Справа № 487/3034/15-ц
Провадження № 22-ц/812/145/18
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 листопада 2018 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду в складі:

головуючого - Бондаренко Т.З.,

суддів - Темнікової В.І., Лівінського І.В.,

із секретарем судового засідання Лівшенком О.С.,

за участю: представника відповідача ОСОБА_1 - Надточиєвої А.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою

Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк»

на рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 2 серпня 2018 року, ухваленого під головуванням судді Павлової Ж.П. в приміщенні того ж суду справі за позовом

Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк»

до

ОСОБА_1 ,

ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и л а :

17 квітня 2015 року Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позивач зазначав, що 7 червня 2006 року між ним та ОСОБА_3 укладено кредитний договір № 640/325 - К325, згідно з яким відповідачу надано кредит в сумі 30 000 дол. США зі сплатою 12 % річних за користування кредитом та зі строком повернення до 6 червня 2016 року.

Того ж дня, між Банком та ОСОБА_2 укладено договір поруки, згідно якого остання як поручитель зобов`язалася нести солідарну з ОСОБА_3 відповідальність у разі невиконання останнім зобов`язань за кредитним договором.

Позивач вказував, що зобов`язання за кредитним договором ОСОБА_3 належним чином не виконував, у зв`язку з чим станом на 9 квітня 2015 року загальна сума боргу складала 526 627 грн. 61 коп., з них: заборгованість за кредитом - 10 262, 65 дол. США, що еквівалентно 241 278 грн. 34 коп., заборгованість за відсотками 7 454, 60 дол. США, що еквівалентно 175 260 горн. 11 коп., пеня за несвоєчасне повернення кредиту 2 957, 35 дол. США, що еквівалентно 69 528 грн. 37 коп., пеня за несвоєчасне повернення відсотків 1 725,23 дол. США, що еквівалентно 40 560 грн. 78 коп.

Посилаючись на викладене, позивач просив стягнути з відповідачів на свою користь 526 627 грн. 61 коп. заборгованості за кредитним договором та судові витрати.

Справа переглядалась судами неодноразово.

Останнім рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 2 серпня 2018 року у задоволенні позову Банку відмовлено.

Своє рішення районний суд мотивував тим, що в зв`язку з реалізацією свого права на дострокове стягнення кредиту шляхом вчинення нотаріусом нотаріального напису 27 жовтня 2008 року та визначенням суми дострокової кредитної заборгованості станом на 13 жовтня 2008 року, настав строк виконання зобов`язання в повному обсязі, а тому звернувшись до суду в 2015 році, позивачем порушено позовну давність. А враховуючи, що після вимоги банку до боржника про дострокове погашення кредиту, дія договору припиняється, то і відсутні правові підстави для нарахування процентів у подальший період. За такого відсутні підстави щодо стягнення нарахованих банком процентів та пені.

В апеляційній скарзі Банк, посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення суду, просив його скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Вимоги апеляційної скарги Банк мотивував тим, що раніше ухвалені судами першої та апеляційної інстанції рішення були скасовані ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 листопада 2016 року із зазначенням того, що наявність виконавчого напису нотаріуса, вчиненого за невиконання кредитного договору, за відсутності реального виконання боржником свого зобов`язання, не свідчать про припинення договірних правовідносин сторін і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання процентів за користування кредитом.

Апелянт вважає, що висновки суду стосовно припинення дії кредитного договору, в зв`язку з чим у кредитора відсутні підстави для стягнення відсотків після дати направлення вимоги про дострокове повернення кредиту є невірними.

Банк зазначає, що суд при цьому не звернув увагу, що виконавчий напис нотаріуса було вчинено відповідно до розрахунку заборгованості станом на 13 жовтня 2008 року, тоді як реальне його виконання відбулося лише 26 червня 2009 року, в зв`язку з чим за цей період відбувалось нарахування відсотків за користування кредитними коштами та штрафних санкцій, оскільки кредитний договір є чинним до повного його виконання.

На думку апелянта судом не враховано, що на момент сплати боргу по виконавчому напису через коливання курсу долару США, сплаченої боржником суми не вистачило для повного погашення кредитної заборгованості, в результаті чого залишилась заборгованість по тілу кредиту та відсотках за користування кредитними коштами.

Звертається увага на те, що спірний кредитний договір діяв до 2016 року, а тому банк мав право нараховувати проценти як до цього року так і після його сплину, посилаючись при цьому на постанову Верховного суду України від 14 березня 2018 року у справі № 199/1029/15-ц.

Представником відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_4 подано відзив на апеляційну скаргу в якому зазначається про те, що позивач не має права звернення з даним позовом до суду, оскільки вже є рішення Апеляційного суду Миколаївської області від 3 квітня 2013 року у справі за позовом між тими ж сторонами про стягнення заборгованості за цим же кредитним договором, тобто з тих самих підстав, про той самий предмет спору, відповідно до якого у задоволенні аналогічного позову відмовлено і рішення набрало законної сили.

Також зазначається, що в разі розгляду даної справи по суті, районний суд дійшов вірного висновку про порушення позовної давності через направлення позивачем боржнику вимоги про дострокове повернення кредитних коштів.

У відзиві також зазначено що відповідно до правового висновку в постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 травня 2018 року по справі 750/8676/15-ц стягнення курсової різниці в разі визначення кредитором заборгованості у валюті гривні України, є неможливим.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія вважає, що апеляційна скарга в частині вимог про стягнення заборгованості станом на 25 листопада 2010 року підлягає частковому задоволенню із наступних підстав.

Із матеріалів справи вбачається, що 7 червня 2006 року між Банком та ОСОБА_3 укладено кредитний договір № 640/325 - К325, згідно з яким останньому надано кредит в сумі 30 000 дол. США зі сплатою 12 % річних за користування кредитом зі строком повернення до 6 червня 2016 року.

Того ж дня, між Банком і ОСОБА_2 укладено договір поруки, згідно якого остання як поручитель зобов`язалась нести солідарну з ОСОБА_3 відповідальність у разі невиконання останнім зобов`язань по кредитному договору.

Судом також встановлено, що 27 жовтня 2008 року приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Савченко І.М. за заявою Банку вчинено виконавчий напис, яким звернуто стягнення на квартиру АДРЕСА_1 для задоволення вимог Банку про стягнення у безспірному порядку із ОСОБА_2 , ОСОБА_5 та ОСОБА_3 станом на 13 жовтня 2008 року простроченої заборгованості за кредитом в розмірі 24 239 дол. США (за офіційним курсом гривні до долара США, встановленим НБУ на 13 жовтня 2008 року 492,01 грн. = 100 дол. США), що становило 119 258 грн. 30 коп.; простроченої заборгованості за відсотками за договором кредиту від 07 червня 2006 року - 872, 56 дол. США, що еквівалентно 4 293 грн.; пеня 1 210 грн.; 60 коп.; штраф - 4428 грн. 09 коп., а всього - 129 190 грн. 08 коп. (т.1 а.с.104).

Виконавчий напис нотаріуса Банком направлено для примусового виконання до Заводського відділу державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції. У зв`язку з чим, постановою державного виконавця від 5 листопада 2008 року було відкрито виконавче провадження за вказаним виконавчим написом.

Згідно копії квитанції № kr 48938 від 26 червня 2009 року ОСОБА_3 сплатив Банку 127 329 грн., із яких: 13 976, 35 дол. США - погашення заборгованості за кредитом; 2 714, 88 дол. США погашення відсотків. У вказаній квитанції банк зазначив, що залишок боргу по простроченому кредиту склав 10 265, 65 дол. США (т.1 а.с. 118).

Відповідно до постанов державного виконавця Заводського відділу державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції від 7 липня 2009 року виконавче провадження щодо примусового виконання виконавчого напису № 3724 від 27 жовтня 2008 року про стягнення з боржників ОСОБА_3 і ОСОБА_2 129 190 грн. 08 коп. заборгованості закінчено у зв`язку з поверненням виконавчого документу на вимогу Банку як стягувача (т.1 а.с. 117).

17 січня 2011 року ПАТ «Укрсоцбанк» звернувся з позовом до ОСОБА_3 та ОСОБА_2 про стягнення боргу за цим же кредитним договором визначивши розмір заборгованості починаючи з моменту укладення договору 7 червня 2006 року та станом на 25 листопада 2010 року. Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 1 листопада 2012 року вказаний позов було задоволено.

Проте рішенням Апеляційного суду Миколаївської області від 3 квітня 2013 року вказане рішення Заводського районного суду було скасовано та в задоволенні позову відмовлено. В даному рішенні апеляційний суд зазначав, що ОСОБА_3 на виконання виконавчого напису від 26 червня 2009 року достроково сплатив заборгованість за кредитним договором в розмірі 127329 грн., яка була визначена вказаним виконавчим документом. Доказів щодо прострочення позичальником щомісячних платежів за кредитним договором, починаючи з жовтня 2008 року не було надано суду. А сума заборгованості за кредитним договором у 10 262, 65 дол. США визначена у зв`язку із зміною курсу гривні до долара США (а.с.55-57).

Із наданого розрахунку позивача в даній справі вбачається, що сума заборгованості за тілом кредиту становить ту ж саму суму 10262, 65 доларів США, якій вже була надана оцінка в зазначеному рішенні апеляційного суду від 3 квітня 2013 року, та з нарахованих процентів на цю суму за наступний період до 9 квітня 2015 року (т. 1 а.с. 91-94).

Таким чином, спір щодо стягнення кредитної заборгованості в її частині нарахованої станом на 25 листопада 2010 року за цим же договором з тих самих підстав, якими є неналежне виконання умов договору боржником, між тими ж сторонами вже вирішено судом, рішення набрало законної сили.

Згідно ч.ч. 1, 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до положень п.3 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами.

Оскільки, районним судом обставинам щодо наявності рішення суду від 3 квітня 2013 року не надана належна оцінка, і таке призвело до порушення норм процесуального права, колегія вважає за необхідне вийти за межі доводів апеляційної скарги.

Відповідно до роз`яснень, які містяться в Постанові Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справу у суді першої інстанції» №2 від 12 червня 2009 року закінчення провадження у справі з підстав передбачених ст. ст. 201, 202, 205, 207 ЦПК України (в редакції до внесення змін 15 грудня 2017 року в ЦПК України) рішення має бути належно вмотивовано в ухвалах, постановлених з цього приводу.

Враховуючи наведені обставини, а також вимоги закону провадження у даній справі в частині позовних вимог щодо стягнення заборгованості за тим же кредитним договором від 7 червня 2006 року між АКБ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_3 нарахованої станом на 25 листопада 2010 року підлягає закриттю.

Доводи апеляційної скарги в цій частині позовних вимог, стосуються іншого правового обґрунтування, а тому не спростовують наведених в даній постанові висновків.

Керуючись ст. ст. 367-368, 374, 376, 377, 381-382 ЦПК України колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» задовольнити частково.

Рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 2 серпня 2018 року в частині стягнення кредитної заборгованості станом на 25 листопада 2010 року скасувати.

Провадження у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором кредиту № 640/325-К325 від 07 червня 2006 року в частині стягнення кредитної заборгованості станом на 25 листопада 2010 року закрити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту 3 грудня 2018 року.

Судді: Т.З. Бондаренко

І.В. Лівінський

В.І. Темнікова