Справа № 524/9554/16-ц
Провадження №2/524/48/18
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.08.2018 року Автозаводський районний суд міста Кременчука у складі:
головуючого судді Предоляк О.С.
при секретарі судового засідання - Грінденко Ю.А., Гладкій К.О.
за участі позивача ОСОБА_1, її представника ОСОБА_2, відповідача ОСОБА_3, його представника ОСОБА_4,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Кременчуці у загальному позовному провадженні об"єднану цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сімєю без реєстрації шлюбу, поділ спільного майна та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про встановлення факту проживання однією сімєю без реєстрації шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю, поділ спільного майна,-
В С Т А Н О В И В:
06 грудня 2016 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом про встановлення факту проживання однією сімєю без реєстрації шлюбу, поділ спільного майна подружжя.
В обґрунтування позовних вимог, зазначає, що з 25 серпня 2009 року по 14 листопада 2016 року проживала разом з відповідачем однією сімю без реєстрації шлюбу. 22 червня 2012 року у них народилася двійня - ОСОБА_5 та ОСОБА_6, батьком яких є відповідач. За час спільного життя сторонами нажито грошові кошти в розмірі, що перевищує 50 000 доларів США, які після припинення спільного проживання привласнено відповідачем, крім того, без її згоди придбано акції Sky Way Invest Group.
Посилаючись на положення статей 60, 74 СК України, статей 368 ЦК України, просить встановити факт проживання однією сімєю без реєстрації шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_3 у період з 25 серпня 2009 року до 14 листопада 2016 року, розподілити спільно нажите майно у рівних частках, а саме: визнати за ОСОБА_1 право власності на ? частину акцій Sky Way Invest Group, які були придбані ОСОБА_3 в період їх спільного проживання.
30 серпня 2017 року ОСОБА_1 подала до суду заяву про збільшення позовних вимог. Вказує, що у період з 25 серпня 2009 року до 14 листопада 2016 року сторони проживали разом, вели спільне господарство, виховували дітей, святкували сімейні свята, їздили на відпочинок. Наприкінці 2015 року сторонами було придбано автомобіль Volkswagen Multivan, 2006 року випуску, державний номер ВІ 5737СЕ, право власності на який було зареєстровано за ОСОБА_3, однак позивач також користувалася вищезазначеним майном. У подальшому відповідач без її згоди відчужив вищезазначений автомобіль ОСОБА_7, з якою на цей час перебуває у фактичних шлюбних відносинах. Згідно звіту про оцінку вартість автомобіля складає 462 601 грн., а відтак, на думку позивача, вона має право на ? частину зазначених коштів.
Посилаючись на зазначене, ОСОБА_1 просить встановити факт проживання однією сімєю без реєстрації шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_3 у період з 25 серпня 2009 року до 14 листопада 2016 року, стягнути з ОСОБА_3 на свою користь грошову компенсацію у розмірі 286 300 грн. ( т. 1 а.с. 129-131).
Ухвалою суду від 03.01.2017 року відкрито провадження по вищезазначеній справі ( т. 1 а.с. 24).
Ухвалою суду від 14.06.2017 року прийнято зустрічну позовну заяву ОСОБА_3 до спільного розгляду з первісним позовом ( т. 1 а.с. 97).
Ухвалою суду від 22.02.2018 року постановлено розглядати зазначену цивільну справу у загальному позовному провадженні ( т. 2 а.с. 112 ).
Ухвалою суду від 04.05.2018 року закрито підготовче провадження у справі, з встановленням порядку дослідженням доказів
У судовому засіданні допитано свідків ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_9, ОСОБА_10 .Ю., ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_7, ОСОБА_16 ОСОБА_17 щодо допиту інших свідків, заявлених у клопотанні під час проведення підготовчого судового засідання, то сторонами не забезпечено їх явку, та не наполягали на їх виклику та допиті.
Позивач ОСОБА_18 у судовому засіданні позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить їх задовольнити з підстав, викладених у позові, у задоволенні зустрічного позову відмовити через необґрунтованість.
Представник позивача ОСОБА_18 ОСОБА_19 просить задовольнити первісний позов, у задоволенні зустрічного позву відмовити.
Відповідач ОСОБА_3 у судовому засіданні надав суду пояснення, аналогічні викладеним в зустрічному позові, просив у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити, задовольнивши зустрічний позов.
Представник відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_4 підтримав надані відповідачем заперечення. Промова у судових дебатах приєднана до матеріалів справи.
Вислухавши пояснення позивача, відповідача та їх представників, показання свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає наступне.
Судом встановлено та сторонами не заперечується, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 спільно проживали у період з 25 серпня 2009 року по 19 серпня 2015 року, мали спільний побут. Адресами їх проживання були : АДРЕСА_1, а з 2014 року АДРЕСА_2.
Сторони є батьками двох дітей ОСОБА_20, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_21, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 8-9).
29 травня 2015 року ОСОБА_1 видала ОСОБА_3 довіреність на право експлуатації вищезазначеного автомобілю та виконання всіх дій, передбачених чинним законодавством, строком на 3 роки ( т. 1 а.с. 135). У подальшому дія довіреності скасована.
Сторони визнають, що зазначений транспортний засіб придбано під час їх спільного проживання та за спільні кошти, вони разом ним користувалися.
Згідно з даними, наданими Регіональним сервісним центром МВС в Полтавській області, за ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу 09.12.2016 року зареєстровано право власності на автомобіль марки Volkswagen Multivan, 2006 року випуску, державний номер ВІ 5737СЕ ( т. 2 а.с. 5 ). За договором купівлі-продажу від 20.05.2017 року, укладеним між ОСОБА_3 та ОСОБА_7, остання набула право власності на вищезазначений транспортний засіб ( т. 2 а.с. 6).
Відповідно до ст. 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки.
Статтею 60 СК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.
За правилами ст. 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними.
Отже, проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом, законною) підставою для виникнення у них деяких прав та обов'язків, зокрема, права спільної сумісної власності на майно.
Визнання майна таким, що належить на праві спільної сумісної власності жінці та чоловікові, які проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою, відбувається шляхом встановлення факту проживання однією сімєю, ведення спільного побуту, виконання взаємних прав та обов'язків.
Згідно із ч. 4 ст. 368 ЦК України майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім'ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі.
Ураховуючи викладене, особам, які проживають однією сім'єю без реєстрації шлюбу, на праві спільної сумісної власності належить майно, набуте ними за час спільного проживання або набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти.
Вирішуючи питання щодо правового режиму такого майна, суди встановлюють факти створення (придбання) сторонами майна внаслідок спільної праці, ведення спільного господарства, побуту, виконання взаємних прав та обов'язків, з'ясовують: 1) час придбання; 2) джерело набуття (кошти, за які таке майно було набуте); 3) мету придбання майна, що дозволяє надати йому правовий статус спільної сумісної власності.
Рішення обґрунтовують належними і допустимими доказами, про що зазначають у мотивах прийнятого рішення з посиланням на конкретні факти.

На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки або чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою, поширюються положення глави 8 СК України (ч. 2 ст. 74).

Стаття 65 СК України визначає право подружжя на розпоряджання майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Так, дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї.

За приписами ч. 1 ст. 69, ч.1 ст. 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Способи та порядок поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності, визначено ст. 71 СК України. Так, майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Під час розгляду справи судом сторонами визнано факт спільного проживання однією сімєю без реєстрації шлюбу у період з 25 серпня 2009 року по 19 серпня 2015 року.

Положеннями ч.1 ст. 82 ЦПК України передбачено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

З огляду на визнання сторонами вищезазначених обставин, відсутність у суду сумніву щодо їх достовірності та добровільності їх визнання, вони доказуванню не підлягають.

Що стосується обґрунтованості позовних вимог ОСОБА_1 про встановлення факту проживання однією сімю з ОСОБА_3 у період з 20 серпня 2015 року по 14 листопада 2016 року, суд зазначає наступне.

Допитані судом свідки, зокрема ОСОБА_5, який стверджував щодо факту проживання ОСОБА_1 з ОСОБА_3 у серпні 2016 року, ОСОБА_10, яка підтвердила, що бачила у 2016 році ОСОБА_3 з ОСОБА_1 на сімейному святі- дні народження матері ОСОБА_1 та інколи разом з дітьми у спірний період, ОСОБА_6, ОСОБА_9, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, які, кожен окремо, свідчив щодо факту проживання ОСОБА_1 зі ОСОБА_3, то суд їх оцінює критично. Так, їх обізнаність про сімейне життя ОСОБА_1 зі ОСОБА_3, на думку суду, лише зі слів ОСОБА_1

Також суд зауважує, що не можна вважати доказом спільного проживання сторін та спільної праці і факт звернення ОСОБА_1 до правоохоронних органів у листопаді 2016 року по факту неповернення речей. Так, в особистих поясненнях ОСОБА_1 зазначає місце проживання ОСОБА_3 іншу, відмінну з нею адресу, як і сам ОСОБА_3

У судовому засіданні встановлено, та сторонами не заперечувалося, що дійсно у період з 13.06.2016 року по 20.06.2016 року вони перебували разом на відпочинку у ОСОБА_22, 22.06.2016 року разом святкували день народження їх дітей, а 04.07.2016 року день народження позивача, 13.11.2016 року день народження відповідача.

Доводи позивача про спільний з відповідачем відпочинок у Грузії у серпні 2016 року спростовується поясненнями відповідача та довідкою, виданою туристичним агентством «Мандарин», зі змісту якої вбачається, що з 17.08.2016 року тур до Грузії заброньовано на ОСОБА_1, ОСОБА_23 та ОСОБА_24 (а.с. 134). Крім того, сама позивач зазначала, що у 2016 році їздила на відпочинок у Грузію саме з матірю відповідача.

На підтвердження факту спільного проживання з відповідачем та існування між сторонами взаємних прав та обовязків подружжя у зазначений період, а саме тієї обставини, що позивач, як дружина, здійснювала догляд за відповідачем після операції по очищенню гайморових пазух, надала знімок, зроблений ОСОБА_3 25.11.2015 року у лікарні в м. Полтава (т. 1 а.с. 138). Крім того, пояснювала, що в січні 2016 року відповідач проходив обстеження у клініці «Наш доктор», йому призначене лікування, а ОСОБА_1, протягом хвороби ОСОБА_3 піклувалася про нього. Також, позивачем надано товарні чеки, як доказ купівлі ОСОБА_3 їй подарунків на свята, а саме: 31.12.2015 року золотого ланцюжка, вартістю 16 994 грн., 30.01.2016 року соковижималки, а собі бритви ( т.1 а.с.147-148).

Стаття 81 ЦПК України покладає на сторони обовязок довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Стаття 76 ЦПК України визначає, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Оцінюючи докази, надані позивачем, суд вважає, що вони не є достатніми для визнання факту спільного проживання однією сім'єю з 20.08.2015 року по 14.11.2016 року, без реєстрації шлюбу, сторін по справі, тобто факту налагоджених шлюбних відносин із взаємними правами та обовязками, спільним веденням господарства та побутом, наявністю спільного бюджету.

Суд бачить важливим аргумент позивача про те, що ОСОБА_25 піклувався про дітей, їх утримував, проводив з ними час, святкував разом з ОСОБА_1 та дітьми сімейні свята у період з 20.08.2015 року по 14.11.2016 року, сторони користувалися автомобілями один одного, але у цій справі не може його врахувати як беззаперечний доказ наявності між сторонами усталених відносин, притаманних саме подружжю.

Крім того, з пояснень відповідача, свідка ОСОБА_16, вбачається, що ОСОБА_25 у зазначений період мав іншу жінку, з якою перебував у стосунках, вони разом їздили до м. Ужгород у період з 24.05.2016 року по 27.05.2016 року, до м. Мінськ 22.01.2016 року та 27.02.2016 року, у період з 05.10.2016 року по 08.10.2016 року, про що свідчать копії наданих квитків, копії закордонних паспортів та листів Державної прикордонної служби України з інформацією про перетинання кордону ( т. 1 а.с. 204-215).

Судом зясовано, що відповідач має дитину ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2, матірю якої є ОСОБА_7 ( т. 1 а.с. 78).

Відповідач також зазначає, що він у період з 20.08.2015 року по 14.11.2016 року постійно проживав з ОСОБА_7, а не з ОСОБА_1, в квартирі її батька за адресою: АДРЕСА_3. На підтвердження зазначеного факту надав копії квитанції про перерахування грошових коштів ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 у період з листопада 2015 року по серпень 2016 року (а.с. 191-203), копії квитанцій за оплату комунальних послуг з вересня 2015 року по січень 2017 року (а.с. 182-190) та фото-таблиці, на яких зображені ОСОБА_3 разом з ОСОБА_7 (а.с. 216-225)

У звязку з цим суд зауважує, що копії квитанцій за оплату комунальних послуг, з огляду на те, що платником зазначено ОСОБА_26, а також фотокартки, які не містять інформації про дату здійснення цих фотознімків та чи відносяться вони до періоду, що досліджується, не можна вважати безумовним доказом спільного проживання відповідача з ОСОБА_7 у період з 20.08.2015 року по 14.11.2016 року. Також, на думку суду, не є належним доказом цього надані відповідачем квитанції про перерахування грошових коштів на користь ОСОБА_1, оскільки сторони мають спільних дітей, а тому ОСОБА_3 має певні обовязки щодо їх утримання незалежно від того з ким та де він проживає.

Враховуючи принцип диспозитивності цивільного судочинства, а також вимоги ч.1 ст. 13 ЦПК України про розгляд судом справи в межах заявлених позивачем вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1, задоволення зустрічних позовних вимог ОСОБА_3 та встановлення факту проживання однією сімю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_3 у період з 25.08.2009 року по 19.08.2015 року .

Розглядаючи позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання майна таким, що належить сторонам на праві спільної сумісної власності та його розподіл, а саме: акцій Sky Way Invest Group, суд виходить з того, що позивачем не надано належних доказів, що відповідач є власником будь-яких акцій зазначеної інвестиційної компанії, а відтак відсутній предмет спору. Доводи позивача про те, що відповідач вклав їх спільні кошти у придбання акцій Sky Way Invest Group ґрунтуються на припущеннях.

На підставі наявної в матеріалах справи інформації, наданої ПАТ «Альфа-Банк», ПАТ «Укрсоцбанк», ПАТ КБ «Приватбанк про відкриття банківських рахунків ОСОБА_3, депозитні вклади та про рух коштів на рахунках у період з 25.08.2009 року по 14.11.2016 року ( т. 1 а.с. 105-123, ****), не можливо встановити, що ОСОБА_3 придбано акції Sky Way Invest Group.З огляду на вказане, у зазначених позовних вимогах слід відмовити через їх необґрунтованість.

Що стосується позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення з ОСОБА_3 грошової компенсації у розмірі 286 300 грн. за належну позивачу частку в автомобілі Volkswagen Multivan, 2006 року випуску, державний номер ВІ 5737СЕ, суд зазначає, що на підставі наданих доказів, а саме даних регіонального сервісного центру МВС в Полтавській області, копії реєстраційної картки транспортного засобу, встановлено що відповідач набув право власності на вказаний автомобіль 09.12.2016 року, а розпорядився ним, уклавши договір купівлі-продажу з ОСОБА_7 20.05.2017 року.

З огляду на зазначене, спростовуються доводи позивача про придбання спірного автомобілю під час їх спільного проживання однією сімєю з ОСОБА_3 за спільні кошти та в інтересах сімї. На момент укладення договору купівлі-продажу автомобілю -20 травня 2017 року єдиним його власником був відповідач, тому для вчинення цього правочину не потребувалося згоди ОСОБА_1

За таких обставин правових підстав, передбачених ст. 74 та ст. 65 СК України, для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення грошової компенсації за проданий відповідачем автомобіль немає. З урахуванням цього, судом не надається оцінка доводам сторін з приводу вартості спірного автомобіля на час розгляду справи у суді.

Розглядаючи зустрічні позовні вимоги про визнання автомобіля марки BMW, модель Х5, обєктом спільної сумісної власності сторін та його розподіл, суд виходить з того, що у судовому засіданні факт придбання зазначеного автомобілю під час спільного проживання сторін однією сімєю за спільні кошти позивачем ОСОБА_1 визнано. Будь-які докази, що б свідчили про те, що транспортний засіб придбано хоча й у період спільного проживання, але за особисті кошти позивача, в матеріалах справи відсутні. Таким чином, суд вважає, що відповідач має право на 1/2 частку спірного транспортного засобу незалежно від того, що правовстановлюючий документ оформлено на імя позивача.

Пунктом 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» №11 від 21 грудня 2007 року визначено, що вирішуючи питання про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст.71 Сімейного кодексу України щодо обов`язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст.365 ЦК України, за умови звернення подружжя (кожного з них) до суду з таким позовом (ст.11 ЦК України) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.

Оскільки відповідач ОСОБА_3 не надав згоди на отримання компенсації за належну йому частку у спірному автомобілі, а позивач не заявила до позивача вимог про припинення його права власності на частку на підставі положень ст. 365 ЦК України та попередньо не внесла на депозитний рахунок суду відповідну грошову суму, суд вважає можливим визнати за кожним зі сторін право власності на 1/2 ідеальну частку автомобіля без реального поділу і залишити майно у їх спільній частковій власності. Судом не надається правова оцінка експертним висновкам, наданих як позивачем, так і відповідачем, щодо вартості автомобіля BMW, модель Х5, оскільки сторонами не ставиться питання про стягнення вартості частки у майні.

На підставі вищевикладеного, дослідивши наявні докази в матеріалах справи, проаналізувавши їх в сукупності, суд вважає позов ОСОБА_1 та зустрічний позов ОСОБА_3 такими, що підлягають задоволенню в частині встановлення факту проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_3 однією сім'єю без реєстрації шлюбу з 25 серпня 2009 року по 19 серпня 2015 року; зустрічний позов ОСОБА_3 підлягає задоволенню в частині визнання спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_3 рухомого майна - автомобіля марки BMW, модель Х5, номер шасі WBAFA7108LU80671, реєстраційний номер НОМЕР_1, а також в порядку поділу спільного майна визнання за ОСОБА_1 та ОСОБА_3 право власності на ? ідеальну частку автомобіля за кожним. В іншій частині позовні вимоги ОСОБА_1 суд вважає необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають.

Згідно з ч.1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч.10 ст.141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов'язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов'язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

При зверненні до суду з позовом ОСОБА_1 сплачено судовий збір у сумі 3656,54 грн. (551,21 + 551,21 + 2554,12) (а.с. 1,2,128), а відповідачем 2623,20 грн. (1983,20 +640) (а.с. 61-62).

З урахуванням часткового задоволення позову ОСОБА_1 та задоволення зустрічного позову ОСОБА_3, з позивача на користь відповідача підлягають стягненню витрати зі сплати судового збору у сумі 1983, 20 грн.

Керуючись ст. ст. 3, 65, 69-71, 74 СК України, ст. 368 ЦК України, ст. ст. 2,4,5,10, 11,12,13, 76-82,89, 141, 229, 259, 263-265, 273, 354, п.п.9, 15.5 Розілу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України, -

У Х В А Л И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сімєю без реєстрації шлюбу, поділ спільного майна подружжя задовольнити частково.

Зустрічні позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про встановлення факту проживання однією сімєю без реєстрації шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю, поділ спільного майна задовольнити.

Встановити факт проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_3 однією сім'єю без реєстрації шлюбу з 25 серпня 2009 року по 19 серпня 2015 року.

Визнати спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_3 рухоме майно автомобіль марки BMW, модель Х5, номер шасі WBAFA7108LU80671, реєстраційний номер НОМЕР_1.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2, що зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4, право власності на ? ідеальну частку автомобіля марки BMW, модель Х5, номер шасі WBAFA7108LU80671, реєстраційний номер НОМЕР_1.

Визнати за ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3, що зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_6, право власності на ? ідеальну частку автомобіля марки BMW, модель Х5, номер шасі WBAFA7108LU80671, реєстраційний номер НОМЕР_1.

У задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сімєю без реєстрації шлюбу, поділ спільного майна подружжя - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2, на користь ОСОБА_3, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3, витрати зі сплати судового збору у сумі 1983 (тисяча девятсот вісімдесят три) гривні 20 (двадцять) копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено до Апеляційного суду Полтавської області шляхом подання апеляційної скарги через Автозаводський районний суд м. Кременчука Полтавської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя О.С. Предоляк

-