печерський районний суд міста києва
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 квітня 2018 року Печерський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Кирилюк І.В.,

при секретарі судових засідань Петровій Ю.О.,

за участю:

стягувача:

не з`явився

представника боржника: не з`явився,

державного виконавця: не з`явився,

представника заінтересованої особи-1: не з`явився,

представника заінтересованої особи-2: не з`явився,

представника заінтересованої особи-3: не з`явився,

заінтересованої особи-4: не з`явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Києві скаргу ОСОБА_1 на дії державного виконавця Печерського районного відділу ДВС м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві Шворака Богдана Олександровича, Головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС Міністерства юстиції України Кузьменка Олексія Степановича, Старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС Міністерства юстиції України Башілова Валентина Олександровича, Головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС Міністерства юстиції України Нещадима Івана Сергійовича, Директора департаменту Державної виконавчої служби Воробйова Олексія Володимировича, Заступника Міністра юстиції України з питань виконавчої служби Шкляра Сергія Володимировича про скасування повідомлень про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання та притягнення державних виконавців до дисциплінарної відповідальності,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - стягувач, скаржник, ОСОБА_1 ) звернувся до Печерського районного суду м. Києва із скаргою на дії державного виконавця Печерського районного відділу ДВС м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві Шворака Богдана Олександровича (далі - державний виконавець Шворак Б.О.) щодо виконання рішення Печерського районного суду м. Києва від 28.02.2107 року у цивільній справі № 757/37878/16-ц за позовом ОСОБА_1 до Науково-дослідного економічного інституту Міністерства економічного розвитку і торгівлі України (далі - боржник, НДЕІ) за участю третьої особи Міністерства економічного розвитку і торгівлі України (далі - заінтересована особа-1, Мінекономрозвитку), про визнання незаконними наказів, поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, стягнення моральної шкоди щодо визнання незаконним повідомлення державного виконавця Печерського районного відділу ДВС м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві Шворака Богдана Олександровича про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання від 30.08.2017 року; визнання незаконним повідомлення головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС Міністерства юстиції України Кузьменка Олексія Степановича про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання від 26.09.2017 року; визнання незаконним повідомлення старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС Міністерства юстиції України Башілова Валентина Олександровича про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання від 11.01.2018 року; визнання незаконним повідомлення головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС Міністерства юстиції України Нещадими Івана Сергійовича про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання від 14.02.2018 року; притягнення до дисциплінарної відповідальності за неналежне виконання своїх посадових обов`язків державного виконавця Печерського районного відділу ДВС м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві Шворака Богдана Олександровича, головних державних виконавців відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС Міністерства юстиції України: Кузьменка Олексія Степановича , Башілова Валентина Олександровича , Нещадима Івана Сергійовича .

В обґрунтування своїх вимог ОСОБА_1 зазначає, що Печерським районним судом м. Києва 28.02.2017 року по справі № 757/37878/16-ц прийнято рішення та видано виконавчий лист, яким зобов`язано Науково-дослідний економічний інститут Міністерства економічного розвитку і торгівлі України поновити ОСОБА_1 на посаді з 07.07.2016 року. Печерський районний відділ Державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві (далі - заінтересована особа-2, Печерський РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві) повернув виконавчий лист без прийняття до виконання, зазначивши, що «виконавчий документ пред`явлено не за підвідомчістю»; Відділ примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (далі - заінтересована особа-3, Відділ примусового виконання рішень Департаменту ДВС МЮ України) повернув виконавчий лист без прийняття до виконання, оскільки «виконавчий документ не підвідомчий відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС Мінюсту України»; Директор департаменту ДВС та Заступник Міністра юстиції України з питань виконавчої служби Шкляр Сергій Володимирович (далі - заінтересована особа-4, Заступник Міністра Шкляр С.В.) на заяви скаржника не відреагували; відповідно до ч. 5 ст. 55 Закону України «Про виконавче провадження» за заявою стягувача виконавчий документ може бути передано від одного приватного виконавця іншому або відповідному органу державної виконавчої служби; замість направлення звернення скаржника до відповідного підрозділу ДВС, його заяви направлялись до підрозділу «не за місцем виконання або не за підвідомчістю».

Скаржник вважає, що державними виконавцями не вжито всіх заходів щодо належного виконання судового рішення та порушено його права під час здійснення виконавчого провадження, а відтак повідомлення державних виконавців про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання підлягають визнанню незаконними, а державні виконавця підлягають притягненню до дисциплінарної відповідальності за неналежне виконання своїх посадових обов`язків.

Крім того, скаржник просив суд поновити строк оскарження рішень державних виконавців.

В судове засідання скаржник не з`явився, на адресу суду направив письмову заяву про розгляд скарги за його відсутності.

Представник боржника, державний виконавець та представники заінтересованих осіб в судове засідання не з`явились, про дату, час, місце розгляду скарги повідомлені належним чином, причини неявки суду невідомі.

Оскільки, згідно ч. 2 ст. 450 ЦПК України, неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби чи приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги не перешкоджають її розгляду, суд визнав можливим розглядати скаргу у відсутність учасників судового процесу.

На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Дослідивши надані учасниками процесу документи та матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення по суті, суд приходить до висновку, що скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню, враховуючи наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Науково-дослідного економічного інституту Міністерства економічного розвитку і торгівлі України, за участю третьої особи: Міністерства економічного розвитку і торгівлі України про визнання звільнення з роботи незаконним, скасування наказу про звільнення, поновлення в займаній посаді, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та моральної шкоди.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 28.02.2017 року позов ОСОБА_1 до Науково-дослідного економічного інституту Міністерства економічного розвитку і торгівлі України, за участю третьої особи: Міністерства економічного розвитку і торгівлі України задоволено частково. Визнано незаконним та скасовано наказ Науково-дослідного економічного інституту Міністерства економічного розвитку і торгівлі України «Про звільнення ОСОБА_1.» № 36-к від 07.07.2016 року, у відповідності до якого ОСОБА_1 в.о. завідувача відділу енергетичної політики та енергетичної безпеки звільнено 07.07.2016 року з порушенням встановлених правил прийняття на роботу, ст. 7 КЗпП України. Поновлено ОСОБА_1 на посаді завідувача відділу енергетичної політики та енергетичної безпеки Науково-дослідного економічного інституту Міністерства економічного розвитку і торгівлі України з 07.07.2016 року. Стягнуто з Науково-дослідного економічного інституту Міністерства економічного розвитку і торгівлі України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 07.07.2016 року по 28.02.2017 року в сумі 60 773,92 грн. з урахуванням індексів інфляції на час виплати. В решті позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду, ОСОБА_1 та Науково-дослідний економічний інститут Міністерства економічного розвитку і торгівлі України (в особі Семенюка П.А. ) звернулись до апеляційного суду із відповідними апеляційними скаргами.

За результатами розгляду апеляційних скарг Апеляційний суд м. Києва прийняв рішення від 22.06.2017 року, яким вирішив апеляційну скаргу ОСОБА_1 та апеляційну скаргу Семенюка П.А. в інтересах Науково-дослідного економічного інституту Міністерства економічного розвитку і торгівлі України задовольнити частково. Рішення Печерського районного суду м. Києва від 28.02.2017 року в частині вирішення позовних вимог про поновлення на роботі змінити в частині посади на яку поновлено позивача, та вважати ОСОБА_1 поновленим на посаду «В.о. завідувача відділу енергетичної політики та енергетичної безпеки Науково-дослідного економічного інституту Міністерства економічного розвитку і торгівлі України». Рішення Печерського районного суду м. Києва від 28.02.2017 року в частині вирішення позовних вимог про відшкодування моральної шкоди скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення. Стягнути з Науково-дослідного економічного інституту Міністерства економічного розвитку і торгівлі України на користь ОСОБА_1 на відшкодування моральної шкоди 3 000,00 грн. В решті рішення Печерського районного суду м. Києва від 28.02.2017 року залишити буз змін.

Статтею 129-1 Конституції України визначено, що судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Згідно ч. 1 ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження», примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

На виконання вищевказаних судових рішень, ОСОБА_1 одержав виконавчий лист № 757/37878/16-ц, виданий 28.07.2017 року, про поновлення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , на посаді В . о. завідувача відділу енергетичної політики та енергетичної безпеки Науково-дослідного економічного інституту Міністерства економічного розвитку і торгівлі України з 07.07.2016 року (т. 2, а.с. 54).

28.07.2017 року ОСОБА_1 звернувся до Печерського районного управління юстиції в м. Києві із заявою про прийняття до виконання виконавчого листа № 757/37878/16-ц, виданого 28.07.2017 року, та відкриття виконавчого провадження.

03.08.2017 року державним виконавцем Печерського районного відділу ДВС м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві Швораком Б. О. винесено повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання на підставі п. 10 ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки виконавчий документ пред`явлено не за підвідомчістю.

30.08.2017 року ОСОБА_1 звернувся до відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС Міністерства юстиції України із заявою про прийняття до виконання виконавчого листа № 757/37878/16-ц, виданого 28.07.2017 року, та відкриття виконавчого провадження.

26.09.2017 року головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС Міністерства юстиції України Кузьменком О.С. винесено повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання на підставі п. 10 ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки виконавчий документ пред`явлено не за підвідомчістю.

19.12.2017 року ОСОБА_1 звернувся до Директора департаменту ДВС Міністерства юстиції України із заявою про прийняття до виконання виконавчого листа № 757/37878/16-ц, виданого 28.07.2017 року, та направлення виконавчого листа у структурний підрозділ ДВС, до повноважень якого входить забезпечення своєчасного, повного і неупередженого виконання відповідних судових рішень і порядку, встановленому законодавством.

11.01.2018 року старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС Міністерства юстиції України Башіловим В.О. винесено повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання на підставі п. 10 ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки виконавчий документ пред`явлено не за підвідомчістю.

23.01.2018 року ОСОБА_1 звернувся до Заступника Міністра юстиції України з питань виконавчої служби із заявою, в якій просив виконавчий лист № 757/37878/16-ц, виданий 28.07.2017 року, прийняти до виконання та направити у структурний підрозділ ДВС, до повноважень якого входить забезпечення своєчасного, повного і неупередженого виконання відповідних судових рішень і порядку, встановленому законодавством.

14.02.2018 року головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС Міністерства юстиції України Нещадимом І.С. винесено повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання на підставі п. 10 ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки виконавчий документ пред`явлено не за підвідомчістю.

Відповідно до ч. 1 ст. 24 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна. Право вибору місця відкриття виконавчого провадження між кількома органами державної виконавчої служби, що можуть вчиняти виконавчі дії щодо виконання рішення на території, на яку поширюються їхні функції, належить стягувачу.

Виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, за заявою стягувача про примусове виконання рішення (п. 1 ч. 1 ст. 26 Закону України Закону України «Про виконавче провадження»).

Порядок виконання рішень, за якими боржник зобов`язаний вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, встановлений, зокрема, ст.ст. 63, 65 Закону України «Про виконавче провадження».

Так, згідно ст. 63 Закону, за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.

У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником.

У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом.

У разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Виконавець під час виконання рішення про заборону вчиняти певні дії або про утримання від вчинення певних дій доводить до відома боржника резолютивну частину такого рішення, про що складає відповідний акт. Після складення акта виконавець виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

В свою чергу, відповідно до ст. 65 Закону України «Про виконавче провадження» рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного працівника виконується невідкладно в порядку, визначеному статтею 63 цього Закону.

Рішення вважається виконаним боржником з дня видання відповідно до законодавства про працю наказу або розпорядження про поновлення стягувача на роботі та внесення відповідного запису до трудової книжки стягувача, після чого виконавець виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Окремі питання організації виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб), що відповідно до Закону підлягають примусовому виконанню, врегульовані Інструкцією з організації примусового виконання рішень, затвердженою наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 року № 512/5 (далі - Інструкція № 512/5).

Згідно п. 3 Розділу І Інструкції № 512/5 органами державної виконавчої служби є:

- Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, до якого входить відділ примусового виконання рішень;

- управління державної виконавчої служби головних територіальних управлінь юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі (далі - управління державної виконавчої служби), до складу яких входять відділи примусового виконання рішень;

- районні, районні в містах, міські (міст обласного значення), міськрайонні, міжрайонні відділи державної виконавчої служби відповідних територіальних управлінь юстиції (далі - відділи державної виконавчої служби).

Пунктом 4 Розділу І Інструкції № 512/5 встановлено, що відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України підвідомчі рішення, за якими:

- боржниками є Апарат Верховної Ради України, Адміністрація Президента України, Кабінет Міністрів України, центральні органи виконавчої влади, Конституційний Суд України, Верховний Суд України, вищі спеціалізовані суди, апеляційні суди, Генеральна прокуратура України, регіональні прокуратури, Національне антикорупційне бюро України, Вища рада юстиції, Національний банк України, Рахункова палата, Управління справами Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, обласні, Київська і Севастопольська міські ради або обласні, Київська і Севастопольська міські державні адміністрації та їх структурні підрозділи, інші органи державної влади та їх посадові особи;

- сума зобов`язання становить двадцять та більше мільйонів гривень або еквівалентну суму в іноземній валюті.

Відділу примусового виконання рішень управлінь державної виконавчої служби головних територіальних управлінь юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі підвідомчі рішення, за якими:

- боржниками є територіальні органи центральних органів виконавчої влади та їх структурні підрозділи, місцеві суди, міські, районні або селищні ради чи районні державні адміністрації та їх структурні підрозділи, місцеві прокуратури, інші територіальні підрозділи органів державної влади та їх посадові особи;

- сума зобов`язання становить від десяти до двадцяти мільйонів гривень або еквівалентну суму в іноземній валюті.

З наведеного вбачається, що законодавець відніс до підвідомчості відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України та відділів примусового виконання рішень управлінь державної виконавчої служби головних територіальних управлінь юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі лише рішення із певним суб`єктним складом боржників та/або певною сумою зобов`язання, що підлягає виконанню.

Втім, як вбачається із матеріалів справи, боржником за виконавчим листом № 757/37878/16-ц, виданим 28.07.2017 року, є Науково-дослідний економічний інститут Міністерства економічного розвитку і торгівлі України (місцезнаходження: 01103, м. Київ, бульвар Дружби Народів, 28, ), тобто юридична особа, яка відсутня в переліку боржників, рішення по яким підвідомчі відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України.

Відповідно до п. 10 ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо виконавчий документ пред`явлено не за місцем виконання або не за підвідомчістю.

З наведеною нормою кореспондується п. 4 Розділу ІІІ Інструкції № 512/5, яким встановлено, що виконавчий документ повертається без прийняття до виконання у випадках, передбачених частиною четвертою статті 4 Закону, про що орган державної виконавчої служби або приватний виконавець надсилає стягувачу повідомлення протягом трьох робочих днів з дня пред`явлення виконавчого документа.

Рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом (ч. 1 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження»).

Як визначено у ст. 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

За вказаних обставин суд вважає, що повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття його до виконання, видане головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС Міністерства юстиції України Кузьменком Олексієм Степановичем 26.09.2017 року (вих. № 26109-0-33-17/20-1/9), повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття його до виконання, видане старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС Міністерства юстиції України Башіловим Валентином Олександровичем 11.01.2018 (вих. № 38812-0-33-17/20.1), повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття його до виконання, видане головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС Міністерства юстиції України Нещадимом Іваном Сергійовичем 14.02.2018 року (вих. № 55802353/20.1/10) є такими, що відповідають вимогам чинного законодавства та прийняті у відповідності до п. 10 ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження», а відтак правові підстави для визнання їх незаконними відсутні.

Разом з тим, повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання, прийняте державним виконавцем Печерського районного відділу ДВС м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві Швораком Богданом Олександровичем 03.08.2017 року, є незаконним та підлягає скасуванню, оскільки боржником за виконавчим листом № 757/37878/16-ц, виданим 28.07.2017 року, є Науково-дослідний економічний інститут Міністерства економічного розвитку і торгівлі України, а не орган державної влади, як зазначив у спірному повідомленні державний виконавець.

Іншими словами, повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання від 03.08.2017 року, прийняте державним виконавцем на підставі до п. 10 ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження», не відповідає приписам п. 4 Розділу І Інструкції № 512/5 про підвідомчість рішень органам державної виконавчої служби, що, в свою чергу, свідчить про наявність правових підстав для його скасування.

Стосовно вимог ОСОБА_1 про притягнення державних виконавців до дисциплінарної відповідальності за неналежне виконання ними своїх посадових обов`язків суд зазначає наступне.

Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України).

Відповідно до ст. 1 КЗпП України, кодекс законів про працю України регулює трудові відносини всіх працівників, сприяючи зростанню продуктивності праці, поліпшенню якості роботи, підвищенню ефективності суспільного виробництва і піднесенню на цій основі матеріального і культурного рівня життя трудящих, зміцненню трудової дисципліни і поступовому перетворенню праці на благо суспільства в першу життєву потребу кожної працездатної людини.

В статті 3 КЗпП України передбачено, що законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Відповідно до ст. 147-1 КЗпП України дисциплінарні стягнення застосовуються органом, якому надано право прийняття на роботу (обрання, затвердження і призначення на посаду) даного працівника.

На працівників, які несуть дисциплінарну відповідальність за статутами, положеннями та іншими актами законодавства про дисципліну, дисциплінарні стягнення можуть накладатися також органами, вищестоящими щодо органів, вказаних у частині першій цієї статті.

Працівники, які займають виборні посади, можуть бути звільнені тільки за рішенням органу, який їх обрав, і лише з підстав, передбачених законодавством.

Основи організації та діяльності з примусового виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) органами державної виконавчої служби та приватними виконавцями, їхні завдання та правовий статус визначені Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Згідно із ст. 7 названого Закону державними виконавцями є керівники органів державної виконавчої служби, їхні заступники, головні державні виконавці, старші державні виконавці, державні виконавці органів державної виконавчої служби. Державний виконавець є представником влади, діє від імені держави і перебуває під її захистом та уповноважений державою здійснювати діяльність з примусового виконання рішень у порядку, передбаченому законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» державні виконавці, керівники та спеціалісти органів державної виконавчої служби є державними службовцями.

Частиною 1 ст. 64 Закону України «Про державну службу» передбачено, що за невиконання або неналежне виконання посадових обов`язків, визначених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами у сфері державної служби, посадовою інструкцією, а також порушення правил етичної поведінки та інше порушення службової дисципліни державний службовець притягається до дисциплінарної відповідальності у порядку, встановленому цим Законом.

В свою чергу, ч. 1 ст. 63 Закону України «Про державну службу» встановлено, що керівник державної служби несе відповідальність за неналежний рівень службової дисципліни і здійснює повноваження щодо притягнення державних службовців до дисциплінарної відповідальності.

Таким чином з наведеного вбачається, що повноваженнями щодо притягнення державного виконавця до дисциплінарної відповідальності наділений керівник відповідного органу державної виконавчої служби.

Місцевий суд в процесі розгляду скарги на дії та/або бездіяльність державних виконавців не наділений відповідними повноваженнями для притягнення останніх до дисциплінарної відповідальності, що, в свою чергу, свідчить про відсутність правових підстав для задоволення вимог скаржника в цій частині.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 451 ЦПК України, за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

В даному випадку суд вважає обґрунтованою вимогу скаржника про визнання незаконним та скасування повідомлення державного виконавця Печерського районного відділу ДВС м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві Шворака Богдана Олександровича від 03.08.2017 року про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття його до виконання.

При цьому, суд не вбачає правових підстав для задоволення решти вимог скаржника, внаслідок їх декларативності та необґрунтованості.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст. 129-1 Конституції України, ст.ст. 5, 18, 24 Закону України «Про виконавче провадження», ст.ст. 3, 4, 12-13, 76-81, 259-261, 268, 352-355, 447-451 п.п. 15.5 п. 15 Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

УХВАЛИВ:

Скаргу ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , адреса проживання: АДРЕСА_1 ), задовольнити частково.

Повідомлення державного виконавця Печерського районного відділу Державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Шворака Богдана Олександровича від 03.08.2017 року про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання скасувати.

В іншій частині скарги - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції через Печерський районний суд м. Києва шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного тексту. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Ухвала набирає законної сили з дня її підписання суддею.

Повний текст ухвали складений 14.05.2018 року.

Суддя І.В. Кирилюк