Постанова

Іменем України

05 вересня 2018 року

м. Київ

справа № 206/5518/16-ц

провадження № 61-7353св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Ступак О. В. (суддя-доповідач), Погрібного С. О., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідачі: Товариство з обмеженою відповідальністю «Дніпропетровськгаз збут», Публічне акціонерне товариство «Дніпрогаз»,

третя особа - Управління праці та соціального захисту населення Самарської районної у м. Дніпрі ради,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 на рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 17 липня 2017 року у складі судді Сухорукова А. О. та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 07 листопада 2017 року у складі колегії суддів: Куценко Т. Р., Демченко Е. Л., Максюти Ж. І.,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпропетровськгаз збут» (далі - ТОВ «Дніпропетровськгаз збут»), Публічного акціонерного товариства «Дніпрогаз» (далі - ПАТ «Дніпрогаз»), третя особа - Управління праці та соціального захисту населення Самарської районної у м. Дніпрі ради, про відновлення становища, яке існувало до порушення, зобов'язання виконати дії зі звірки розрахунків.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що 19 листопада 2013 року між ним та ПАТ «Дніпрогаз» укладений договір № 281413 про надання населенню послуг із газопостачання. Він має 100% пільгу на газ, при цьому опалювальна площа встановлена у розмірі 63 кв. м. Згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 06 серпня 2014 року № 409 норма споживання на опалення його квартири дорівнює 7*0,982*63+18, тобто 451 куб. м. Газовий лічильник йому встановлено у липні 2010 року ПАТ «Дніпрогаз». 24 вересня 2015 року він отримав поштою попередження про припинення газопостачання від ПАТ «Дніпрогаз» у звязку із заборгованістю у розмірі 3 491,94 грн. Вважає, що вказана заборгованість є незаконною згідно з мировою угодою Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 22 жовтня 2015 року. Згідно з квитанцією на суму 51,00 грн від 23 жовтня 2015 року заборгованість за рахунком № НОМЕР_2 станом на 01 жовтня 2015 року відсутня. Укладення нового договору потребує його особисту участь, а йому вже майже 92 роки і він не в змозі туди доїхати та вистояти чергу, тому новий трьохсторонній договір не укладено. Станом на 06 вересня 2016 року заборгованості немає, про що свідчить мирова угода та квитанції про сплату за газопостачання за період із 01 жовтня 2015 року по 06 вересня 2016 року. ПАТ «Дніпрогаз» вступив у правовідношення з ним із 01 липня 2015 року і надав замість старого особового рахунку № НОМЕР_3 новий № НОМЕР_1 його представнику. Згідно з випискою за особовим рахунком № НОМЕР_1 за відомостями ПАТ «Дніпрогаз» заборгованість склала 1 539,93 грн. Вважає заборгованість необґрунтованою та такою що підлягає перерахунку з врахуванням фактичних показів згідно з квитанцій та 100% пільг.

Посилаючись на викладене, позивач просив відновити положення сторін у справі, яке існувало до порушення його прав, ТОВ «Дніпропетровськгаз збут» та ПАТ «Дніпрогаз» на точне виконання договору від 19 листопада 2013 року № 281413 та мирової угоди, яка набрала законної сили 27 жовтня 2015 року, затвердженої ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровськ від 22 жовтня 2015 року про ліквідацію незаконної заборгованості від 22 жовтня 2015 року шляхом: зобов'язання ТОВ «Дніпропетровськгаз збуд» та ПАТ «Дніпрогаз» провести перерахунок за особовим рахунком № НОМЕР_1 на 08 вересня 2016 року із зазначенням заборгованості у розмірі 0 грн 00 коп. Зобов'язати ТОВ «Дніпропетровськгаз збуд» та ПАТ «Дніпрогаз» провести звірку квитанцій за особовим рахунком № НОМЕР_1 на 08 вересня 2016 року з видачею йому акта звірки.

Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 17 липня 2017 року позов ОСОБА_4 задоволено частково. Зобов'язано ПАТ «Дніпрогаз» провести звірку розрахунків за особовим рахунком № НОМЕР_1 станом на 08 вересня 2010 року та видати ОСОБА_4 примірник акта звірки. Зобов'язати ТОВ «Дніпропетровськгаз збут» провести звірку розрахунків за особовим рахунком № НОМЕР_1 станом на 08 вересня 2010 року та видати ОСОБА_4 примірник акта звірки. У задоволенні іншої частини позову відмовлено. Вирішено питання судових витрат.

Задовольняючи частково позов та зобов'язуючи відповідачів провести звірку розрахунків за спожитий газ, суд першої інстанції виходив із того, що надані розрахунки заборгованості у позивача, як перед ПАТ «Дніпрогаз» так і перед ТОВ «Дніпропетровськгаз збут» не відповідають дійсності та різняться між собою. При цьому пільга позивача розрахована по-різному та не збігається з відомостями наданими Управлінням праці та соціального захисту населення Самарської районної у м. Дніпрі ради.

Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 07 листопада 2017 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Апеляційний суд, залишаючи рішення суду першої інстанції без змін виходив із того, що розрахунки відповідачів за споживання ОСОБА_4 природного газу відрізняються один від одного, що є підставою для здійснення звірки. Інші вимоги позивача є безпідставними, оскільки суд позбавлений можливості встановити дійсну існуючу заборгованість із цих розрахунків.

У листопаді 2017 року представник ОСОБА_4 - ОСОБА_5 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу на рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 17 липня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 07 листопада 2017 року, в якій просив змінити рішення суду першої інстанції та задовольнити його позов у повному обсязі, а ухвалу апеляційного суду скасувати, обґрунтовуючи свої вимоги порушенням судами першої й апеляційної інстанцій норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права. Вказував на те, що суд не надав оцінки порушенню відповідачами умов мирової угоди.

15 грудня 2017 року набув чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», за яким судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд (стаття 388 ЦПК України).

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У лютому 2018 року Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ зазначену касаційну скаргу передано до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 16 лютого 2018 року відкрито касаційне провадження у справі, витребувано матеріали касаційної скарги та надано строк на подання відзиву на касаційну скаргу.

У травні 2018 року ТОВ «Дніпропетровськгаз збут» та ПАТ «Дніпрогаз» подали відзиви на касаційну скаргу ОСОБА_4

Згідно із частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

За змістом частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, оскільки їх ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Судові рішення судів першої й апеляційної інстанцій відповідають вимогам ЦПК України щодо законності та обґрунтованості.

Судом установлено, що 19 листопада 2013 року між ПАТ «Дніпрогаз» та ОСОБА_4 укладений договір № НОМЕР_5 про надання послуг із газопостачання. Позивач є споживачем послуг із газопостачання за адресою: АДРЕСА_1, які до 01 липня 2015 року надавались ПАТ «Дніпрогаз». За умовами вказаного договору функція із розподілу та постачання природного газу побутовим споживачам покладалася на ПАТ «Дніпрогаз».

Позивач є інвалідом І групи та має право на пільги безстроково, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_4. У пункті 25 договору є відомості про пільги ОСОБА_4 у розмірі 100 %.

22 жовтня 2015 року ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська, яка набрала законної сили 27 жовтня 2015 року судом затверджено мирову угоду між ОСОБА_4 та ПАТ «Дніпрогаз», провадження у справі закрито.

За умовами мирової угоди позивач відмовляється від своїх позовних вимог до відповідача ПАТ «Дніпрогаз» у вигляді ліквідації незаконно нарахованої заборгованості за особовим рахунком № НОМЕР_5 на 30 червня 2015 року у розмірі 3 491,44 грн. Відповідач ПАТ «Дніпрогаз» робить перерахунок вартості наданих послуг із газопостачання за особовим рахунком № НОМЕР_5 у розмірі 3 193,47 грн. У зв'язку з чим, станом на дату підписання мирової угоди (21 жовтня 2015 року) за вказаним особовим рахунком існує поточна заборгованість у розмірі 50,38 грн.

На день звернення позивача із цим позовом та з моменту укладення мирової угоди від 22 жовтня 2015 року минуло 11 місяців, а тому, суд першої інстанції, з яким цілком аргументовано погодився й суд апеляційної інстанції, прийшов до правильного висновку про відсутність підстав вважати становище позивача, таким що не змінилось, станом на 08 вересня 2016 року.

Отже, зазначити заборгованість у розмірі 0 грн 00 коп. станом на 08 вересня 2016 року суд не може, оскільки позбавлений можливості встановити дійсну існуючу заборгованість із наданих розрахунків заборгованості, які суперечать один одному.

Суд роз'яснює, що визначення чи існує заборгованість позивача за споживання природного газу є можливим лише після здійснення звірки розрахунків. При цьому судами задоволені вимоги позивача про зобов'язання відповідачів здійснити таку звірку, а тому права позивача є захищеними.

Всі інші доводи касаційної скарги були предметом розгляду судів першої й апеляційної інстанцій, яким суди надали належне обґрунтування, а тому Верховний Суд не вбачає підстав для їх детальної аргументації, оскільки судами попередніх інстанцій їм надана належна оцінка, вони не спростовують правильність висновків судів попередніх інстанцій. При цьому судом враховано, що Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово вказував, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Більш того, відхиляючи скаргу, касаційний суд фактично може спиратися на підстави, надані у рішенні суду нижчої інстанції (справа ГарсіаРуїз проти Іспанії).

Вищевикладене дає підстави для висновку, що суди першої й апеляційної інстанції забезпечили повний та всебічний розгляд справи на основі наданих сторонами доказів, оскаржувані рішення відповідають нормам матеріального та процесуального права, а доводи касаційних скарг зводяться до переоцінки доказів, що у відповідності до статті 400 ЦПК України не належить до повноважень суду касаційної інстанції.

Отже, касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої та апеляційної інстанцій - без змін із підстав, передбачених статтею 410 ЦПК України.

Керуючись статтями 409, 410 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 17 липня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 07 листопада 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: О. В. Ступак

С.О. Погрібний

Г. І. Усик