Справа № 347/900/18
Провадження № 22-ц/4808/48/18
Головуючий у 1 інстанції Сабадах Б. В.
Суддя-доповідач Максюта
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 грудня 2018 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

Головуючого (суддя-доповідач) Максюти І.О.,

суддів: Василишин Л.В., Матківського Р.Й.,

секретаря Турів О.В.,

за участю представника апелянта ОСОБА_1 та представника позивача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - приватний нотаріус Косівського районного нотаріального округу ОСОБА_5 про визнання заповіту недійсним, за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Косівського районного суду Івано-Франківської області від 25 червня 2018 року, ухвалене суддею Сабадахом Б.В. в м. Косів

в с т а н о в и в :

Згідно абзацу третього пункту 3 розділу XII Прикінцеві та Перехідні положення Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та пункту 8 розділу XIII Перехідних положень Цивільного процесуального Кодексу України в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжували здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах.

Відповідно до ч.6 статті 147 закону України «Про судоустрій і статус суддів» у частині виконання рішень про утворення судів та п.3 ч.1 ст.31 ЦПК України справу за єдиним унікальним номером 347/900/18 04.10.2018 року передано для розгляду до Івано-Франківського апеляційного суду у зв'язку з ліквідацією Апеляційного суду Івано-Франківської області.

У травні 2018 року ОСОБА_3 подала позов до ОСОБА_4, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - приватний нотаріус Косівського районного нотаріального округу ОСОБА_5 про визнання заповіту недійсним.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_3 зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_9 померла її тітка ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженка та жителька села Микитинці Косівського району Івано-Франківської області, після смерті якої відкрилась спадщина. Ще за життя на випадок своєї смерті ОСОБА_6 залишила заповітне розпорядження, згідно якого все своє майно заповіла їй ОСОБА_3 20.04.2018 року нею подано до приватного нотаріуса Косівського районного нотаріального округу ОСОБА_5 заяву про прийняття спадщини, при чому стало відомо, що з такою заявою звернулася ще і ОСОБА_4, як спадкоємець за іншим заповітом від 22.01.2016 року. Оскільки за життя тітка як на словах, так і документально на випадок своєї смерті розпорядилася всім належним їй майном на її користь, волі своєї не змінювала, то й іншого заповіту після її смерті існувати не може. Отже, очевидним для неї є те, що заповіт, складений на користь ОСОБА_4, є сфальсифікованим.

За наведених обставин просила визнати заповіт від 22 січня 2016 року, посвідчений приватним нотаріусом Коломийського районного нотаріального округу ОСОБА_7, недійсним.

Рішенням Косівського районного суду Івано-Франківської області від 25 червня 2018 року позов задоволено. Визнано недійсним заповіт від 22 січня 2016 року, посвідчений приватним нотаріусом Коломийського міського нотаріального округу ОСОБА_7, зареєстрований в реєстрі за № 83. Вирішено питання про розподіл судових витрат. (а.с.58-61)

Не погодившись з таким рішенням суду, ОСОБА_4 подала апеляційну скаргу, у якій зазначила, що суд порушив вимоги ст. ст. 128, 223 ЦПК України, не повідомивши її належним чином про день, місце та час розгляду справи, розглянув справу за її відсутності. Також залучив до участі у справі приватного нотаріуса Косівського районного нотаріального округу ОСОБА_8, а не нотаріуса, який посвідчував оспорюваний заповіт ОСОБА_7, не витребував перший примірник заповіту, оскільки наявна в матеріалах справи копія заповіту належно не засвідчена. Та обставина, що заповідач була письменною, не є підставою для визнання заповіту недійсним, оскільки заповіт підписано іншою особою не у зв'язку із неграмотністю заповідача, а через незадовільний стан здоров'я та похилий вік заповідача, при тому ніким не оспорюється, що ОСОБА_6 була письменною.

Апелянт не погоджується з висновком суду першої інстанції, що заповіт складено особою, яка не мала на це право, оскільки ОСОБА_6 вправі була звернутись до приватного нотаріуса Коломийського нотаріального округу ОСОБА_7, як і до іншого будь-якого нотаріуса в Україні.

Крім того, вона як відповідач проживає та зареєстрована в м. Коломия, заповіт посвідчувався в м. Коломиї, на даний час не встановлено з чого складається спадкова маса, позов з яким звернулась ОСОБА_3 немайновий, отже дана справа належить до територіальної підсудності Коломийського міськрайонного суду (за місцем проживання відповідача).

Просить скасувати рішення Косівського районного суду Івано-Франківської області від 25 червня 2018 року, ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити. (а.с. 68-72)

Відзив на апеляційну скаргу не подано, що відповідно до ч.2 ст.360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку.

Вислухавши представника апелянта та представника позивача, доповідь судді, дослідивши матеріали справи та перевіривши відповідно до ст.367 ЦПК України законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає її обгрунтованою з огляду на таке.

В силу ст.367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, але апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Відповідно до ст.263 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що ОСОБА_6 померла ІНФОРМАЦІЯ_9, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_3 від 28.03.2018 року, виданим Коломийським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ в Івано-Франківській області (а.с.4).

Згідно заповіту від 29 січня 2008 року, посвідченого секретарем виконавчого комітету Микитинецької сільської ради Косівського району Івано-Франківської області Ориняком Н.Д. та зареєстрованого в реєстрі за № 30, ОСОБА_6 на випадок своєї смерті залишила заповітне розпорядження, згідно якого все своє майно заповіла ОСОБА_3. (а.с.5)

22 січня 2016 року в місті Коломия Івано-Франківської області приватним нотаріусом Коломийського міського нотаріального округу ОСОБА_7 посвідчено заповіт від імені ОСОБА_6 та зареєстровано в реєстрі за № 83, згідно якого остання заповіла все своє майно ОСОБА_4 Зі змісту заповіту встановлено, що у зв'язку із похилим віком та станом здоров'я заповідачки, яка не могла прочитати та підписати заповіт власноручно, на її особисте прохання та в її присутності текст заповіту підписала ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_3, паспорт серії НОМЕР_4, виданий Коломийським МВ УМВС в Івано-Франківській області 17 квітня 1996 року), реєстраційний номер облікової картки платника податків за даними Державного реєстру фізичних осіб-платників податків-НОМЕР_5, що зареєстрована та проживає в АДРЕСА_1. Заповіт за дорученням заповідачки, в її та присутності нотаріуса підписано ОСОБА_10, а також свідками ОСОБА_11 та ОСОБА_12 Свідки зачитали заповіт вголос та поставили свої підписи на ньому. ОСОБА_11 та ОСОБА_12 не є спадкоємцями за заповітом, членами сім'ї та близькими родичами спадкоємця за заповітом. Свідкам роз'яснено зміст ст.1255 ЦК України про те, що вони не мають права до відкриття спадщини розголошувати відомості щодо факту складання заповіту та його змісту. (а.с.38 127-спадкова справа)

21 березня 2018 року, тобто у межах шестимісячного строку з дня прийняття спадщини, ОСОБА_4 подала заяву до приватного нотаріуса Косівського районного нотаріального округу ОСОБА_5 про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_6 (а.с.39, 125-спадкова справа)

20 квітня 2018 року, тобто також у межах шестимісячного строку з дня відкриття спадщини, до приватного нотаріуса Косівського районного нотаріального округу ОСОБА_5 звернулась ОСОБА_3 про прийняття спадщини, яка залишилась після смерті ОСОБА_6 (а.с.40,126-спадкова справа)

Аналогічна інформація міститься у матеріалах спадкової справи, заведеної приватним нотаріусом Косівського районного нотаріального округу ОСОБА_5, копія якої витребувана апеляційним судом (заява ОСОБА_4 про прийняття спадщини (а.с.125), копія свідоцтва про смерть (а.с.126), копія заповіту (а.с.127), копії паспортних даних сторін). (а.с.128,134-135)

У довідці №99 від 15.02.2018 року Микитинецької сільської ради, яка міститься в матеріалах спадкової справи, зазначено, що ОСОБА_6 з 1928 року постійно проживала по день смерті в житловому будинку за адресою АДРЕСА_2. В будинку зареєстрована одна. Спадкоємець ОСОБА_4 не зареєстрована та не проживала в цьому будинку. У виконкомі Микитинецької сільської ради заповіт від імені ОСОБА_6 не посвідчувався. (а.с.129)

14 травня 2018 року ОСОБА_3 звернулась до приватного нотаріуса Косівського районного нотаріального округу із заявою про зупинення видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_6 до вирішення судом справи за її позовом про визнання заповіту недійсним. (а.с.136- матеріали спадкової справи)

Згідно довідки Коломийської міської ради №40/01-34/1932 від 25.05.2018 року у реєстрі територіальної громади м.Коломия, що ведеться управлінням надання адміністративних послуг з 04.04.2016 року, місце проживання ОСОБА_4,ІНФОРМАЦІЯ_5, зареєстроване за адресою АДРЕСА_3. (а.с.27)

Зі змісту довідки Косівської районної лікарні від 27.01.2015 року, наданої позивачем на підтвердження позовних вимог, зазначено, що ОСОБА_6 знаходиться на диспансерному обліку і частково може себе обслуговувати. Рекомендовано догляд родича ОСОБА_13 Діагноз: дифузний кардіосклероз. Гіперт. хв. ІІ ст. остеохондроз поперекового відділу хребта. (а.с.53,52)

Позивачем надано суду у якості доказу копію заяви, поданої від імені ОСОБА_6 суду і підписаної нею особисто, із тексту якої встановлено, що спадкодавець ОСОБА_6 за життя ініціювала подання позову до позивача по справі та ОСОБА_13 про визнання такими, що втратили право користування житловим приміщенням, який розглядався у травні 2016 року Косівським районним судом. (а.с.50, а.с.48-зворот)

На виконання ухвали апеляційного суду про витребування копій матеріалів, на підставі яких 22 січня 2016 року вчинено нотаріальну дію з посвідчення заповіту ОСОБА_6, нотаріусом надано витяг з реєстру для реєстрації нотаріальних дій із зазначенням дати вчинення нотаріальної дії, прізвищ, імен, по батькові, місця проживання, ідентифікаційних номерів фізичних осіб, документів, за якими встановлено осіб, що звернулись за вчиненням нотаріальної дії (а.с.179-196); витяг про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 24735337 від 22.01.2016 року, сформований приватним нотаріусом Коломийського міського нотаріального округу ОСОБА_7, за параметрами: реєстрація заповіту за №58487264; Спадкодавець ОСОБА_6; дата реєстрації 22.01.2016 рік (а.с.160); нотаріально посвідчені копії паспортних даних та довідок про присвоєння ідентифікаційного номера особи, яка підписала заповіт - ОСОБА_10 та свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_11 (162-167); тимчасове посвідчення особи громадянина України ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, видане Косівським РС УДМС України в Івано-Франківській області 15.02.2016 року, де у графі «особистий підпис» під фотокарткою наявний підпис особи, якій видано тимчасове посвідчення (а.с.161).

У графі витягу з реєстру для реєстрації нотаріальних дій підписи осіб, які звернулись за вчиненням нотаріальної дії наявні підписи особи, яка підписала заповіт ОСОБА_10 та свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_11 Відомості про встановлення осіб свідків та особи, яка підписала заповіт, що внесено нотаріусом у текст заповіту.

У судовому засіданні представник апелянта пояснила, що жодних обставин та доказів на підтвердження відсутності волевиявлення заповідача позивачем не наведено, у заповідача тремтіли руки і тому вона запросила іншу особу підписати заповіт, а також свідків, бо це були вимоги нотаріуса, що відповідало закону.

