КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2018 року місто Київ

єдиний унікальний номер справи: 754/16585/17

номер провадження: 22-ц/824/749/2018

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Верланова С.М. (суддя - доповідач),

суддів: Савченка С.І., Фінагеєва В.О.,

за участю секретаря - Рубан І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Деснянського районного суду міста Києва від 18 червня 2018 року у складі судді Галась І.А., у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Галицька» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2017 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2, приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Галицька» (далі - ПрАТ «СК «Галицька») про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Позовна заява мотивована тим, що 26 липня 2017 року о 19 год. 50 хв. ОСОБА_2, керуючи автомобілем «Опель Вектра», державний номерний знак НОМЕР_3, по вул. Боплана,5 у м. Києві не врахував дорожньої обстановки, не вибрав безпечної швидкості руху, не впорався з керуванням, внаслідок чого здійснив наїзд на припаркований автомобіль «Тойота Авенсіс», державний номерний знак НОМЕР_1, що належить ОСОБА_1, який від удару здійснив зіткнення з припаркованим позаду автомобілем «Фольксваген Поло», державний номерний знак НОМЕР_2, що належить ОСОБА_4 Внаслідок даної дорожньо - транспортної пригоди (далі - ДТП) транспортні засоби зазнали механічних ушкоджень. Постановою Деснянського районного суду міста Києва від 19 вересня 2017 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні даної ДТП.

Позивач зазначала, що автомобіль «Тойота Авенсіс», державний номерний знак НОМЕР_1, належить їй на праві власності, в добровільному поряду ОСОБА_2 відмовився відшкодовувати їй завдані збитки. Згідно звіту про визначення вартості матеріального збитку від 16 листопада 2017 року №С11-366, складеного товариством з обмеженою відповідальністю «Експерта компанія «Укравтоекспертиза - Станадарт», вартість матеріального збитку, завданого пошкодженням належного їй автомобіля становить 52 114 грн 28 коп. Крім того, вказувала, що станом на 28 листопада 2017 року пошкоджений її автомобіль було відновлено та відповідно до наряду-замовлення Р-01973 і квитанцій до прибуткового касового ордеру, вартість ремонтних робіт склала 65 905 грн.

Зазначала, що цивільно-правова відповідальність власника наземного транспортного засобу - автомобіля «Опель Вектра», державний номерний знак НОМЕР_3, була застрахована у приватному акціонерному товаристві «Страхова компанія «Галицька» (далі - ПрАТ «СК «Галицька»), страховий поліс АК/3151181. На день звернення з позовом до суду ПрАТ «СК «Галицька» не виплатила позивачу борг у розмірі 52 114 грн 28 коп. Тому позивач вважала, що борг відповідача ОСОБА_2 становить 14 790 грн 72 коп. (65 905 грн. (відновлювальний ремонт) - 51 114 грн 28 коп. (страхове відшкодування)), а борг відповідача ПрАТ «СК «Галицька» становить 51 114 грн 20 коп. (вартість матеріального збитку).

Також зазначала, що внаслідок ДТП їй була заподіяна моральна шкода, яка полягає у тому, що її сім'я була позбавлена можливості тривалий час користуватися автомобілем, з липня 2017 року по грудень 2017 року позивач не мала матеріальної можливості відремонтувати пошкоджений автомобіль і його використовувати за належністю, що призвело до суттєвих порушень її як життєвих та виробничих стосунків, так і життєвих стосунків членів її сім'ї. Для вирішення цих питань позивач вимушена була шукати кошти, що постійно тримає в нервовому напруженні, значно ускладнює вирішення багатьох побутових проблем її родини. Розмір моральної шкоди позивач визначила у сумі 5 000 грн.

З урахування наведеного, ОСОБА_1 просила стягнути з ОСОБА_2 на свою користь матеріальний збиток у розмірі 14 790 грн 72 коп. та моральну шкоду у розмірі 2 000 грн, стягнути з ПрАТ «СК «Галицька» на свою користь страхове відшкодування у розмірі 51 114 грн 20 коп. та моральну шкоду у розмірі 3 000 грн.

Заочним рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 18 червня 2018 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким її позов задовольнити, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що позивачем не надано належного та допустимого доказу того, що цивільно-правова відповідальність власника наземного транспортного засобу «Опель Вектра», державний номерний знак НОМЕР_3, водія ОСОБА_2 застрахована у ПрАТ «СК «Галицька», оскільки позивач надала суду її письмове повідомлення та заяву до ПрАТ «СК «Галицька» про виплату страхового відшкодування, вказала у позові номер страхового полісу АК/3151181, що дає можливість перевірити факт страхування через Єдину централізовану базу даних МТСБ України. Також вказує, що суд помилкового не взяв до уваги звіт про визначення вартості матеріального збитку від 16 листопада 2017 року через наяву в ньому неточність дати скоєння ДТП, так як така неточність є лише технічною помилкою, що підтверджується листом ТОВ «Експертна компанія «Укравтоекспертиза - Стандарт» від 18 липня 2018 року №10.

Указом Президента України № 452/2017 від 29 грудня 2017 року «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в округах» ліквідовано апеляційний суд Київської області і апеляційний суд міста Києва та утворено Київський апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Київську область і місто Київ, з місцезнаходженням у місті Києві, який розпочав свою роботу 03 жовтня 2018 року.

У зв'язку з ліквідацією суду відповідно до ч.5 ст.31 ЦПК України вказана цивільна справа передана до Київського апеляційного суду і за результатами автоматизованого розподілу справи визначено колегію суддів.

Відповідно до положень ч.ч.1,2 ст.376 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, які з`явилися в судове засідання, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із недоведеності позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони ґрунтуються на матеріалах справи та вимогах закону.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 26 липня 2017 року о 19 год. 50 хв. ОСОБА_2, керуючи автомобілем «Опель Вектра», державний номерний знак НОМЕР_3, по вул. Боплана, 5 у м. Києві не врахував дорожньої обстановки, не вибрав безпечної швидкості руху, не впорався з керуванням, внаслідок чого здійснив наїзд на припаркований автомобіль «Тойота Авенсіс», державний номерний знак НОМЕР_1, що належить ОСОБА_1, який від удару здійснив зіткнення з припаркованим позаду автомобілем «Фольксваген Поло», державний номерний знак НОМЕР_2, що належить ОСОБА_4 Внаслідок даної ДТП транспортні засоби зазнали механічних ушкоджень.

Постановою Деснянського районного суду м. Києва від 19 вересня 2017 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні даної ДТП.

Відповідно до звіту про визначення вартості матеріального збитку від 16 листопада 2017 року №С17-366, складеного товариством з обмеженою відповідальністю «Експерта компанія «Укравтоекспертиза - Станадарт», вартість матеріального збитку, заподіяного власнику автомобіля «Тойота Авенсіс», державний номерний знак НОМЕР_1, внаслідок ДТП 22 липня 2017 року становить 52 114 грн 28 коп. (а.с.77-93).

З матеріалів справи вбачається, що згідно наряду-замовлення Р-01973 від 28 листопада 2017 року фізичною особою - підприємцем ОСОБА_5 виконані роботи по відновленню належного позивачу автомобіля «Тойота Авенсіс», державний номерний знак НОМЕР_1, вартість яких становить 65 905 грн (а.с.120-123).

Відповідно до квитанцій до прибуткового касового ордеру від 28 листопада 2017 року ОСОБА_1 сплатила фізичній особі - підприємцю ОСОБА_5 на підставі наряду замовлення Р-01973 від 28 листопада 2017 року грошові кошти на загальну суму 65 905 грн. (а.с.119).

Відповідно до положень ст.ст.12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, суд розглядає справи на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтею 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно з ч.1 ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч.2 ст.78 ЦПК України).

Відповідно до приписів ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_6 посилалась на те, що цивільно-правова відповідальність власника наземного транспортного засобу - автомобіля «Опель Вектра», д.н.з. НОМЕР_3, водія ОСОБА_2 на час скоєння ДТП була застрахована у ПрАТ «СК Галицька».

На підтвердження вказаних обставин ОСОБА_6 надала суду першої інстанції копію повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду від 05 жовтня 2017 року, адресованого ПрАТ «СК «Галицька», у якому зазначила, що цивільно-правова відповідальність власника наземного транспортного засобу - автомобіля «Опель Вектра», д.н.з НОМЕР_3, була застрахована у ПрАТ «СК Галицька» згідно полісу №АК/3151181, термін дії якого з 17 червня 2017 року по 16 червня 2018 року, а також її заяву до ПрАТ «СК «Галицька» про виплату страхового відшкодування від 23 листопада 2017 року (а.с.117-118).

Згідно з п.1 ч.2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Страховий поліс - єдина форма внутрішнього договору страхування, яка посвідчує укладення такого договору (п.1.8 ст.1 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Тобто, єдиним належним та допустимим доказом укладення договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страховий поліс.

Відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов'язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. Покладання обов'язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Вказаного висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 липня 2018 року (справа №755/18006/15-ц).

Позивач ОСОБА_6 не надала ні суду першої інстанції, ні апеляційному суду поліс АК/3151181 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальність власника наземного транспортного засобу «Опель Вектра», д.н.з. НОМЕР_3, водія ОСОБА_2, яким визначено ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну потерпілих та розмір франшизи, у зв'язку з чим неможливо визначити розмір відшкодування ПрАТ «СК Галицька» матеріального збитку ОСОБА_6 за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, укладеного між ПрАТ «СК Галицька» та ОСОБА_2, а також розмір відшкодування ОСОБА_2 матеріального збитку.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення з ПрАТ «СК «Галицька» та ОСОБА_2 матеріальних збитків, завданих внаслідок ДТП.

Колегія суддів оцінює критично надану позивачем апеляційному суду роздруківку полісу №АК3151181 з Єдиної централізованої бази даних МСТБ України (а.с.159), оскільки з даної роздруківки полісу не вбачається ліміт відповідальності страховика за шкоду, заподіяну майну потерпілих та розмір франшизи.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що згідно рішення національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг України від 21 липня 2015 року збільшено страхові суми за договорами обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальність власників наземних транспортних засобів, а саме, ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну потерпілих встановлено у розмірі 100 000 грн, але не більше 500 000 грн за однією ДТП, не заслуговують на увагу, оскільки відповідно до п.1.8 ст.1 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховий поліс є єдиною формою внутрішнього договору страхування, яка посвідчує укладення такого договору між сторонами та визначає ліміт відповідальності страховика за шкоду, заподіяну майну та розмір франшизи.

З наведених вище підстав також не заслуговують на увагу посилання представника позивача на те, що відповідно до положень ст.9 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» розмір страхової суми за шкоду, заподіяну майну потерпілих, становить 50 тисяч гривень на одного потерпілого, а розмір страхової суми за шкоду, заподіяну життю та здоров'ю потерпілих, становить 100 тисяч гривень на одного потерпілого.

Враховуючи, що вимоги про відшкодування моральної шкоди ОСОБА_1 пов'язувала із заподіянням їй матеріальної шкоди, у стягнення якої судом було відмовлено, то колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог про стягнення з відповідачів моральної шкоди.

Таким чином, рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, висновки суду є обґрунтованими, передбачених законом підстав для його скасування при апеляційному розгляді не встановлено.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд помилково не взяв до уваги звіт про визначення вартості матеріального збитку від 16 листопада 2017 року через наявну в ньому неточність дати скоєння ДТП, не можуть бути підставою для скасування рішення суду, оскільки не спростовують висновків суду першої інстанції про недоведеність позовних вимог.

Інші обставини, на які посилається заявник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження у суді першої інстанції і висновки з цього приводу, зроблені судом, ґрунтуються на встановлених обставинах та досліджених у судовому засіданні доказах.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, судом додержано вимоги матеріального та процесуального права, а тому це рішення відповідно до ст.375 ЦПК України необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст.374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Заочне рішення Деснянського районного суду міста Києва від 18 червня 2018 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених у ч.3 ст.389 ЦПК України.

Головуючий

Судді: