Головуючий суду 1 інстанції - Кускова Т.В.
Доповідач -Дронська І.О.
Справа № 408/3444/18-ц
Провадження № 22-ц/810/336/18
ЛУГАНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 грудня 2018 року м.Сєвєродонецьк

Луганський апеляційний суд у складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Луганської області:

головуючого судді Дронської І.О.

суддів Кострицького В.В., Яреська А.В.,

за участю секретаря Єгорової О.П.,

учасники справи:

заявник ОСОБА_2,

заінтересована особа Станично-Луганський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Луганській області

розглянувши в порядку спрощеного провадження у відкритому судовому засіданні в місті Сєвєродонецьку апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Біловодського районного суду Луганської області від 27 вересня 2018 року, ухвалене у складі судді Кускової Т.В. у смт.Біловодськ, Луганської області 27.09.2018 року

у цивільній справі за заявою ОСОБА_2 про встановлення юридичного факту смерті

встановив:

У серпні 2018 року заявник ОСОБА_2 звернувся до суду із заявою про встановлення факту смерті ОСОБА_3, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 року в АДРЕСА_2 в обгрунтування якої посилався на те що, що ІНФОРМАЦІЯ_2 року у АДРЕСА_2 померла ОСОБА_3, про що заявник отримав лікарське свідоцтво про смерть №61 від ІНФОРМАЦІЯ_2 року видане у м АДРЕСА_2, зразка який не дійсний на території України. 16.07.2018 року йому Станично-Луганський районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Луганській області було відмовлено у видачі свідоцтва про смерть ОСОБА_3, що підтверджено відповіддю №2269/17.15-105 з тих підстав, що довідка про причину смерті для проведення реєстрації видана медичним закладом, який розташований на тимчасово окупованій території України, яка є непідконтрольною українській владі. Просив суд встановити факт смерті ОСОБА_3, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 року в АДРЕСА_2.

Рішенням Біловодського районного суду Луганської області від 27 вересня 2018 року у задоволенні заяви ОСОБА_2 про встановлення факту смерті відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що заявник не є родичем ОСОБА_3, згідно вимог ЦК України та СК України, також заявником не надано доказів того, що він є спадкоємцем за законом будь якої черги, що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_1 від 07.05.1993 року, а тому в задоволенні заяви слід відмовити, оскільки встановлення факту смерті ОСОБА_3 за заявою ОСОБА_2 порушує вимоги ст..317 ЦПК України та може призвести до порушення прав інших осіб, зокрема спадкоємців.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням заявником ОСОБА_2 подана апеляційна скарга в якій, посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення суду першої інстанції, неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, незаконне обмеження судом його прав, просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким встановити факт смерті його цивільної дружини ОСОБА_3, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 року в АДРЕСА_2.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не дав належної оцінки неможливості заявника-скаржника ОСОБА_2 отримати свідоцтво про смерть його цивільної дружини ОСОБА_3, яка померла на непідконтрольній Україні території. Скаржник вважає, що суд першої інстанції не прийняв до уваги надані ним докази того, що після розірвання шлюбу з ОСОБА_3 у 1993 році з 2002року після придбання будинку у селищі Вільхове він та ОСОБА_3 продовжували спільно проживати як чоловік та жінка, шлюб не реєстрували, оскільки і так постійно проживали разом та вели спільне господарство, про що він надав довідку.

Також суд першої інстанції не звернув уваги на те, що він у 18.02.2014 року склав заповіт на користь ОСОБА_3 , який у встановленому порядку був посвідчений нотаріусом, але ОСОБА_3 померла раніше його. Після смерті ОСОБА_3 заявник здійснив поховання з наданням суду довідки як про факт поховання так і довідку про понесені витрати.

Також суд першої інстанції не прийняв до уваги, що встановлення факту смерті ОСОБА_3 має для заявника юридичне значення, оскільки остання зареєстрована у його будинку як ВПО та без наявності відповідного свідоцтва про смерть ОСОБА_3 він не має можливості оформити субсидію.

Крім того заявник посилається на те, що судом першої інстанції порушені положення Конституції щодо незаконності звуження змісту існуючих прав і свобод, а ст..49 ЦК України щодо реєстрації актів цивільного стану зазначено, що реєстрації актів цивільного стану проводиться відповідно до закону, а п.6 ст.17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація смерті проводиться у т.ч. й за заявою інших осіб, окрім заяви родичів.

Скаржник ОСОБА_2 та зацікавлена особа, яких було повідомлено належним чином про час та місце розгляду справи, в судове засідання апеляційного суду не з'явились, заяв про відкладення розгляду справи від останніх на адресу суду не надійшло.

Від Станично-Луганського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Луганській області на адресу апеляційного суду надійшла заява про розгляд справи у відсутність зацікавленої особи.

Справу розглянуто на підставі ч.2 ст.372 ЦПК України без участі скаржника та зацікавленої особи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Відповідно до положень ч.ч.1-4 ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин що об'єктивно не залежали від нього.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно ч.ч.1, 2 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Зазначеним вимогам рішення суду першої інстанції не відповідає.

Відмовляючи в задоволенні заяви, суд першої інстанції виходив з того, що заявник не є родичем та спадкоємцем померлої, встановлення факту смерті за заявою ОСОБА_2 порушує вимоги ст.317 ЦПК України та може призвести до порушення прав інших осіб, зокрема спадкоємців.

Колегія суддів вважає зазначений висновок завчасним.

Під час апеляційного розгляду справи в апеляційному суді була усунута допущена судом неповнота з'ясування обставин, які мають значення для правильного вирішення справи відповідно до ст.367 ЦПК України.

Дійсно, 16.07.1997 року було розірвано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3, про що Ленінським РАГС м.Луганська в книзі реєстрації актів розірвання шлюбу зроблено запис за № 278, а.с.5.

Відповідно довідки виконкому Валуйської сільської ради № 3711 від 23.07.2018 року ОСОБА_3 фактично мешкала за адресою АДРЕСА_1 з 15.01.2015 року, а.с.5.

Як вбачається з даних паспорта ОСОБА_2 останній з 17.10.2002 року зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 з 15.01.2015 року, а.с.3.

18.02.2014 року ОСОБА_2 на випадок смерті складено заповіт на користь ОСОБА_3, а.с.4.

ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 року в АДРЕСА_2.

На підтвердження факту смерті ОСОБА_3 на тимчасово окупованій території року в АДРЕСА_2 ОСОБА_2 були надані лікарське свідоцтво про смерть №61 від ІНФОРМАЦІЯ_2 року та довідка про причину смерті № 61 від ІНФОРМАЦІЯ_2 року, які видані медичною установою Новосвітлівською дільничою лікарнею, відповідно до яких ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ІНФОРМАЦІЯ_2, причиною смерті якої стало онкологічне захворювання, а.с.7.

Крім того, на підтвердження факту смерті ОСОБА_3 заявником надані свідоцтво про смерть від 17.07.2018 року ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 року у АДРЕСА_2, яке видано "Ленинским отделом записи актов гражданского состояния Луганского городского управления юстиции Министерства юстиции Луганской Народной Республики" (мовою оригіналу) та засвідчено відбитком печатки так званої «Луганської народної республіки», а.с.8, копію замовлення на організацію та проведення поховання від 14.07.2018року, а.с. 10; фотознимок місця поховання ОСОБА_3 із зазначенням дати народження та смерті - 11.06.1949 - ІНФОРМАЦІЯ_2, а.а.с. 11, відмова Станично-Луганського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Луганській області у проведенні державної реєстрації смерті ОСОБА_3, яка видана ОСОБА_2 з тих підстав, що документи надані заявником не є, визначеними центральним органом виконавчої влади документами, що забезпечують формування державної політики у сфері охорони здоров'я та підтверджують факт смерті. Оскільки оформлені органами, установами, організаціями, які розташовані на території непідконтрольній українській владі, ставлять під сумнів легітимність оформлення свідоцтва про смерть, а.с.9.

Від встановлення факту смерті ОСОБА_3 залежить право заявника на оформлення субсидії.

З урахуванням вищевикладеного, апеляційний суд дійшов до наступного.

Є загальновідомим, що Краснодонський район, Луганської області, до складу якого входить смт. Новосвітлівка, відповідно до законодавства України є тимчасово окупованою територією .

