Справа № 357/7632/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 вересня 2018 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді Кошель Б. І. ,

при секретарі Тодосієнко О. А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 6 м. Біла Церква за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Білоцерківський автобусний парк» до ОСОБА_1 про стягнення упущеної вигоди, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, мотивуючи тим, що 28.03.2018 року по вул. Київська в м. Біла Церква з вини ОСОБА_1 відбулась дорожньо-транспортна пригода за участі автобуса РУТА 22А НОВА д.н.з. НОМЕР_1, що належить ПАТ «Білоцерківський автобусний парк» і автомобілем НОМЕР_2, що належить ОСОБА_1, у результаті якої було пошкоджено транспортний засіб позивача. Відповідач відмовився самостійно відшкодовувати завдані збитки та 20.04.2018 року звернувся до страхової компанії ПАТ «НАСК «Оранта» з заявою про виплату страхового відшкодування. ОСОБА_2 відповідно до страхового акту ПАТ «СК Країна» у розмірі 19 573 грн. 43 коп. були сплачені 10.05.2018 року. Тому лише із зазначеної дати позивач зміг розпочати ремонт автобуса, який тривав до 21.05.2018 року. Посилаючись на ту обставину, що простій автобуса РУТА 22А НОВА відбувся внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з вини відповідача, котрий відмовився у добровільному відшкодуванні збитків, починаючи з 29.03.2018 року по 21.05.2018 року, тобто за 54 дні, позивачу завдано збитків у розмірі доходу, який підприємство могло б реально одержати у розмірі 51 861 грн. 60 коп. Тому позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь зазначену суму збитків у вигляді упущеної вигоди та судові витрати по справі.

Ухвалою суду від 01.08.2018 року відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Відповідач, який належним чином повідомлений про відкриття провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, скористався своїм правом подати відзив на позовну заяву, мотивований тим, що він вчасно повідомив страхову компанію ПАТ «НАСК «Оранта» про факт дорожньо-транспортної пригоди, того ж дня, приїхавши у відділення ПАТ «НАСК «Оранта» та заповнивши відповідні документи, тобто, належним чином виконав свій обовязок, що підтверджується копією повідомлення про ДТП від 28.03.2018 року. Питання вчасної виплати страховою компанією ПАТ «НАСК «Оранта» суми страхового відшкодування ПАТ «Білоцерківський автобусний парк» жодним чином не стосується відповідача. Тому позовні вимоги щодо стягнення з нього упущеної вигоди є безпідставними та такими, що задоволенню не підлягають.

Позивач у своїй відповіді на відзив зазначив, що страхова компанія, яка застрахувала цивільно-правову відповідальність ОСОБА_1 відшкодовує потерпілому завдану шкоду в межах та в порядку, визначеному договором страхування та Законом України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Тобто страхова компанія відшкодовує прямі збитки відповідно до договору страхування, що був укладений між сторонами, а от непрямі збитки тільки в тих випадках, коли це зазначено в договорі. В даному випадку упущена вигода це непрямі збитки. Тому, оскільки відповідач є винною особою у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок чого завдані збитки (упущена вигода), він несе повну відповідальність за їх відшкодування. Посилаючись на зазначені обставини, просив суд позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Відповідач своїм правом на подачу заперечення на відповідь на відзив, у встановлений строк, не скористався.

Клопотань від жодної із сторін про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін до суду не надходило, а тому відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними в справі матеріалами.

Дослідивши наявні в справі матеріали, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Так, судом встановлено, що 28.03.2018 року по вул. Київська в м. Біла Церква відбулась дорожньо-транспортна пригода за участі автобуса РУТА 22А НОВА д.н.з. НОМЕР_1, що належить ПАТ «Білоцерківський автобусний парк» та автомобілем НОМЕР_2, що належить ОСОБА_1

Як вбачається із повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду (Європротоколу) від 28.03.2018 року відповідач ОСОБА_1 визнав свою вину у вчиненні даної дорожньо-транспортної пригоди.

Того ж дня, ОСОБА_1 звернувся до ПАТ «НАСК «Оранта» із заявою про виплату страхового відшкодування згідно договору страхування серія АК №8232650, що підтверджується повідомленням про ДТП.

20.04.2018 року Директор ПАТ «Білоцерківський автобусний парк» ОСОБА_3 звернувся до Голови Правління ПАТ «СК «Країна» із заявою на виплату страхового відшкодування (прямого врегулювання збитків) та заявою щодо погодження розміру страхового відшкодування (прямого врегулювання збитків) в сумі 19 573 грн. 43 коп., що підтверджується відповідними заявами.

Згідно страхового акту №33-01/315/3.2.29/ПВЗ 10.05.2018 року ПАТ «СК «Країна» було виплачено ПАТ «Білоцерківський автобусний парк» 18 573 грн. 43 коп. в рахунок страхового відшкодування.

При вирішенні спору суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними діями майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, використання якого створює підвищену небезпеку.

Ст.1188 ЦК України передбачає, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» суб'єктами обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є страхувальник, страховики, особи, цивільно-правова відповідальність яких застрахована, МТСБУ та потерпілі.

В п. 4. Постанови Пленуму ВСС України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 р. № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» розяснено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

П. 6. Постанови Пленуму ВСС України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 р. № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» передбачено, що особою, яка зобов'язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

П.14 Постанови Пленуму ВСС України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 р. № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» передбачено, що при визначенні розміру та способу відшкодування шкоди, завданої майну потерпілого, судам слід враховувати положення статті 1192 ЦК. Наприклад, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ такого ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Як при відшкодуванні шкоди в натурі, так і при відшкодуванні реальних збитків потерпілий має право вимагати відшкодування упущеної вигоди.

Разом із тим, відповідно до ст. ст. 3, 4, 6 Закону України «Про загальнообовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Об'єктом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов'язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров'ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу. Страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоровю та/або майну потерпілого.

Згідно ст. 22 цього ж Закону у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоровю, майну третьої особи. У разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, МТСБУ у межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоровю, майну третьої особи. Відповідно до цього Закону потерпілим - юридичним особам страховик, а у випадках, передбачених цим Законом, - МТСБУ відшкодовує виключно шкоду, заподіяну майну.

Відповідно до ст. ст. 33.1.4., 33.2 Закону України «Про загальнообовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов'язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов'язок, він має підтвердити це документально.

У разі настання дорожньо-транспортної пригоди за участю лише забезпечених транспортних засобів, за умови відсутності травмованих (загиблих) людей, а також за згоди водіїв цих транспортних засобів щодо обставин її скоєння, за відсутності у них ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, ці водії мають право спільно скласти повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду. У такому разі водії транспортних засобів після складення зазначеного в цьому пункті повідомлення мають право залишити місце дорожньо-транспортної пригоди та звільняються від обов'язку інформувати відповідні підрозділи Національної поліції про її настання.

У разі оформлення документів про дорожньо-транспортну пригоду без участі уповноважених на те працівників відповідних підрозділів Національної поліції розмір страхової виплати за шкоду, заподіяну майну потерпілих, не може перевищувати максимальних розмірів, затверджених Уповноваженим органом за поданням МТСБУ, що діяли на день настання страхового випадку.

Як вже зазначалось, ОСОБА_1 звернувся до ПАТ «НАСК «Оранта» із заявою про виплату страхового відшкодування згідно договору страхування серія АК №8232650 в день дорожньо-транспортної пригоди, тобто 28.03.2018 року. Отже, покладений ст. 33.1.4. Закону України «Про загальнообовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обовязок виконав.

Статтею 22 ЦК України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків у вигляді упущеної вигоди потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення:

1) протиправної поведінки;

2) збитків,

3) причинного зв'язку між протиправною поведінкою боржника та збитками;

4) вини та встановлення заходів, вжитих стороною для одержання такої вигоди.

Позивач повинен довести, що він міг і повинен був отримати визначені доходи і тільки неправомірні дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила його можливості отримати прибуток. Таким чином, вимоги про відшкодування збитків у вигляді втраченої вигоди повинні бути належним чином обґрунтовані, підтверджені конкретними підрахунками і доказами на підкріплення реальної можливості отримання потерпілою стороною відповідних доходів.

Упущена вигода це доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене. При визначенні упущеної вигоди (неодержаних доходів) враховуються вжиті кредитором заходи для їх одержання. При обрахуванні розміру упущеної вигоди мають враховуватися тільки ті точні дані, які безспірно підтверджують реальну можливість отримання грошових сум, або інших цінностей, якби зобов'язання було виконано боржником належним чином. Нічим не підтверджені розрахунки кредитора про можливі доходи до уваги братися не повинні.

Розмір упущеної вигоди повинен визначатися з урахуванням часу, протягом якого тривали протиправні дії відповідача, розумних витрат на отримання доходів, які кредитор поніс би, якби не відбулося порушення права. Обґрунтування і доказування розміру збитків здійснюється кредитором. Така вимога обумовлена основною спрямованістю інститутів цивільно-правової відповідальності саме на відшкодування збитків. Нездатність кредитора обґрунтувати вимоги про відшкодування упущеної вигоди може бути для суду підставою для відмови в задоволенні таких вимог.

Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що відшкодування збитків (упущеної вигоди) є видом цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, дії чи бездіяльності, негативного результату такої поведінки (збитків), причинного зв'язку між протиправною поведінкою та збитками, вини правопорушника. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає. Отже, відшкодування збитків може бути покладено на відповідача лише за наявності передбачених законом умов, сукупність яких створює склад правопорушення, яке є підставою для цивільно-правової відповідальності. При цьому пред'явлення вимоги про відшкодування неодержаних доходів (упущеної вигоди) покладає на позивача обов'язок довести, що вони не є абстрактними, а дійсно були б отримані в разі, якщо б відповідач не здійснював протиправних дій.

Пред'явлення вимоги про відшкодування неодержаних доходів (упущеної вигоди) покладає на кредитора обов'язок довести, що ці доходи (вигода) не є абстрактними, а дійсно були б ним отримані в разі належного виконання боржником своїх обов'язків. У вигляді упущеної вигоди відшкодовуються ті доходи, які могли б бути реально отримані при належному виконанні боржником зобов'язання за договором.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові ВСУ від 09.12.2014 року по справі 3-188гс14.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків.

Позивачем надано розрахунок недоотримання прибутку ПАТ «Білоцерківський автобусний парк» внаслідок ДТП, яка сталася 28.03.2018 року між автобусом РУТА 22А НОВА д.н.з. НОМЕР_1 та автомобілем НОМЕР_3, згідно якого розрахунок планової собівартості роботи автобуса РУТА 22А НОВА за один робочий день на міському маршруті загального користування №19 становить: витрати на 1 оборотний рейс 129 грн. 95 коп., доходи за 1 робочий день (8 оборотних рейсів) 2000 грн., доходи за 1 оборотний рейс 250 грн., економічний результат при виконанні 1 оборотного рейсу 120 грн. 05 коп., економічний результат за 1 відпрацьований день 960 грн. 40 коп. простій автобуса з 29.03.2018 року по 21.05.208 року становить 54 дні. Загалом сумарне недоотримання прибутку становить 54 х 960 грн. 40 коп. = 51 861 грн. 60 коп.

Проте, вказаний доказ суд не приймає до уваги, оскільки наданий розрахунок містить вимоги позивача про стягнення упущеної вигоди, які ґрунтуються на розрахунках прибутку, що є теоретичними, побудованими на очікуваннях отримання певного доходу та не підтверджені належними доказами, які б свідчили про конкретний розмір прибутку, який міг би і повинен був отримати позивач.

Таким чином, з врахуванням наведеного, суд вважає суд дійшов висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають.

На підставі ст.141 ЦПК України, понесені судові витрати суд залишає за позивачем.

На підставі вищевикладеного, керуючись Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст.ст. 22, 1166, 1187, 1188 ЦК України, ст.ст.12, 81, 141, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд ,-

У Х В А Л И В :

У задоволенні позову відмовити.

Рішення може бути оскаржене.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається до Апеляційного суду Київської області через Білоцерківський міськрайонний суд Київської області протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

СуддяОСОБА_2