ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 жовтня 2018 року

м. Київ

справа № 520/17094/14-ц

провадження № 61-6837св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - судді Стрільчука В. А.,

суддів: Карпенко С. О. (судді-доповідача), Кузнєцова В. О., СтупакО. В., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - ОСОБА_5,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, -ОСОБА_6,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_5 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 18 грудня 2015 року, ухвалене у складі судді Огренич І. В., та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 24 листопада 2016 року, постановлену колегією суддів у складі: Гончаренко В. М., Короткова В. Д., Таваркіладзе О. М.,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2014 року ОСОБА_4 звернувся з позовом про стягнення збитків за неналежне виконання договору підряду.

В обґрунтування позову посилався на те, що у липні 2013 року між позивачем та ОСОБА_5 досягнута домовленість про виконання підрядних робіт з ремонту квартири АДРЕСА_1.

7 вересня 2014 року ОСОБА_5 написав розписку про отримання коштів у розмірі 13 120 грн, в якій перелічено обсяг робіт, що належить виконати з ремонту квартири та наслідки невиконання такого зобов'язання. Оскільки відповідач взяв на себе зобов'язання в строк до 30 вересня 2014 року закінчити роботи з ремонту вказаної квартири, проте такого обов'язку не виконав, ОСОБА_4 4 жовтня 2014 року уклав договір підряду з іншими особами, за яким сплатив 7 295 грн. за усунення недоліків, допущених відповідачем.

Посилаючись на наведені обставини, позивач просив стягнути з ОСОБА_5 13 120 грн. збитків за договором підряду від 7 вересня 2014 року та 7 295 грн. витрат за договором підряду від 4 жовтня 2014 року.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 18 грудня 2015 року позовні вимоги задоволено частково.

Стягнено із ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 13 210 грн; у задоволенні позову у іншій частині відмовлено.

Стягнено із ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 судові витрати в розмірі 243 грн.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що, у порушення укладеного сторонами договору підряду, оформленого розпискою від 7 вересня 2014 року, ОСОБА_5 до 30 вересня 2014 року ремонт квартири не завершено, що є підставою для часткового задоволення позовних вимог.

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 24 листопада 2016 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Апеляційний суд погодився з рішенням суду першої інстанції, зазначивши, що воно є законним та обґрунтованим і постановлено з додержанням норм матеріального права.

У грудні 2016 року ОСОБА_5 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати судові рішення та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди ухвалили рішення без належного дослідження фактичних обставин справи щодо того, що сторонами договір підряду не укладався; суди не з'ясовували питання щодо належного виконання ремонтних робіт; позивач усупереч нормам, що регулюють виконання договорів підряду, не ставив питання про усунення недоліків робіт і в односторонньому порядку відмовився від договору підряду та не довів завдання шкоди.

Відзив на касаційну скаргу не надходив.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 січня 2017 року відкрито касаційне провадження за вказаною касаційною скаргою і ухвалою цього ж суду від 13 квітня 2017 року справу призначено до судового розгляду.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У лютому 2018 року вказана справа надійшла до Верховного Суду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону від 3 жовтня 2017 року касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права

Під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).

Вивчивши матеріали цивільної справи та перевіривши доводи касаційної скарги, суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення.

Судами встановлено, що квартира АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 1 лютого 2012 року належить третій особі - ОСОБА_6

Повноваження з розпорядження зазначеною квартирою передані позивачу ОСОБА_4 на підставі довіреності від 1 лютого 2012 року, відповідно до якої останній набув повноваження представляти власника в усіх організаціях, підприємствах та установах незалежно від форм власності та галузевої приналежності з усіх питань, пов'язаних з розпорядженням квартирою, мати вільний доступ до квартири, проводити оплату комунальних та інших послуг тощо.

У липні 2013 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 досягнута згода щодо проведення ремонтних робіт у квартирі АДРЕСА_1 згідно складеного ОСОБА_5 кошторису та досягнуто згоди щодо строків виконання робіт.

Сторонами вказані обставини не заперечуються.

7 вересня 2014 року ОСОБА_5 склав розписку, за змістом якої він взяв на себе зобов'язання завершити весь комплекс робіт з ремонту квартири до 30 вересня 2014 року, а в разі невиконання зобов'язань - повернути позивачу грошові кошти у сумі 14 000 грн, отримані ним в якості оплати робіт по ремонту квартири, а також 1 620 грн вартості будівельних матеріалів.

Також суд встановив, що ОСОБА_5 прийнятих на себе зобов'язань по завершенню ремонту квартири у строк до 30 вересня 2014 року не виконав.

9 жовтня 2014 року ОСОБА_5 повернув ОСОБА_4 2 500 грн. за невиконання умов договору, оформленого розпискою від 7 вересня 2014 року.

Так, за положеннями частини першої статті 837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Відповідно до статті 839 ЦК України підрядник зобов'язаний виконати роботу, визначену договором підряду, зі свого матеріалу і своїми засобами, якщо інше не встановлено договором. При цьому підрядник відповідає за неналежну якість наданого ним матеріалу та устаткування, а також за надання матеріалу або устаткування, обтяженого правами третіх осіб.

Згідно зі статтею 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

У відповідності до частини першої статті 611 ЦК України, у разі невиконання зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Оскільки договором, укладеним сторонами 7 вересня 2014 року, визначено укладення договору підряду у строк до 30 вересня 2014 року ОСОБА_5 поверне кошти у розмірі 14 000 грн, отримані за роботу, та 1 620 грн, отримані на будівельні матеріали, суд дійшов правильного висновку про часткове задоволення позову.

Касаційний суд погоджується з такими висновками судів, оскільки вони є законними та обґрунтованими.

Доводи, викладені в касаційній скарзі, щодо неналежної оцінки судами доказів укладення договору підряду в неналежній формі, відносяться до переоцінки доказів у справі, їх належності та допустимості, тому не можуть бути підставою для скасування судових рішень.

Доводи щодо того, що позивач повинен був поставити питання про усунення недоліків будівельних робіт, також відхиляються, адже за умовами договору, визначеними сторонами у розписці від 7 вересня 2014 року, відповідальністю за роботи неналежної якості та несвоєчасне їх виконання є повернення коштів, а не виконання робіт з усунення недоліків, що не суперечить закону.

Доводів про незаконність судових рішень в частині відмови у стягненні 7 295 грн касаційна скарга не містить.

Отже, в силу статті 400 ЦПК України, суд касаційної інстанції не вправі встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Порушень норм процесуального права, що призвели до неправильного вирішення справи, а також обставин, які є обов'язковими підставами для скасування судового рішення, касаційний суд не встановив.

Згідно із частиною першою статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що рішення ухвалені з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 18 грудня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 24 листопада 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийВ. А. Стрільчук
Судді: С. О. Карпенко В. О. Кузнєцов О. В. Ступак Г. І. Усик