Постанова

Іменем України

11 жовтня 2018 року

м. Київ

справа № 127/2299/17

провадження № 61-34785св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

Штелик С. П. (суддя-доповідач), Лесько А. О., Мартєва С. Ю.,

учасники справи:

позивачі: ОСОБА_4, ОСОБА_5,

відповідач - ОСОБА_6,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_6 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 25 липня 2017 року у складі судді Волошина В. С. та ухвалу апеляційного суду Вінницької області від 07 вересня 2017 року у складі суддів: Денишенко Т. О., Войтка Ю. Б., Кучевського П. В.,

В С Т А Н О В И В :

У лютому 2017 року ОСОБА_4, ОСОБА_5 звернулися до суду із позовом до ОСОБА_6 про встановлення факту родинних відносин.

Позов мотивовано тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер рідний дядько позивачів ОСОБА_7, після смерті якого відкрилася спадщина на квартиру АДРЕСА_1. Мати позивачів ОСОБА_8, яка була рідною сестрою ОСОБА_7, померла ІНФОРМАЦІЯ_2. Інша сестра померлого ОСОБА_7 - ОСОБА_9 - подала заяву про відмову від прийняття спадщини після смерті свого брата. Вказували, що вони є спадкоємцями другої черги після смерті їх дядька ОСОБА_7 за правом представлення. Звернувшись у встановлений законом строк до нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини після дядька, вони отримали відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки із наданих документів неможливо встановити факт родинних відносин з померлим ОСОБА_7 Встановлення факту родинних відносин позивачам необхідно для реалізації їхнього права на оформлення спадщини.

Посилаючись на викладені обставини, просили встановити факт, що має юридичне значення, а саме: що вони є рідними племінниками ОСОБА_7, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 25 липня 2017 року позов задоволено. Встановлено факт родинних відносин, а саме, що ОСОБА_5 та ОСОБА_4 є рідними племінниками ОСОБА_7, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1. Вирішено питання про судові витрати.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивачами доведено той факт, що мати позивачів ОСОБА_8, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_7, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1, є рідними сестрою та братом, вказана обставина вбачається як з архівних довідок, що досліджені в судовому засіданні, так і з показів свідків ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, які за життя ОСОБА_7, спілкуючись з останнім та ОСОБА_8, були обізнані про ступінь родинного зв'язку між вказаними особами. Згідно архівних довідок з актових записів про народження вбачається, що ОСОБА_8 та ОСОБА_9 походять від одного батька ОСОБА_16, а відповідач у справі визнав фактичну обставину того, що ОСОБА_9 є рідною сестрою ОСОБА_7

Ухвалою апеляційного суду Вінницької області від 07 вересня 2017 року рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 25 липня 2017 року залишено без змін.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що з огляду на встановлені фактичні обставини справи, показання свідків, суд вважає доведеним факт родинних відносин між позивачами та ОСОБА_7 як між рідними племінниками та дядьком.

У касаційній скарзі, поданій у жовтні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_6 просить скасувати рішення суду першої інстанції, ухвалу апеляційного суду та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що при ухваленні оскаржуваних рішень судами не дотримано вимог матеріального та процесуального права, висновки судів не відповідають матеріалам справи, позивачами не доведено обставин, на які вони посилаються. Висновки судів ґрунтуються на припущеннях. Допитані у судовому засіданні свідки достовірно не підтвердили, що ОСОБА_7 є дядьком позивачів.

У запереченні на касаційну скаргу ОСОБА_5, ОСОБА_4 вказували, що касаційна скарга не підлягає задоволенню. Позивачі надали належні та допустимі докази на підтвердження факту родинних відносин з ОСОБА_7 Суди попередніх інстанцій у повному обсязі з'ясували обставини, що мають значення для справи, які були доведені в ході судового розгляду, та ухвалили рішення з додержанням вимог матеріального та процесуального права, тому відсутні підстави для їх скасування.

05 червня 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до частин третьої та четвертої статті 10 ЦПК України (в редакції, чинній на час розгляду справи) кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджає про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (стаття 57 ЦПК Українив редакції, чинній на час розгляду справи)

Відповідно до статті 60 ЦПК України (в редакції, чинній на час розгляду справи) кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, установлених статтею 61 цього Кодексу. Указане правило діє, якщо в нормах матеріального права не має вказівки про перерозподіл обов'язків доказування.

Суди установили, що згідно копії витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу із зазначенням відомостей другого з подружжя від 10 лютого 2016 року ОСОБА_8 12 грудня 1956 року уклала шлюб з ОСОБА_17, після одруження змінила прізвище на «ОСОБА_8». За час шлюбу у подружжя ІНФОРМАЦІЯ_3 народилася донька ОСОБА_5, яка є позивачем у справі.

17 вересня 1968 року ОСОБА_8, 1935 року народження, уклала шлюб з ОСОБА_19, після одруження змінила прізвище на «ОСОБА_8». За час шлюбу у подружжя ІНФОРМАЦІЯ_4 народився син ОСОБА_4, який є позивачем у справі.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_8 померла.

Таким чином, позивачі ОСОБА_5 та ОСОБА_4 є дітьми ОСОБА_8, 1935 року народження.

Відповідно до архівної довідки № 07-322/7, виданої Державним архівом Вінницької області 01 лютого 2017 року, в книзі актових записів про шлюб громадян м. Вінниці за 1930 рік є актовий запис № 421 за 24 червня 1930 року про одруження ОСОБА_16 (так в документі) та ОСОБА_20 першим шлюбом, прізвище подружжя після шлюбу «ОСОБА_20».

Згідно довідки № 56-537, виданої міським відділом реєстрації актів громадянського стану Управління юстиції Вінницької області 29 січня 2002 року, та архівної довідки № 07-129/7, виданої Державним архівом Вінницької області 22 січня 2016 року, ОСОБА_8 (так в документі) народилася ІНФОРМАЦІЯ_5, її батьками, згідно запису № 260 від 07 травня 1935 року в книзі реєстрації актів про народження, зазначені ОСОБА_16 та ОСОБА_20.

Відповідно до архівної довідки № 07-1756/7, виданої Державним архівом Вінницької області 16 травня 2017 року, ОСОБА_7 народився ІНФОРМАЦІЯ_6, його батьками в актовому записі про народження № 2606 від 31 грудня 1938 року зазначені ОСОБА_16 та ОСОБА_20.

Відповідно до архівної довідки № 07-1805/7, виданої Державним архівом Вінницької області 16 травня 2017 року, ОСОБА_9 (так в документі) народилася ІНФОРМАЦІЯ_7, її батьками в актовому записі про народження № 846 від 13 жовтня 1931 року зазначені ОСОБА_16 (так в документі) та ОСОБА_20.

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_7, після смерті якого відкрилась спадщина на квартиру АДРЕСА_1.

Позивачі звернулися до нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини за законом, однак нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом через неможливість встановлення родинних відносин між заявниками та померлим.

Крім позивачів до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини померлого звернувся відповідач ОСОБА_6 та сестра померлого ОСОБА_9, яка згодом відмовилася від спадщини.

Згідно спадкової справи № 791/15 до майна померлого ОСОБА_7 свідоцтво про право на спадщину видано не було.

Згідно зі статтею 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.

Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Відповідно до статті 1262 ЦК України у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері.

Стаття 1264 ЦК України визначає, що у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини.

Статтею 212 ЦПК України, у редакції чинній на момент розгляду справи судами попередніх інстанцій, встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, правильно встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, оцінивши докази у їх сукупності, дійшов обґрунтованого висновку про те, що ОСОБА_5 та ОСОБА_4 довели факт їх родинних відносин із спадкодавцем ОСОБА_7, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1, а саме: що останній є рідним дядьком позивачів по лінії матері ОСОБА_8

Той факт, що мати позивачів ОСОБА_8 (дівоче прізвище ОСОБА_8) та ОСОБА_7 були рідними братом і сестрою підтверджується архівними довідками з актових записів про народження, з яких вбачається, що ОСОБА_8 (дівоче прізвище ОСОБА_8), ОСОБА_9 (дівоче прізвище ОСОБА_9) та ОСОБА_7 походять від одного батька ОСОБА_16, а також показами свідків, допитаних у судовому засіданні, які були обізнані про ступінь родинного зв'язку між вказаними особами.

Оскаржувані судові рішення містять висновки щодо результатів оцінки зібраних у справі доказів, відповідають вимогам статей 212, 213-215, 303, 304 ЦПК України (в редакції, чинній на час розгляду справи) щодо законності й обґрунтованості.

Докази та обставини, на які посилається заявник у касаційній скарзі, були предметом дослідження судами першої та апеляційної інстанцій та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судами попередніх інстанцій були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Доводи касаційної скарги є аналогічними доводам, викладеним в апеляційній скарзі, та не спростовують висновків судів першої та апеляційної інстанцій, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині рішень, та зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками судів попередніх інстанцій щодо їх оцінки, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Викладене дає підстави для висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін із підстав, передбачених статтею 401 ЦПК України.

Керуючись статтями 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 25 липня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Вінницької області від 07 вересня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: С. П. Штелик

А. О. Лесько

С.Ю. Мартєв