року. За час спільного проживання, зокрема 28.04.2006 згідно з договором купівлі-продажу сторони за спільні кошти придбали квартиру АДРЕСА_2, загальна площа якої складає 36,6 кв.м. Право власності на вказану квартиру зареєстровано за відповідачем. Посилаючись на те, що вказане майно було придбано в період спільного проживання з відповідачем і за спільні кошти, позивач вважає, що це майно є спільною сумісною власністю і її з відповідачем частки зазначеного майна є рівними.

Ухвалою суду від 11 листопада 2016 року провадження у справі відкрито та призначено судовий розгляд на 2 грудня 2016 року.

Відзив на позов відповідачем суду не подано.

21.04.2017 позивач через канцелярію суду подала суду клопотання про її допит в якості свідка.

Ухвалою суду від 25.01.2018 занесеною до протоколу судового засідання відмовлено у задоволенні вказаного клопотання.

У судовому засіданні в режимі відеоконференції позивач позов підтримала, посилаючись на викладені в позові обставини та доводи, просила позов задовольнити в повному обсязі.

Відповідач до судового засідання не з'явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Заяви про розгляд справи за його відсутності до суду не надходило.

Враховуючи наведене суд відповідно до положень ст. 280, 281 ЦПК України розглянув справу в порядку заочного провадження за відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів.

Заслухавши пояснення учасників справи та дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, суд дійшов такого висновку.

Судом встановлено, що рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 24.03.2014 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області по справі №206/8744/13-ц позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім'єю, поділ спільного майна та стягнення коштів задоволено. Встановлено факт проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 1998 року до вересня 2013 року (а.с. 7-8, 42).

Згідно з Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо суб'єкта від 19.02.2017 за № 80695073, 28.04.2006 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Турчак Н.І., зареєстрованого в реєстрі за № 290, за відповідачем ОСОБА_2 зареєстровано право приватної власності на квартиру АДРЕСА_2, загальна площа якої складає 36,6 кв.м. (а.с. 44-45).

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 11 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» на тимчасово окупованій території право власності охороняється згідно із законодавством України. За державою Україна, Автономною Республікою Крим, територіальними громадами, у тому числі територіальною громадою міста Севастополя, державними органами, органами місцевого самоврядування та іншими суб'єктами публічного права зберігається право власності та інші речові права на майно, у тому числі на нерухоме майно, включаючи земельні ділянки, що знаходиться на тимчасово окупованій території.

Набуття та припинення права власності на нерухоме майно, яке знаходиться на тимчасово окупованій території, здійснюється відповідно до законодавства України за межами тимчасово окупованої території. У разі неможливості здійснення державним реєстратором повноважень щодо державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень на тимчасово окупованій території орган державної реєстрації визначається Кабінетом Міністрів України. (ч.4 ст.11 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України»)

При встановленні правовідносин сторін і законодавства, яке належить до них застосувати, суд надходить до висновку про те, що дані правовідносини регулюються положеннями Глави 8 Сімейного кодексу України про право спільної сумісної власності подружжя.

Згідно зі ст. 63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до ч. 3, 4 ст. 368 ЦК України, майно набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім'ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, згідно із частиною першою статті 61 СК України може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов'язальними правовідносинами, тощо. Майно, яке належало одному з подружжя, може бути віднесено до спільної сумісної власності укладеною при реєстрації шлюбу угодою (шлюбним договором) або визнано такою власністю судом з тих підстав, що за час шлюбу його цінність істотно збільшилася внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя чи їх обох.

Оскільки квартира АДРЕСА_2 була набута за час спільного проживання сторонами, виходячи з положень вказаної норми, суд дійшов висновку, що вказана квартира є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Доказів та даних, які б спростовували вказану обставину суду не надано. Іншого судом не встановлено.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Згідно зі ст. 71 СК України, якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Зважаючи на викладене, належних та достатніх доказів, які б підтвердили, що частки вказаної квартири не є рівними суду не надано і такі дані матеріали справи не містять.

Відповідно до ч. 1, 5 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Враховуючи встановлені судом обставини справи, оцінюючи наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позивачем доведено факт того, що вказана квартира є об'єктом спільної сумісної власності та частки вказаної квартири є рівними. Відтак позов підлягає задоволенню.

У зв'язку із задоволенням позову, на підставі ч. 1 ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судовий збір в розмірі 551, 20 грн.

Керуючись ст. 15, 368 ЦК України, ст. 60, 63, 70, 71 Сімейного кодексу України, ст. 11 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», ст. 12, 13, 76-81, 141, 263-265, 268, 273, 280-281, ст. 352, 354 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна спільною сумісною власністю та визнання права власності на 1/2 частину квартири - задовольнити.

Визнати квартиру АДРЕСА_2 спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 квартири АДРЕСА_2.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 551 грн. 20 коп. судового збору.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. В такому випадку рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не були вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повторне заочне рішення позивач та відповідач можуть оскаржити в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Апеляційні скарги подаються учасниками справи до Апеляційного суду м. Києва або через Печерський районний суд м. Києва, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності ЦПК України в редакції від 15 грудня 2017 року.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1: АДРЕСА_1 реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1.

Відповідач: ОСОБА_2: АДРЕСА_3, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2.

Суддя О.В.Батрин