Представник позивача пояснив, що заповідач мала можливість підписати заповіт. Достовірно встановити чи уповноважила заповідач ОСОБА_10 підписувати заповіт не можливо. Особа, що підписала заповіт замість заповідача порушила вимоги щодо нотаріального посвідчення, з її пояснень - заповіт зачитано тільки свідком ОСОБА_12 Інший свідок не читала текст заповіту і не могла бути свідком. Крім того, тремтіння рук не може бути причиною не підписання заповіту. Встановлення особи нотаріусом здійснено на підставі тимчасового посвідчення. Заповіт посвідчено у нотаріусом іншого нотаріального округу. Дані обставини не відповідають нотаріальному порядку.

Для з'ясування обставин справи апеляційним судом викликано в якості свідків ОСОБА_10 ОСОБА_12 та ОСОБА_11 за адресами, зазначеними у заповіті від 22.01.2016 року.

У судовому засіданні апеляційного суду свідок ОСОБА_10 пояснила, що з ОСОБА_6 вона була знайома, у родинних відносинах не перебувала. ОСОБА_4 являється братовою (дружина брата). ОСОБА_6 проживала у квартирі ОСОБА_4, оскільки не могла самостійно обслуговувати свої побутові потреби у зв»язку з похилим віком, доводилася відповідачу хрещеною матір»ю. Одного дня вона (ОСОБА_10) зайшла до ОСОБА_6, яка разом із ОСОБА_4 збирались до нотаріуса. ОСОБА_6 попросила її поїхати разом із ними. У нотаріуса вона (ОСОБА_10) очікувала за дверима. Потім ОСОБА_6 попросила підписати за неї заповіт, бо дуже тремтіли руки. Вона підписала заповіт і у графі у журналі нотаріальних дій. При посвідченні заповіту була присутня нотаріус. Заповіт зачитав вголос молодий хлопець - свідок. Свідки були зовсім чужі люди, вона з ними не знайома.

Свідок ОСОБА_12 у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи судом повідомлявся у встановленому законом порядку, однак поштове відправлення не вручено, про свідчить отриманий конверт з відміткою «повернуто за закінченням терміну зберігання».

Заперечень від сторін щодо розгляду даної справи у відсутності свідка ОСОБА_12 не надходило.

Свідок ОСОБА_14 ІНФОРМАЦІЯ_10 померла, про що свідчить копія актового запису про смерть №604 від 16.12.2016 року, складеного Коломийським міським відділом ДРАЦС ГТУЮ в Івано-Франківській області.

Задовольняючи позов, суд, виходив з положень статей 1222,1223,1233-1236,1247,1248,1253 ЦК України, встановивши істотне порушення при складанні, підписанні та посвідченні оспорюваного заповіту, так як в момент складання заповіту ОСОБА_6 була письменною, а тому мала можливість підписати заповіт особисто, дійшов висновку про наявність підстав для визнання такого заповіту недійсним. Суд розглянув справу у відсутності сторін із врахуванням заяв позивачки та третьої особи про розгляд справи без їх участі, а також неодноразової неявки в судове засідання відповідача, від якої заяви про відкладення справи не поступало, на підставі наявних доказів у справі.

З таким висновком суду першої інстанції не погоджується апеляційний суд, виходячи з таких підстав.

Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено обов`язок сторін доводити ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно зі ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Спадкування - перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Частиною першою статті 1217 ЦК України встановлено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України).

Положеннями статті 1223 ЦК України передбачено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Згідно з частинами першою та другою статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою третьою, п'ятою та шостою статі 203 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно із положеннями статті 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Частиною першою та другою статті 1257 ЦК України передбачено, що заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Відповідно до частин першої-третьої статті 1247 ЦК України заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього Кодексу. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу.

У частині четвертій статті 207 ЦК України зазначено, що якщо фізична особа у зв'язку з хворобою або фізичною вадою не може підписатися власноручно, за її дорученням текст правочину у її присутності підписує інша особа. Підпис іншої особи на тексті правочину, що посвідчується нотаріально, засвідчується нотаріусом або посадовою особою, яка має право на вчинення такої нотаріальної дії, із зазначенням причин, з яких текст правочину не може бути підписаний особою, яка його вчиняє.

Статтею 1253 ЦК України передбачена можливість посвідчення заповіту при свідках, яке відбувається за бажанням заповідача. У випадках, встановлених абзацом третім частини другої статті 1248 і статтею 1252 цього Кодексу, присутність не менш як двох свідків при посвідченні заповіту є обов'язковою.

Свідками можуть бути лише особи з повною цивільною дієздатністю і не можуть бути: нотаріус або інша посадова, службова особа, яка посвідчує заповіт; спадкоємці за заповітом; члени сім'ї та близькі родичі спадкоємців за заповітом; особи, які не можуть прочитати або підписати заповіт. Свідки, при яких посвідчено заповіт зачитують його вголос та ставлять свої підписи на ньому. У текст заповіту заносяться відомості про особу свідків.

Згідно із вимогами частини другої статті 1248 ЦК України нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним. Якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватися при свідках (стаття 1253 цього Кодексу).

Відповідно до ст.21 Закону «Про нотаріат» (в редакції Закону, чинній станом на час посвідчення заповіту) нотаріальні дії можуть вчинятися будь-яким нотаріусом чи посадовою особою органу місцевого самоврядування, за винятком випадків, передбачених статтями 9, 55, 60, 65, 66, 70 - 73, 85, 93 і 103 цього Закону, та інших випадків, передбачених законодавством України.

Відповідно до ч.ч.2,3 ст.43 Закону України «Про нотаріат» при вчиненні нотаріальної дії нотаріуси встановлюють особу учасників цивільних відносин, які звернулися за вчиненням нотаріальної дії.

Встановлення особи здійснюється за паспортом громадянина України або за іншими документами, які унеможливлюють виникнення будь-яких сумнівів щодо особи громадянина, який звернувся за вчиненням нотаріальної дії (паспорт громадянина України, паспорт громадянина України для виїзду за кордон, дипломатичний чи службовий паспорт, посвідчення особи моряка, посвідчення члена екіпажу, посвідка на проживання особи, яка мешкає в Україні, національний паспорт іноземця або документ, що його замінює, посвідчення особи з інвалідністю чи учасника Другої світової війни, посвідчення, видане за місцем роботи фізичної особи). Посвідчення водія, особи моряка, особи з інвалідністю чи учасника Другої світової війни, посвідчення, видане за місцем роботи фізичної особи, не можуть бути використані громадянином України для встановлення його особи під час укладення правочинів.

Відповідно до ч.2 ст. 44 Закону України «Про нотаріат» визначення обсягу цивільної дієздатності фізичної особи здійснюється за паспортом громадянина України або іншими документами, передбаченими статтею 43 цього Закону (крім посвідчення водія, особи моряка, особи з інвалідністю чи учасника Другої світової війни, посвідчення, виданого за місцем роботи фізичної особи), які унеможливлюють виникнення будь-яких сумнівів щодо обсягу цивільної дієздатності фізичної особи, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії. У разі потреби нотаріусу надається довідка про те, що особа не страждає на психічний розлад, який може вплинути на її здатність усвідомлювати свої дії та (або) керувати ними.

З відповіді Косівського районного відділу ДМС України Управління державної міграційної служби України в Івано-Франківської області повідомлено про те, що 27.02.2016 року Косівським РС УДМС в Івано-Франківській області ОСОБА_6 було видано паспорт громадянина України взамін втраченого. Паспорт громадянина України ОСОБА_6 видано на підставі попередньої заяви про видачу паспорта Ф-1 та свідоцтва про народження. Для отримання повторного свідоцтва про народження ОСОБА_6 видавалося тимчасове посвідчення громадянина України для пред'явлення в відділ РАЦС УЮ в Косівському районі Івано-Франківської області.(а.с.207)

За змістом п. 13 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджена наказом Міністерства юстиції України від 03 березня 2004 року № 20/5, зареєстрована в Міністерстві юстиції України 03.03.2004 року за № 283/8882 (в редакції від 29.08.2005 року ) при вчиненні нотаріальних дій нотаріуси встановлюють особу учасників цивільних відносин, які особисто звернулися за вчиненням нотаріальних дій.

Установлення особи здійснюється за паспортом або іншими документами, які унеможливлюють будь-які сумніви щодо особи громадянина (паспорт громадянина України, паспорт громадянина України для виїзду за кордон, дипломатичний чи службовий паспорт, посвідчення особи моряка, посвідка на проживання особи, яка мешкає в Україні, але не є громадянином України, національний паспорт іноземця або документ, що його замінює, посвідчення водія, посвідчення інваліда чи учасника Великої Вітчизняної війни, посвідчення, видане за місцем роботи фізичної особи, та ін.).

Постановою Верховної ради України від 26 червня 1992 року N 2503-XII «Про затвердження положень про паспорт громадянина України та про паспорт громадянина України для виїзду за кордон» затверджено Положення про паспорт громадянина України, відповідно до пункту 19 якого про втрату паспорта громадянин зобов'язаний терміново повідомити центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері громадянства, який видає тимчасове посвідчення, що підтверджує його особу. Форма тимчасового посвідчення та порядок його видачі встановлюються Міністерством

внутрішніх справ України.

Спадкодавць, звернувшись до нотаріуса 22 січня 2016 року у зв»язку з посвідченням заповіту, на підтвердження своєї особи подала тимчасове посвідчення особи громадянина України, яке було дійсне до 15 лютого 2016 року (а.с.161), яке було видане їй Косівським РС УДМС в Івано-Франківській області у зв»язку з втратою паспорта громадянина України (а.с.207).

Безпідставними є доводи позивача про те, що порушений порядок встановлення особи заповідача нотаріусом, оскільки паспорт не був пред»явлений, тимчасове посвідчення не є тим документом, на підставі якого може бути встановлена особа, так як у пункті 19 Постанови Верховної ради України від 26 червня 1992 року N 2503-XII зазначено, що таке посвідчення підтверджує особу.

Відповідно до ч.3 ст.49 Закону України «Про нотаріат» нотаріусу або посадовій особі, яка вчиняє нотаріальні дії, забороняється безпідставно відмовляти у вчиненні нотаріальної дії. На вимогу особи, якій відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, зобов'язані викласти причини відмови в письмовій формі і роз'яснити порядок її оскарження. Про відмову у вчиненні нотаріальної дії нотаріус протягом трьох робочих днів виносить відповідну постанову.

Порядком вчинення нотаріальних дій, який затверджено наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595 визначено порядок посвідчення заповіту.

Відповідно до п.1.8 гл.3 Порядку якщо заповідач унаслідок фізичної вади, хвороби або з будь-яких інших причин не може власноручно підписати заповіт, за дорученням заповідача він може бути підписаний іншою фізичною особою.

Отже, у Порядок вчинення нотаріальних дій не містить вичерпного переліку причин підписання заповіту не власноручно заповідачем, а іншою особою, ними можуть бути будь-які інші причини, у зв»язку з якими заповідач не може власноручно підписати заповіт, зокрема як у даному випадку через похилий вік та стан здоров»я. Підписання заповіту за допомогою іншої особи залежить виключно від волевиявлення заповідача і нотаріус на цей процес прямо вплинути не може. І така обставина не дає підстав для сумнівів у волевиявленні заповідача щодо розпорядження своїм майном.

З урахуванням наведеного, апеляційний суд приходить до висновку про те, що волевиявлення спадкодавця було спрямоване на передачу майна саме ОСОБА_4 та зафіксоване в оспорюваному заповіті від 22 січня 2016 року. Волевиявлення спадкодавця було вільним та відповідало її волі. Заповіт складено у письмовій формі, із зазначенням часу, місця його складення та засвідчено гербовою печаткою приватного нотаріуса. Підписи особи, яка підписала заповіт та свідків у тексті правочину посвідчені нотаріусом. Доказів того, що зазначені особи не могли бути свідками згідно статті 1253 ЦК України суду не представлено і про наявність таких сумнівів учасники справи не заявляли.

Оскільки заповідач прибула до нотаріальної контори за місцем розташування робочого місця приватного нотаріуса ОСОБА_7 Коломийського міського нотаріального округу, незважаючи на місце реєстрації заповідача у Косівському районі, підстав вважати, що заповіт посвідчено за межами нотаріального округу приватного нотаріуса, немає. Тобто нотаріус не допустила порушень вимог статті 13-1 «Про нотаріат».

Посилання позивача на те, що оспорюваний заповіт не відповідає волі заповідача, оскільки не підписувався заповідачем, який мав можливість прочитати та власноруч підписати заповіт, є необґрунтованими, спростовуються встановленими обставинами щодо порядку його посвідчення та волі заповідача. Заповіт від імені заповідача та за її дорученням було посвідчено нотаріусом в присутності двох свідків, які зачитали заповіт вголос і поставили свої підписи на ньому. Відомості про свідків внесено до тексту заповіту, свідки є дієздатними особами та не є членами сім'ї та близькими родичами спадкоємця за заповітом. Заповіт підписано іншою особою в присутності заповідача та за її дорученням, на що вказано в тексті заповіту.

Отже, оскаржуваний заповіт по формі, порядку його посвідчення, відображенню дійсного волевиявлення заповідача на розпорядження своїм майном, відповідає вимогам закону, а на підтвердження підстав його недійсності позивач належних та допустимих доказів позивач не надала.

Крім того, судом при розгляду справи допущено порушення норм процесуального права.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За вимогами п. 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов'язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов'язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 зазначила про те, що справа розглянута судом першої інстанції за її відсутності, про дату, час та місце судового засідання вона належним чином повідомлена не була, однак у відповідності до положень ЦПК України таке повідомлення є обов'язковим.

Цивільним процесуальним кодексом України чітко передбачений порядок повідомлення учасників справи про дату, час і місце судового засідання (ст.128-132 ЦПК України)

З матеріалів встановлено, що суд ухвалив розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження з повідомленням сторін та розглянув справу за відсутності ОСОБА_4 щодо якої були відсутні докази про належне повідомлення про час та місце розгляду справи на 25 червня 2018 року, чим допустив порушення норм процесуального права.

Розгляд справи за відсутності учасника процесу, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки є порушенням статті 129 Конституції України, статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та а відповідно до пункту 3 частини третьої статті 376 ЦПК України є обов'язковою підставою для скасування судового рішення.

Відповідно до ч.2 п. 2 ст. 141 ЦПК України, судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: у разі відмови в позові - на позивача.

Встановлено, що при подачі апеляційної скарги на рішення Косівського районного суду Івано-Франківської області від 25 червня 2018 року ОСОБА_4 було понесено судові витрати, а саме: сплачено судовий збір в розмірі 1057 грн. 20 коп., що підтверджується відповідною квитанцію № 418.132.1/17251149 від 18.07.2018 року. (а.с.73)

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 - задовольнити.

Рішення Косівського районного суду Івано-Франківської області від 25 червня 2018 року скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - приватний нотаріус Косівського районного нотаріального округу ОСОБА_5 про визнання заповіту недійсним відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3,ІНФОРМАЦІЯ_7, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, жительки АДРЕСА_2на користь ОСОБА_4,ІНФОРМАЦІЯ_5, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2, зареєстрованої в АДРЕСА_3 сплачений судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 1057, 20 грн (тисяча п'ятдесят сім гривень двадцять копійок).

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний тект постанови виготовлено 04 січня 2019 року.

Головуючий І.О.Максюта

Судді: Л.В. Василишин

Р.Й. Матківський