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: документа, встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров'я або судово-медичною установою; рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або оголошення її померлою.

Згідно ст.9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий цими органами та/або особами є недійсним і не створює правових наслідків.

Відповідно до п.8 ч.1ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті.

Видані на тимчасово окупованій території України документи про смерть відповідно до закону є недійсними і не можуть бути підставою для реєстрації смерті в позасудовому порядку органом державної реєстрації актів цивільного стану.

В Україні органами державної реєстрації актів цивільного стану смерть ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 року не реєструвалась, що письмово підтверджено заінтересованою особою, у проведенні державної реєстрації смерті ОСОБА_3 заявнику ОСОБА_2 відмовлено.

Від встановлення факту смерті ОСОБА_3 залежить реалізація заявником права на отримання субсидії, тому, з метою захисту прав ОСОБА_2 заява підлягає задоволенню, оскільки іншого порядку встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території, окрім судового, законом не встановлено.

Колегія суддів, враховуючи яке значення, має встановлення факту смерті ОСОБА_3 для реалізації прав заявника, як виняток, бере до уваги медичне свідоцтво про смерть, довідку про причину смерті та свідоцтво про смерть ОСОБА_3, які видані установами, що знаходяться на тимчасово окупованій території України, де органи влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження, а саме відомості, що містяться у вказаних документах, та підтвердженні в сукупності та взаємо звязку з іншими доказами по справі.

При оцінці наданих заявником документів як доказів в даній справі, колегія суддів враховує вимоги міжнародно-правових актів і принципів, адже відповідно до ст.ст. 3, 8, 9 Конституції України, які визначають, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Також колегія суддів приймає до уваги практику Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), яка відповідно до українського законодавства має застосовуватися судами при розгляді справ як джерело права. Так, суд враховує висновки ЄСПЛ у справах проти Туреччини, зокрема «Лоізіду проти Туреччини», «Кіпр проти Туреччини», а також Молдови та Росії (зокрема, «Мозер проти Республіки Молдова та Росії»), де ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії, ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони.

Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини», ЄСПЛ зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать.

Крім того, колегія суддів вважає за потрібне зазначити, що відповідно до ч.1 ст. 294 ЦПК України суд зобов'язаний під час розгляду справ окремого провадження сприяти у здійсненні та охороні гарантованих Конституцією і законами України прав,свобод чи інтересів фізичних або юридичних осіб, вживати заходів щодо всебічного,повного і об'єктивного з'ясування обставин справи.

Відповідно до ч.1 ст. 3 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України «Про міжнародне приватне право», законій України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно ст..49 ЦК України щодо реєстрації актів цивільного стану зазначено, що реєстрації актів цивільного стану проводиться відповідно до закону.

Згідно ч.6 ст.17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація смерті проводиться за заявою родичів померлого, представників органу опіки та піклування, працівників житлово-експлуатаційних організацій, адміністрації закладу охорони здоров'я, де настала смерть, та інших осіб.

З урахуванням вищезазначеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, з урахуванням обставин справи, не мав достатніх підстав для відмови у задоволенні заяви ОСОБА_2 про встановлення факту смерті.

Відповідно до ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Оскільки суд першої інстанції неповно з'ясував обставини, що мають значення для справи, порушив норми матеріального права, оскільки не застосував закон, який підлягав застосуванню та порушив норми процесуального права, у тому числі й вимоги п..2,3 ч.4 ст. 265 ЦПК України щодо обов'язковості зазначення у мотивувальній частині рішення мотивів відхилення судом доказів та мотивувальної оцінки кожного аргументу, наведеного учасниками справи, що судом першої інстанції не було виконано, рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволення заяви ОСОБА_2

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Біловодського районного суду Луганської області від 27 вересня 2018 року у цивільній справі за заявою ОСОБА_2 про встановлення юридичного факту смерті, заінтересована особа Станично-Луганський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Луганській області скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким заяву ОСОБА_2 задовольнити.

Встановити факт смерті ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 року народження, громадянки України, уроженки с.Перерост, Добрушського району, Гомельської області, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_3, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 у АДРЕСА_2.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 29 грудня 2018 року.

Головуючий

Судді: