Справа № 128/1993/18
Провадження № 22-ц/801/238/2018
Головуючий у суді 1-ї інстанції Ганкіна І.А.
Доповідач:Міхасішин І. В.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 грудня 2018 рокуСправа № 128/1993/18м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з цивільних справ:

головуючого: Міхасішина І.В.,

суддів: Стадника І.М., Войтка Ю.Б.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи в м. Вінниця цивільну справу № 128/1993/18 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про зміну способу стягнення аліментів на утримання дитини

за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 11 вересня 2018 року, ухвалене у складі судді Ганкіної І.А.,

встановив:

В липні 2018 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4 про зміну способу стягнення аліментів на утримання дитини.

Позовні вимоги обґрунтовувала тим, що рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 05 лютого 2013 року з ОСОБА_4 стягнуто на її користь аліменти на утримання сина ОСОБА_5 в твердій грошовій сумі по 400 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Проте на даний час стягнутих коштів на утримання сина не вистачає. У зв'язку з тим, що до сімейного законодавства внесено зміни в частині визначення мінімального розміру аліментів, а відповідач має стабільний дохід, просила змінити спосіб стягнення аліментів шляхом стягнення з відповідача аліментів на утримання сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі ? всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з дня пред'явлення позову до суду і до досягнення сином повноліття.

Рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 11 вересня 2018 року позов задоволено частково.

Змінено розмір аліментів, визначених до стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 на утримання сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 за рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 05 лютого 2013 року у справі №128/394/13-ц.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3, аліменти на утримання сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі ? частки всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з дня набрання рішення суду законної сили до досягнення сином повноліття.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3, в рахунок відшкодування судових витрат на правничу допомогу грошові кошти в розмірі 400 грн., судові витрати в розмірі 704,80 грн. компенсовано за рахунок держави, в порядку встановленому Кабінетом Міністрів України.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 просить рішення суду першої інстанції скасувати, та ухвалити нове рішення, про відмову у задоволенні позову, посилаючись на неповне з'ясування обставин, які мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовував тим, що суд першої інстанції не взяв до уваги, що неповнолітній син ОСОБА_5 є учнем Прибузької спеціальної загальноосвітньої школи-інтернату з 11 березня 2014 року та перебуває у даному навчальному закладі протягом всього навчального року, крім вихідних, святкових та канікулярних днів, витрати за перебування ОСОБА_5 несе держава. Свої обов'язки по утриманню сина поза межами шкоди батьки несуть у рівному обсязі, а тому є помилковими висновки суду першої інстанції про те, що дитина перебуває на утриманні позивача. Водночас написана відповідачем заява про визнання позову не може бути покладена в основу судового рішення, оскільки він є юридично необізнаним і під час її складання не розумів суті спору та вважав, що підтверджує стягнення з нього аліментів в сумі 400 грн. щомісячно.

У строк, визначений судом, від позивача відзив на апеляційну скаргу не надійшов.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Колегія суддів, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Задовольняючи частково позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що стягуваний за рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 05 лютого 2013 року розмір аліментів є меншим від мінімального розміру, визначеного законом, що не відповідає інтересам дитини та не може забезпечити її гармонійний розвиток, а позивач є працездатним, фізично здоровим. З цих підстав суд першої інстанції дійшов висновку про зміну способу стягнення аліментів з твердої грошової суми 400 грн. до ? частки від усіх видів доходу відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що визнав відповідач, починаючи стягнення з дня набрання рішенням суду законної сили.

По справі встановлено, та не заперечується сторонами, що рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 05 лютого 2013 року по справі № 128/394/13-ц з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 стягнуто аліменти на утримання сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, в твердій грошовій сумі 400 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 24 січня 2013 року.

Згідно з довідкою Відділу соціального захисту населення Вороновицької селищної ради Вінницького району Вінницької області №631 від 20 липня 2018 року, син сторін у справі ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 проживає разом з матір'ю ОСОБА_3

Частиною першою ст. 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За змістом ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до частин першої, другої ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального й соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно зі ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п'ятою статті 157 цього Кодексу.

За змістом ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Частина 3 ст.181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Статтею 182 СК України встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ч.1 ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Як роз'яснено в п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року N 3 відповідно до ст. 192 СК розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них .

Якщо дитина перебуває на утриманні держави, територіальної громади або юридичної особи, розмір аліментів може бути зменшено за заявою батьків, уповноваженого цієї громади чи особи і за згодою органу опіки та піклування.

У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили.

Відповідно до положень статей 181, 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду в частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у твердій грошовій сумі та навпаки).

При розгляді позовів, заявлених із зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки ст. 192 СК України, а й низка інших норм, присвячених обов'язку батьків утримувати своїх дітей (ст. 182 СК «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст. 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст. 184 «Визначення розміру аліментів в твердій грошовій сумі»).

Вказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року №6-143цс13.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» від 17 травня 2017 року № 037-VIII ч.2 ст. 182 СК України викладена в такій редакції: «Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів».

У ч.1 ст. 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Отримувати підвищений мінімальний розмір аліментів - це безумовне право, визначене законом, яке захищається в судовому порядку.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_3 просила змінити спосіб стягнення аліментів, стягуваних за рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 05 лютого 2013 року з твердої грошової суми у розмірі 400 грн. щомісячно на ? частки заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Право на зміну способу стягнення аліментів встановлене ст. 181 СК України.

Згідно з ч.1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Водночас законодавством гарантовано мінімальний розмір аліментів на утримання дитини, який не може бути меншим 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і нижче якого суд не може визначити розмір аліментів на одну дитину.

При цьому, визначаючись щодо розміру частки від усіх видів заробітку (доходу) відповідача, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що необхідним і достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, є 1/4 частки від усіх видів заробітку (доходу) відповідача.

Спосіб стягнення аліментів, обраний позивачем, відповідає нормам чинного сімейного законодавства, що в свою чергу спрямоване на посилення захисту права дитини на належне утримання, а тому рішення суду про зміну способу стягуваних аліментів є законним і обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Також судом правильно враховано, що у разі зміни способу стягнення аліментів, новий розмір стягується, починаючи з дня набрання рішенням законної сили.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до ч. 3 ст. 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього.

З цих підстав не приймаються до уваги докази, надані ОСОБА_4 про перебування його неповнолітнього сина, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, на утриманні держави в Прибузькій спеціальній загально-освітній школі-інтернаті, оскільки відповідач не надав доказів неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, які об'єктивно від нього не залежали.

Крім того, відповідно до ст. 193 СК України влаштування дитини до закладу охорони здоров'я, навчального або іншого закладу не припиняє стягнення аліментів на користь того з батьків, з ким до цього проживала дитина, якщо вони витрачаються за цільовим призначенням.

Якщо батьки не беруть участі в утриманні дитини, влаштованої до державного або комунального закладу охорони здоров'я, навчального або іншого закладу, аліменти на дитину можуть бути стягнуті з них на загальних підставах.

За рішенням суду аліменти можуть перераховуватися на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України.

На особистий рахунок дитини перераховуються також державні пенсії, інші види допомоги та відшкодування шкоди у зв'язку з втратою годувальника.

Також доводи відповідача про те, що подаючи заяву про визнання позову не розумів суті спору, через те, що він є юридично необізнаним, не приймаються колегією суддів до уваги, оскільки ОСОБА_4 самостійно зазначив у поданій 11 вересня 2018 року заяві, реквізити справи, її номер, головуючого у справі суддю, що спростовує його доводи про те, що він вважав, що підтверджує стягнення аліментів у розмірі 400 грн. щомісячно, на які він погоджувався у іншій справі.

Водночас суд першої інстанції виконав вимоги ст. 206 ЦПК України, з'ясувавши чи не суперечить таке визнання позову відповідачем нормам закону та чи не порушує вона права та інтереси інших осіб, надавши ґрунтовну оцінку обставинам, які підлягають до з'ясування та визначені у статті 182 СК України.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про те, що оскаржуване рішення ухвалене без додержання норм матеріального і процесуального права. У зв'язку з наведеним, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст. 374, 375, 381,382, 384, 389 ЦПК України, суд

постановив :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 11 вересня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий: /підпис/ І.В. Міхасішин

Судді: /підпис/ І.М. Стадник

/підпис/ Ю.Б. Войтко

Згідно з оригіналом: