Номер провадження 22-ц/4804/300/18
Головуючий у 1 інстанції Хаустова Т.А.
Доповідач Корчиста О.І.
ПОСТАНОВА

Іменем України

26 грудня 2018 року Донецький апеляційний суд у складі:

головуючого судді Корчистої О.І.

суддів: Дундар І.О. , Канурної О.Д.

за участю секретаря Ситнік Д.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в приміщенні Донецького апеляційного суду в місті Бахмуті Донецької області цивільну справу №243/10479/17 за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «ДТЕК Донецькі електромережі» про стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації за невикористану відпустку, середнього заробітку за час вимушеного прогулу за затримку видачі трудової книжки,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1, від імені якого діє ОСОБА_2

на рішення Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 02 липня 2018 року,

встановив:

У листопаді 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом, в якому вказав, що він працював в ПАТ «ДТЕК Донецькобленерго» на посаді провідного спеціаліста відділу по розрахунку з оптовим ринком електроенергії та комерційних операцій. Його робоче місце знаходилося на непідконтрольній території України у м. Горлівці Донецької області. 24 березня 2017 року його було повідомлено про звільнення з підприємства. В день звільнення відповідач не виплатив йому всі належні при звільненні суми, а саме, заробітну плату з 01 березня 2017 року по 24 березня 2017 року, а також компенсацію за невикористану відпуску. Також, в день звільнення відповідач не видав йому трудову книжку. З урахуванням уточненої позовної заяви від 23 січня 2018 року (а.с.181-186)просив стягнути на його користь заборгованість по заробітній платі за період з 01 березня 2017 року по 24 березня 2017 року у розмірі 6441,66 гривень, компенсацію за невикористану відпустку у розмірі 3118,78 гривень, за затримку видачі трудової книжки середній заробіток за весь час вимушеного прогулу у розмірі 104960,84 гривень.

Рішенням Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 02 липня 2018 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до АТ «ДТЕК Донецькі електромережі» про стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації за невикористану відпустку, середнього заробітку за час вимушеного прогулу за затримку видачі трудової книжки відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, від імені якого діє ОСОБА_2, просив рішення суду скасувати, ухвалити нове.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги послався на те, що рішення незаконне. Суд не надав ніякої оцінки тому, що позивач обґрунтував письмовими доказами не лише сам факт наявності обов'язку відповідача сплатити суму заборгованості по заробітній платі та інші компенсаційні виплати, але й розрахунок суми заборгованості. Суд не висловив ніякої правової позиції відносно листа від 12 квітня 2017 року за підписом Голови Донецької обласної організації профспілки ОСОБА_3, у якому зазначається про необхідність виконати роботодавцем вимоги профспілки щодо виплати усіх сум, які належать працівнику при його звільненні з підприємства, що є доказом наявності заборгованості із заробітної плати. Суд мав право самостійно провести відповідні розрахунки згідно Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100. Зауваження суду на необхідність наявності первинних документів є безпідставним, оскільки ці документи не мають вже ніякого правового значення для вирішення справи, так як після 13 березня 2017 року підрозділи відповідача, які знаходилися на непідконтрольній території України, не працювали у зв'язку з їх захопленням. Отже, на підприємстві після 13 березня 2017 року виникла виробнича ситуація - простій, наслідки якого передбачені ч. 3 ст. 113 КЗпП України. Суд безпідставно у порушення вимог ст. 79 ЦПК України прийняв до уваги надані відповідачем докази втрати кадрових та бухгалтерських документів щодо працівників, які працювали на непідконтрольній території України. Заяви та повідомлення, які були направлені відповідачем до правоохоронних органів не можуть слугувати достовірними доказами того, що документи втрачені. Відповідач не надав до суду акт, складений відповідно до п.6.10 наказу Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 року №88, яким було затверджено Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, в якому повинен бути зазначений перелік втрачених документів. Суд безпідставно прийняв до уваги наданий представником відповідача Науково - практичний висновок, як доказ того, що дії відповідача щодо ухилення від своїх обов'язків, передбачених законодавством про працю при вивільненні (звільненні) працівників, були спричинені під впливом дії форс-мажорних обставин. Вказаний висновок був виданий Торгово-промисловою палатою України на запит відповідача та ніяких правових наслідків не породжує, оскільки єдиним належним та достатнім доказом, що підтверджує настання обставин непереборної сили (форс-мажору), що мали місце на території проведення антитерористичної операції, як підстави для звільнення від відповідальності за невиконання (неналежного виконання) зобов'язань, є сертифікат Торгово-промислової палати України.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу позивача без задоволення. Вважає, що суд обґрунтовано не взяв до уваги лист Донецької обласної організації Укрелектропрофспілки, так як він не містить інформації щодо стану розрахунків між позивачем та відповідачем по заробітній платі, оскільки жодних відомостей щодо наявності заборгованості відповідача перед ОСОБА_1 із заробітної плати та розміру цієї заборгованості вказаний лист не містить. Для стягнення заробітної плати за березень 2017 року позивач повинен був надати докази виконання роботи за цей період, чого зроблено не було. Позивачем не надано доказів, які б підтверджували факт наявності заборгованості по заробітній платі та її розмір. Судом першої інстанції надано належної оцінки наданим відповідачем доказам та обґрунтовано встановлено факт втрати первинної документації, яка знаходилась на території, на якій органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження. Відповідачем було надано до суду копія заяви відповідача про вчинення злочину від 16 березня 2017 року, в якій повідомлялось про втрату контролю над здійсненням господарської діяльності та відсутності доступу до кадрового діловодства, особових справ та інших документів, а також копія витягу з ЄДРДР від 18 березня 2017 року. Відповідно до Положення про інвентаризацію активів та зобов'язань, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 02 вересня 2014 року № 879 у разі встановлення фактів крадіжок або зловживань, псування цінностей в обсязі, визначеному керівником підприємства, обов'язково проводиться інвентаризація активів та зобов'язань, що перебувають на балансі суб'єкта господарювання. Так як на цей час контроль над майном відповідача, яке знаходилось на непідконтрольній території не відновлено, відповідно строк на проведення інвентаризації ще не настав. Жодних доказів того, що усі бухгалтерські та кадрові документи на кожного працівника підприємства, всупереч пунктам 1.1. та 1.2. наказу № 289-ОД від 08 травня 2015 року «Про організацію ведення діяльності на неконтрольованій території» знаходились на контрольованій території позивачем не надано. Відповідач був позбавлений можливості виконати покладені на нього законом обов'язки через протиправні дії третіх осіб, що виключає вину відповідача і підтверджується висновком Торгово-промислової палати України. Для розрахунку середньої заробітної плати необхідна інформація про виплачені раніше позивачу суми та їх склад для встановлення чи підлягають ці суми включенню у розрахунок. Розрахунок середнього заробітку, виконаний позивачем, не відповідає вимогам Порядку обчислення середньої заробітної плати , так як здійснений виходячи з повного розміру доходів позивача за останні 12 місяців, без відокремлення сум, які не підлягають врахуванню.

На підставі Указу Президента України від 29 грудня 2017 року № 452/2017 «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» та Указу Президента України від 28 вересня 2018 року № 297/2018 «Про переведення суддів» апеляційний суд Донецької області ліквідовано, 03 жовтня 2018 року утворено Донецькій апеляційний суд, юрисдикція якого поширюється на територію, на яку поширювалася юрисдикція ліквідованого суду, суддів переведено на роботу на посади суддів Донецького апеляційного суду, до якого також передані цивільні справи та матеріали ліквідованого суду.

В судове засідання сторони не з'явились, про день та час розгляду справи повідомлялись належним чином.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких мотивів.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач працював в ПАТ «ДТЕК Донецькобленерго» на посаді провідного спеціаліста відділу по розрахунках з оптовим ринком електроенергії та комерційних операцій.

Наказом від 24 березня 2017 року ОСОБА_1 звільнений з роботи за згодою сторін.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що нарахування заробітної плати за березень 2017 року є неможливим, оскільки таке нарахування проводиться на підставі документів з первинного обліку праці та заробітної плати: штатного розпису, розцінок та норм праці, табелю обліку використання робочого часу, розпорядження про надбавки та премії за умови, що господарська діяльність здійснювалась. Судом достовірно встановлено, що через захоплення підприємства невідомими особами відповідач втратив контроль над виробничими потужностями підприємства, нерухомими майном та документацією.

Такі висновки суду відповідають фактичним обставинам справи та нормам матеріального та процесуального права.

Сторонами не оспорюється, що позивач перебував з відповідачем в трудових правовідносинах.

Згідно ч.1 ст. 94 КЗпП України, заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Аналогічно зміст поняття «заробітна плата» викладено в ст. 1 Закону України «Про оплату праці» від 24 березня 1995 року № 108/95-ВР.

Статтею 110 КЗпП України встановлено, що при кожній виплаті заробітної плати власник або уповноважений ним орган повинен повідомити працівника про такі дані, що належать до періоду, за який провадиться оплата праці: загальна сума заробітної плати з розшифровкою за видами виплат; розміри і підстави відрахувань та утримань із заробітної плати; сума заробітної плати, що належить до виплати.

Отже, виходячи з положень Кодексу Законів про працю України, Закону України «Про оплату праці» заробітна плата працівникам виплачується за умови виконання ними своїх функціональних обов'язків на підставі укладеного трудового договору з дотриманням установленої правилами внутрішнього трудового розпорядку тривалості щоденної (щотижневої) роботи за умови провадження підприємством господарської діяльності.

Нарахування та виплата заробітної плати працівникам проводиться на підставі документів з первинного обліку праці та заробітної плати: штатний розклад, розцінки та норми праці, накази та розпорядження (на виплату премій, доплат, надбавок тощо), табель обліку використаного часу, розрахункова-платіжна відомість.

Згідно ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

Законом передбачено, що при звільненні працівник одержує від підприємства, установи, організації всі суми, зокрема й заробітну плату, одержати яку він має право з урахуванням встановленого належним чином розміру заробітної плати.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом.

При з'ясуванні, якими доказами кожна сторона буде обґрунтовувати свої доводи чи заперечення щодо невизнаних обставин, суд повинен виходити з принципу змагальності цивільного процесу, за яким кожна сторона несе обов'язки щодо збирання доказів і доказування тих обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, якщо інше не встановлено процесуальним законом.

На підставі ч.ч.3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч.1 ст.82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

За змістом ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інших обставин, що мають значення для вирішення справи.

Виходячи з положень ст. 77, 78 ЦПК України належними є докази, що містять інформацію щодо предмету доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Указом Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України» від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року N 405/2014 розпочато проведення антитерористичної операції.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 02 грудня 2015 року №1275-р затверджений перелік населених пунктів, на території яких здійснюється антитерористична операції та визначені населені пункти, на території яких органи державної влади не здійснюють свої повноваження. До переліку таких міст включене м. Горлівка.

Крім того, місто Горлівка включено до Переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, який є додатком № 1 до Розпорядження Кабінету Міністрів України «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення» № 1085 від 07 листопада 2014 року.

Згідно п. 5 Постанови Кабінету Міністрів України «Про особливості регулювання відносин у сфері електроенергетики на території, де органи державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження» № 263 від 07 травня 2015 року суб'єкти електроенергетики, що одночасно провадять діяльність на контрольованій та неконтрольованій території, ведуть окремий бухгалтерський облік господарської діяльності на неконтрольованій та контрольованій території.

При розгляді справи судом встановлено, що 08 травня 2015 року наказом № 289-ОД по ПАТ «ДТЕК Донецькобленерго» запроваджено особливості ведення діяльності на неконтрольованій території відповідно (а.с.60).

Згідно наказу № 188-а-ОД від 17 березня 2017 року «Про зміни в організації ведення діяльності», виробнича діяльність підприємства з застосуванням майна ПАТ «ДТЕК Донецькобленерго», над яким втрачено контроль з 13 березня 2017 року визнано припиненою у зв'язку з втратою контролю над усім рухомим та нерухомим майном ПАТ «Донецькобленерго», а також запасами, документацією, архівами, комп'ютерними системами, системами обліку, програмним забезпеченням, що розташовано у зоні антитерористичної операції, на території, яка не контролюється українською владою в Донецькій області та у місті Донецьку (а.с.83).

З наданих відповідачем заяви та витягів з кримінального провадження вбачається, що на підставі заяви ПАТ «Донецькобленерго» 16 березня 2017 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань були внесені відомості за фактом вчинення 13 березня 2017 року невстановленими особами кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 206 КК України, яке виявилося у блокуванні законної господарської діяльності структурних одиниць ПАТ «ДТЕК Донецькобленерго». (а.с.61-62,63).

Про втрату контролю над здійсненням своєї господарської діяльності у населених пунктах на непідконтрольній Україні території, про відсутність доступу, зокрема, до кадрового діловодства, про відсутність контролю схоронності всіх особових справ та інших документів, які стосуються трудової діяльності співробітників товариства відповідач повідомив листом від 17 березня 2017 року Міністерство економічного розвитку і торгівлі України, Міністерство енергетики та вугільної промисловості України, Державну інспекцію енергетичного нагляду України, Державну інспекцію з експлуатації електричних станцій і мереж, Державну службу України з питань праці, Головне управління з держпраці у Донецькій області, Державну аудиторську службу України, Державну регуляторну службу України, Міністерство соціальної політики України, Виконавчу дирекцію Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, Фонд соціального захисту інвалідів, Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України, Міністерство інфраструктури України, Антимонопольний комітет України, Державну екологічну інспекцію України, Міністерство оборони України, а також Дніпропетровське управління офісу великих платників податків Державної фіскальної служби (а.с.64-78).

Листом від 20 березня 2017 року відповідач повідомив Дніпропетровське управління офісу великих платників податків Державної фіскальної служби про те, що станом на 20 березня 2017 року вивезення первинних документів товариства, які знаходяться на території проведення антитерористичної операції, є неможливим в зв'язку з ризиками, пов'язаними з блокуванням невідомими особами з 13 березня 2017 року господарської діяльності тих структурних одиниць товариства, які знаходяться на території, тимчасово непідконтрольній владі України. У листі приведено загальний перелік документів, вивезення яких є тимчасово неможливим, серед яких зазначені розрахунково - платіжні відомості, табелі обліку робочого часу та інші документи (а.с.81-82).

04 липня 2017 року «ДТЕК Донецькобленерго» письмово повідомило Департамент кіберполіції Національної поліції України про вчинення злочину, що 27 червня 2017 року близько 10:30 год. та 29 червня 2017 року близько 10:00 год. здійснено несанкціоноване втручання в роботу електронно-обчислювальних машин, автоматизованих систем та комп'ютерних мереж товариства, що призвело до витоку, втрати, підробки, блокування інформації, спотворення процесу обробки інформації, порушення встановленого порядку її маршрутизації. В результаті вищезазначених дій невідомих осіб, а саме дії комп'ютерного вірусу порушена робота комп'ютерної мережі та програмного забезпечення товариства (а.с.84).

З витягу з кримінального провадження № 0001995 вбачається, що 14 липня 2017 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань були внесені відомості за ч. 1 ст. 361 КК України за фактом втручання 27 червня 2017 року невстановленої особи за допомогою електронної обчислювальної техніки та шкідливої програми в роботу електронно-обчислювальних машин, автоматизованих систем та комп'ютерних мереж ПАТ «ДТЕК Донецькобленерго», що призвело до втрати ПАТ «ДТЕК Донецькобленерго» інформації. (а.с.85).

Згідно з актом перевірки додержання суб'єктами господарювання законодавства про працю та загальнообов'язкове державне соціальне страхування, проведеної 03 серпня 2017 року Головним Управлінням Держпраці у Донецькій області, № 05-20-3333/0028 перевірка питань щодо невиплати компенсації за невикористані дні щорічної відпустки, додаткової відпустки, невиплати розрахункових сум, невиплати надбавок за стаж роботи в електроенергетичній галузі працівникам, які перебувають на неконтрольованій території не вбачається можливою через втрату контролю над всім майном, документацією, архівом, комп'ютерними системами, системами обліку, програмами забезпечення, що залишились в зоні АТО (а.с.86-100).

На виконання ухвали суду про витребування доказів від 19 грудня 2017 року (а.с.140), якою зобов'язано відповідача надати суду довідку про заборгованість по заробітній платі та компенсації за невикористані дві щорічної основної та додаткової відпустки, копію наказу про звільнення з роботи позивача, оригінал його трудової книжки та довідки про розмір середньомісячної та середньоденної заробітної плати, відповідачем надано пояснення щодо неможливості надання вказаних документів, через втрату контролю та доступу до документації кадрового та бухгалтерського обліку на неконтрольованій території; неможливості розрахувати середню заробітну плату, оскільки відсутні дані для розрахунку (а.с.146-148).

Наказом №87-ка від 03 лютого 2017 року «Про переведення до іншої місцевості разом з підприємством» ОСОБА_1 попереджено про його переведення до іншої місцевості разом з підприємством з 07 квітня 2017 року. (а.с.9,201)

Отже, суд першої інстанції вірно не прийняв до уваги посилання позивача на те, що його робоче місце знаходилося на підконтрольній Україні території, оскільки відповідно до наказу 87-ка, на який посилається позивач як на підставу позовних вимог, переведення до іншої місцевості, до міста Краматорська, повинно було відбутися лише 07 квітня 2017 року, а позивача звільнено з роботи 24 березня 2017 року.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність вини відповідача як у нездійснення виплат на користь позивача так, відповідно і видачі трудової книжки, оскільки це є наслідком злочинних дії третіх осіб, що підтверджується Науково-правовим висновком Торгово-промислової палати України № 2370/2/21-10.2 від 24 липня 2017 року, в тому числі і про наявність після 13 березня 2017 року обставин непереборної сили, які унеможливлюють виконання АТ «ДТЕК Донецькі електромережі» своїх обов'язків щодо видачі трудових книжок.

З урахуванням викладеного висновки суду про відмову у задоволенні позову про стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації за невикористану відпустку, середнього заробітку за час вимушеного прогулу за затримку видачі трудової книжки є вірними, оскільки наявність та розмір заборгованості по заробітній платі та компенсації за невикористану відпустку не підтверджено належними доказами, а не видача позивачу трудової книжки зумовлена злочинними діями третіх осіб.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд безпідставно не прийняв до уваги розрахунок заборгованості, приведений у позовній заяві, не ґрунтуються на законі.

Порядок обчислення середньої заробітної плати, на який послався позивач проводячи розрахунок заборгованості, застосовується у випадках: надання працівникам щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв'язку з навчанням, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або виплати їм компенсації за невикористані відпустки; надання працівникам творчої відпустки; виконання працівниками державних і громадських обов'язків у робочий час; переведення працівників на іншу легшу нижчеоплачувану роботу за станом здоров'я; переведення вагітних жінок і жінок, які мають дітей віком до трьох років, на іншу легшу роботу; надання жінкам додаткових перерв для годування дитини; виплати вихідної допомоги; службових відряджень; вимушеного прогулу; направлення працівників на обстеження до медичних закладів; звільнення працівників-донорів від роботи; залучення працівників до виконання військових обов'язків; тимчасового переведення працівника у разі виробничої потреби на іншу нижчеоплачувану роботу; інших випадках, коли згідно з чинним законодавством виплати провадяться виходячи із середньої заробітної плати (п.1 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженому Постановою Кабінету Міністрів України, від 08 лютого 1995 року № 100.

Отже, даний Порядок не може бути застосований для розрахунку заборгованості по заробітній платі, яка обраховується за фактично відпрацьований час на підставі первинних даних про час роботи та розмір посадового окладу.

Вказаний розрахунок ґрунтуються на припущеннях, на яких, виходячи з положень ч. 6 ст. 81 КЗпП України не може ґрунтуватися доказування

Посилання заявника апеляційної скарги на лист від 12 квітня 2017 року за підписом голови Донецької обласної організації профспілки ОСОБА_3 (а.с.10), у якому зазначається про необхідність виконати роботодавцем вимоги профспілки щодо виплати усіх сум, які належать працівникам при їх звільненні з підприємства, не спростовує висновків суду про недоведеність обставин щодо наявності та розміру заборгованості саме перед позивачем, а містить лише вимогу про необхідність проведення повного грошового розрахунку, що не оспорюється сторонами та є вимогою закону.

Доводи скарги про необов'язковість наявності первинних документів та про те, що у відповідача мають бути усі бухгалтерські та кадрові документи на кожного працівника, оскільки з травня 2015 року і до захоплення майна вся інформація з неконтрольованої території направлялась в електронному вигляді до головних органів управління підприємства у м. Краматорську необґрунтовані, оскільки відповідачем доведено порушення в роботі комп'ютерних мереж внаслідок ураження програмного забезпечення комп'ютерним вірусом - шифрувальником.

Оскільки, підприємство було захоплено невідомими особами, відповідач втратив контроль над майном та документацією та також з незалежних від нього причин позбавлений можливості надати суду такі докази.

Доводи скарги про не надання відповідачем акту з переліком втрачених документів не свідчать про неправильність висновків суду про відмову у позові.

Відповідно до п.7 Положення про інвентаризацію активів та зобов'язань, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 02 вересня 2014 року № 879 у разі встановлення фактів крадіжок або зловживань, псування цінностей в обсязі, визначеному керівником підприємства, обов'язково проводиться інвентаризація активів та зобов'язань, що перебувають на балансі суб'єкта господарювання.

При цьому згідно п.8 цього Положення, підприємства, що знаходяться на тимчасово окупованій території та/або на території проведення антитерористичної операції (або їх структурні підрозділи(відокремлене майно) перебувають на зазначених територіях), проводять інвентаризацію у випадках, обов'язкових для її проведення тоді, коли стане можливим забезпечити безпечний та безперешкодний доступ уповноважених осіб до активів, первинних документів і регістрів бухгалтерського обліку, в яких відображені зобов'язання та власний капітал цих підприємств.

Зазначені підприємства зобов'язані провести інвентаризацію станом на 01 число місяця, що настає за місяцем, у якому зникли перешкоди доступу до активів, первинних документів і регістрів бухгалтерського обліку, та відобразити результати інвентаризації в бухгалтерському обліку відповідного звітного періоду.

Апеляційний суд вважає, що суд повно та всебічно з'ясував обставини справи, правильно оцінив докази, що надані сторонами, та дав їм належну правову оцінку. Підстави для переоцінювання наявних в матеріалах справи доказів відсутні.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду і не належать до тих підстав, із якими процесуальне законодавство пов'язує можливість прийняття рішення щодо скасування або зміни оскаржуваного рішення. Нові докази не досліджувались апеляційним судом.

Відповідно до ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: 1) залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

На підставі ст.375 ЦК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому апеляційну скаргу належить залишити без задоволення.

Відповідно до ст. 382 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції має містити висновки щодо розподілу судових витрат, понесених у зв'язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Враховуючи, що окрім позовних вимог про стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації за невикористану відпустку, за якими судовий збір не сплачується, позивач заявляв вимоги про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за затримку видачі трудової книжки, за подання та розгляд цієї вимоги судовий збір мав бути сплаченим на загальних підставах відповідно до розмірів ставок судового збору, встановлених ст. 4 Закону України від 08 липня 2011 року № 3674-VІ "Про судовий збір".

При зверненні до суду позивач судового збору не сплачував, тому він має бути стягнутий відповідно до правил ч.1 ст.141 ЦПК України.

Відповідно до п/п 6 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України від 08 липня 2011 року № 3674-VІ "Про судовий збір" з апеляційної скарги на рішення суду справляється судовий збір в розмірі 150 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги.

Згідно п/п 1 п. 1 ч. 2, ч. 1 ст. 4 Закону України від 08 липня 2011 року № 3674-VІ "Про судовий збір" за подання до суду фізичною особою заяви майнового характеру сплачується судовий збір у розмірі 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду.

Позовна заява ОСОБА_1 передана на пошту для відправлення до суду 17 листопада 2017 року.

Відповідно до ст. 7 Закону України від 21 грудня 2016 року №1801-VIII "Про Державний бюджет України на 2017 рік" розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб з 01 січня 2017 року встановлено у розмірі 1600 гривень.

Отже, судовий збір за подання до суду даного позову в частині позовних вимог про стягнення середнього заробітку за затримку видачі трудової книжки за час вимушеного прогулу відповідно до чинного на момент звернення законодавства становив 640 гривень (59869,36 гривень * 1% = 598,69 гривень, але не менше 640,00 гривень 1600,00 гривень * 0,4).

Враховуючи вищевикладене, розмір судового збору за подання апеляційної скарги складав 960 гривень (640 гривень * 150% ).

Таким чином, оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення а рішення суду першої інстанції без змін, з позивача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 960 гривень.

Керуючись ст. 374, 375, 382, 383 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, від імені якого діє ОСОБА_2, залишити без задоволення.

Рішення Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 02 липня 2018 року залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 960 гривень.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня проголошення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий

Судді