ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

5 грудня 2018 року

м. Київ

справа № 195/175/17-ц

провадження № 61-14644св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - судді Стрільчука В. А.,

суддів: Карпенко С. О. (судді-доповідача), Кузнєцова В. О., Ступак О. В., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Заповіт Ілліча»,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 23 травня 2017 року, ухвалене колегією у складі суддів: Куценко Т. Р., Демченко Е. Л., Максюти Ж. І.,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2017 року ОСОБА_4 звернувся з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Заповіт Ілліча» (далі - ТОВ «Заповіт Ілліча») про розірвання договору оренди земельної ділянки.

В обґрунтування позову зазначив, що 16 травня 2013 року між його батьком - ОСОБА_5 - і ТОВ «Заповіт Ілліча» укладено договір оренди земельної ділянки площею 8,0041 га, розташованої на території Зеленогайської сільської ради Томаківського району Дніпропетровської області, строком на 10 років.

Позивач вказує, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року його батько помер і він успадкував вказану земельну ділянку, у зв'язку з чим набув усі права та обов'язки орендодавця.

Посилаючись на те, що ТОВ «Заповіт Ілліча» систематично не сплачує орендну плату і має заборгованість з її сплати за 2015-2016 роки, а також не виконав передбаченого договором оренди обов'язку з надання майнової допомоги на поховання орендодавця, що є істотним порушенням договірних умов, ОСОБА_4 просив розірвати договір оренди земельної ділянки № 247 від 16 травня 2013 року.

Рішенням Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 28 лютого 2017 року, ухваленим у складі судді Скрипченка Д. М., позов задоволено.

Розірвано договір оренди земельної ділянки № 247 від 16 травня 2013 року, укладений між ОСОБА_5 та ТОВ «Заповіт Ілліча», зареєстрований реєстраційною службою Томаківського районного управління юстиції Дніпропетровської області 15 травня 2014 року за номером 13049501. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що ТОВ «Заповіт Ілліча» не підтвердив сплату ОСОБА_4 орендної плати у будь-якій формі у 2015-2016 роках, а також надання передбаченої договором майнової допомоги на поховання попереднього орендодавця - ОСОБА_5, що є істотним порушенням умов договору.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 23 травня 2017 року рішення Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 28 лютого 2017 року скасовано і ухвалено нове про відмову у задоволенні позову.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд апеляційної інстанції виходив з того, що від отримання орендної плати у 2015 році позивач відмовився, що підтверджується поясненнями, наданим ним під час розгляду іншої справи, тому систематична несплата орендної плати не мала місця.

У червні 2017 року ОСОБА_4 звернувся до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ з касаційною скаргою, в якій просить рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 23 травня 2017 року скасувати і залишити в силі рішення Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 28 лютого 2017 року.

Касаційна скарга мотивована тим, що судове рішення суду апеляційної інстанції ухвалене з порушення норм процесуального права і неправильним застосуванням норм матеріального права.

Заявник зазначає, що суд встановив обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, на підставі його пояснень у іншій справі № 195/1577/15-ц, хоча пояснення сторони, не допитаної як свідка, не є доказами у розумінні цивільного процесуального законодавства.

Вказує, що від отримання орендної плати у 2015 році не відмовлявся і таких пояснень у справі № 195/1577/15-ц не надавав. Питання щодо сплати орендної плати не було предметом доказування у справі № 195/1577/15-ц і відповідні обставини суд не встановлював, на що апеляційний суд при перегляді цієї справи не звернув уваги.

Послався на те, що будь-яких доказів сплати йому орендної плати у 2015-2016 роках і майнової допомоги на поховання батька відповідач не надав, тому висновок апеляційного суду щодо недопущення орендарем істотних порушень умов договору, на його думку, помилковий.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 26 червня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі і ухвалою цього суду від 20 листопада 2017 року справу призначено до судового розгляду.

Відповідно до пункту 6 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діяв в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», за яким судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд (стаття 388 ЦПК України).

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIIІ «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Вивчивши матеріали цивільної справи та перевіривши доводи касаційної скарги, суд дійшов таких висновків.

Відповідно до статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).

Судами попередніх інстанцій встановлено, що ОСОБА_5 на праві власності належала земельна ділянка площею 8,0041 га, розташована на території Зеленогайської сільської ради Томаківського району Дніпропетровської області, із цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

16 травня 2013 року ОСОБА_5 уклав з ТОВ «Заповіт Ілліча» договір оренди № 247 вказаної земельної ділянки строком на 10 років.

Сторони погодили, що нормативна грошова оцінка земельної ділянки на момент укладення договору становить 158 849,16 гривень.

У розділі 4 договору оренди передбачено, що орендна плата вноситься у грошовій, натуральній, відробітковій або в змішаній формі у розмірі, визначеному із розрахунку 3 проценти від нормативної грошової оцінки земельної ділянки.

Розмір орендної плати у грошовій формі оплати становить 4 765 гривень. Також орендна плата може вноситися у натуральній формі: 2 500 га фуражного зерна, 100 кг соняшникового насіння, 50 кг борошна, 50 кг цукру, та у відробітковій формі: 1 тонна соломи з доставкою, доставка 3,8 куб.м води, оранка земельної ділянки площею 0,5 га.

Додатково у пункті 4.3 договору оренди сторони погодили, що у разі смерті орендодавця орендар зобов'язується надати його сім'ї допомогу на ритуальні послуги та поховання.

Орендна плата підлягала сплаті щорічно до 31 грудня. Передача (перерахування) грошей, продукції та надання послуг в рахунок орендної плати оформлюється відповідними актами чи іншими бухгалтерськими документами (пункти 4.7, 4.8 договору оренди).

Відповідно до пункту 12.5 договору оренди перехід права власності на орендовану земельну ділянку до іншої особи, а також реорганізація юридичної особи-орендаря не є підставою для зміни умов або розірвання договору.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_5 помер; спадщину після ОСОБА_5 прийняв його син ОСОБА_4

Обставин, які підтверджують надання ТОВ «Заповіт Ілліча» спадкоємцю ОСОБА_5 допомоги на поховання батька, судами не встановлено.

3 грудня 2014 року ОСОБА_4 отримав свідоцтво про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку площею 8,0041 гаіз кадастровим номером НОМЕР_1, розташовану на території Зеленогайської сільської ради Томаківського району Дніпропетровської області.

Доказів сплати ОСОБА_4 орендної плати у 2015-2016 роках у будь-якій формі ТОВ «Заповіт Ілліча» не надав; лист із пропозицією отримати орендну плату за ці роки орендар направив орендодавцю лише у лютому 2017 року.

Також апеляційним судом встановлено, що у провадженні суду перебувала справа № 195/1577/15-ц за позовом ОСОБА_4 до ТОВ «Заповіт Ілліча» про визнання договору оренди земельної ділянки від 16 травня 2013 року недійсним.

Оцінивши подану відповідачем роздруківку технічного запису судового засідання у справі № 195/1577/15-ц, апеляційний суд встановив, що, надаючи пояснення по суті справи, ОСОБА_4 повідомив про отримання орендної плати у 2013 і 2014 роках та про свою відмову від її отримання у 2015 році.

Суд першої інстанції, задовольняючи позов, керувався статтями 32, 24 Закону України «Про оренду землі», статтею 141 ЗК України і статтею 651 ЦК України та дійшов висновку, що несплата відповідачем орендної плати має ознаку систематичності і свідчить про істотне порушення умов договору, тому вимоги про розірвання договору є обґрунтованими.

Апеляційний суд, скасовуючи рішення суду першої інстанції і відмовляючи у позові, виходив з недоведеності систематичної несплати ТОВ «Заповіт Ілліча» орендної плати, що свідчить про безпідставність позовних вимог.

Проте з такими висновками апеляційного суду погодитись не можна.

Оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Правовідносини, пов'язані з орендою землі, регулюються положеннями Закону України «Про оренду землі», ЗК України, ЦК України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.

Договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства (стаття 13 Закону України «Про оренду землі»).

У статті 651 ЦК України визначено, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Частиною першою статті 32 Закону України «Про оренду землі» встановлено, що на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду у разі невиконання сторонами обов'язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об'єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених Земельним кодексом України та іншими законами України.

У пункті 12.2 договору оренди сторони погодили, що на вимогу однієї із сторін договір може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання ними обов'язків, передбачених цим договором та чинним законодавством, а також у разі випадкового знищення чи пошкодження земельної ділянки, що істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених ЗК України та іншими законами України.

Відповідно до статті 141 ЗК України підставою для припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата орендної плати, тобто платежу, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою.

Розмір, форма і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди. Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди (стаття 21 Закону України «Про оренду землі»).

Відповідно до статті 24 Закону України «Про оренду землі» орендодавець має право вимагати від орендаря своєчасного внесення орендної плати.

Системний аналіз зазначених норм законодавства дає підстави для висновку, що правовою підставою для розірвання договору оренди є систематична несплата орендної плати, під чим розуміється два і більше таких випадків. Разове порушення умов договору оренди у цій частині не вважається систематичним і не може бути підставою для його розірвання, проте повторне порушення свідчить про систематичність.

Таким чином, вирішуючи справу щодо розірвання договору оренди з підстав систематичної несплати орендної плати, суди повинні встановити, чи мала місце несплата орендарем орендної плати та чи має таке порушення умов договору ознаку систематичності (два і більше випадки).

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів (стаття 57ЦПК України у тій же редакції Кодексу ).

У статті 62 ЦПК України у редакції Кодексу, чинній на час розгляду справи апеляційним судом, встановлено, що сторони, треті особи та їхні представники за їх згодою можуть бути допитані як свідки про відомі їм обставини, що мають значення для справи.

У такому випадку пояснення сторін є доказами у розумінні статті 57 ЦПК України у тій же редакції.

Суд апеляційної інстанції, вирішуючи спір щодо розірвання договору оренди, встановив обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, на підставі пояснень ОСОБА_4, наданих ним під час розгляду іншої справи № 195/1577/15-ц, які не є доказами у розумінні цивільного процесуального законодавства. Обставини щодо отримання ОСОБА_4 орендної плати у справі № 195/1577/15-ц суди не встановлювали, так як спір стосувався визнання договору оренди земельної ділянки від 16 травня 2013 року недійсним з підстав його непідписання орендодавцем; будь-які висновки щодо сплати ТОВ «Заповіт Ілліча» орендної плати у 2015 році у судових рішеннях, ухвалених у справі № 195/1577/15-ц, також відсутні.

Посилаючись на порушення відповідачем умов договору оренди землі лише у частині сплати орендної плати за 2016 рік, суд апеляційної інстанції не зазначив належних і допустимих доказів, на підставі яких установив виконання ТОВ «Заповіт Ілліча» умов договору в частині надання ОСОБА_4 майнової допомоги на поховання батька - ОСОБА_5, неотриманням якої позивач також обґрунтовував свій позов.

Таким чином, у справі, яка переглядається, апеляційний суд допустив порушення норм процесуального права при оцінці доказів і встановленні обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, у зв'язку з чим неправильно застосував до спірних правовідносин положення Закону України «Про оренду землі», статті 141 ЗК України і статті 651 ЦК України та дійшов помилкового висновку про те, що допущені орендарем порушення умов договору оренди не є істотними і не можуть бути підставою для розірвання договору.

Суд першої інстанції, врахувавши, що згідно з пунктом 4.8 договору оренди земельної ділянки передача грошей, продукції або надання послуг в рахунок орендної плати оформлюється відповідними актами чи іншими бухгалтерськими документами, яких ТОВ «Заповіт Ілліча» за 2015-2016 роки суду не надав, правильно застосував статтю 141 ЗК України і дійшов обґрунтованого висновку про систематичну несплату орендарем орендної плати, що є істотним порушенням умов договору оренди і підставою для його розірвання.

Згідно зі статтею 413 ЦПК України суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.

За таких обставин касаційний суд скасовує рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 23 травня 2017 року із залишенням в силі рішення Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 28 лютого 2017 року.

Відповідно до положень статей 141, 416 ЦПК України у зв'язку із задоволенням касаційної скарги касаційний суд стягує з ТОВ «Заповіт Ілліча» на користь ОСОБА_4 понесені заявником судові витрати зі сплати судового збору у суді першої інстанції у розмірі 640 гривень і у суді касаційної інстанції в розмірі 768 гривень, всього 1 408 гривень.

Керуючись статтями 141, 409, 413, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити.

Рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 23 травня 2017 року скасувати, залишити в силі рішення Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 28 лютого 2017 року.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Заповіт Ілліча» на користь ОСОБА_4 судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1 408 гривень.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийВ. А. Стрільчук
Судді: С. О. Карпенко В. О. Кузнєцов О. В. Ступак Г. І. Усик