Справа № 467/1374/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

11.01.2018 року Арбузинський районний суд Миколаївської області у складі головуючого судді Догарєвої І.О., при секретарі Фесенко К.В., за участю позивача ОСОБА_1, представника позивача ОСОБА_2, розглянув у відкритому судовому засіданні в смт. Арбузинка Миколаївської областіцивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання майна спільною частковою власністю та визнання права власності на частину житлового будинку,

в с т а н о в и в:

13 листопада 2017 року ОСОБА_1 звернувся до Арбузинського районного суду з зазначеними позовними вимогами, обґрунтовуючи їх тим, що з 28 березня 1981 року по 24 квітня 1997 року він перебував з відповідачем ОСОБА_4 в зареєстрованому шлюбі, 24 квітня 1997 року даний шлюб був розірваний. З 24 квітня 1997 року по 2008 рік вони з ОСОБА_4 проживали однією сімєю без реєстрації шлюбу. За час перебування у фактичних шлюбних відносинах за спільні кошти ними було придбано житловий будинок по вул. Дружби (Леніна), 80 в смт. Костянтинівка Арбузинського району Миколаївської області. Після припинення спільного проживання з відповідачем позивач постійно проживає в спірному житловому будинку, доглядає за будинком, здійснює поточний ремонт. Відповідачу було відомо, що будинок придбано в більшій мірі за кошти позивача, тому вона на нього ніколи не претендувала, проте на даний час позивачу стало відомо про намір ОСОБА_4 продати даний житловий будинок, в звязку з чим позивач змушений звернутись до суду за захистом свого права та просить визнати право спільної часткової власності на спірний житловий будинок за ним та ОСОБА_4, визнати за ним право власності на 9/10 часток житлового будинку, розташованого за адресою: вул. Дружби (Леніна), 80 в смт.Костянтинівка Арбузинського району Миколаївської області.

В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили позов задовольнити.

Відповідач ОСОБА_4 в судове засідання не зявилась двічі, будучи належним чином повідомлена про час і місце судового засідання.

Ухвалою від 11 січня 2018 року суд прийняв рішення про заочний розгляд справи.

На підставі пояснень позивача та його представника, свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6, наявних у справі письмових доказів суд зробив наступний висновок.

Згідно п. 4 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України - Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

Згідно із п.1 Прикінцевих положень Сімейного кодексу України, цей Кодекс набрав чинності одночасно з набранням чинності Цивільним кодексом України, тобто з 1 січня 2004 року.

З правової позиції, висловленої Верховним Судом, при розгляді справи № 6-66цс13, слідує, що відповідно до частини першої статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони помякшують або скасовують відповідальність особи.

Враховуючи те, що спірний житловий будинок придбаний 04 жовтня 2002 року, суд розглядаючи спірні правовідносини керується тими нормами права, які існували на час їх виникнення, зокрема положеннями ЦК УРСР, КпШС України, ЗУ «Про власність».

Так, діючим до 01 січня 2004 року Кодексом про шлюб та сім'ю України (1969 року, зі змінами та доповненнями) спільні майнові права та обов'язки передбачались лише для подружжя. Стаття 22 КпШС України визначала, що майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кодекс про шлюб та сім'ю України не містив норми, яка б регулювала право на майно жінки та чоловіка, які проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі. Тому, проживання однією сім'єю без шлюбу у період до 1 січня 2004 року не є підставою для визнання права спільної сумісної власності на майно, набуте жінкою чи чоловіком до 1 січня 2004 року, оскільки майнові права та обов'язки породжував лише зареєстрований в установленому порядку шлюб.

Згідно ж ч. 1ст. 17 Закону України «Про власність», який був чинним на час виникнення спірних правовідносин, майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім'ї, є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними.

В силу ч. 2 ст. 17 Закону України «Про власність» майно, придбане внаслідок спільної праці громадян, що об'єдналися для спільної діяльності, є їх спільною частковою власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними.

При цьому, розмір частки кожного з учасників визначається ступенем його трудової участі.

Розяснюючи вказані норми, Пленум Верховного Суду України в п. 5 своєї постанови № 29 від 22 грудня 1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» (у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин) зазначив, що розглядаючи позови, пов'язані з спільною власністю громадян, суди повинні виходити з того, що відповідно до чинного законодавства спільною сумісною власністю є не лише майно, нажите подружжям за час шлюбу (статті 16 Закону України «Про власність», статті 22 КпШС України), а й майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім'ї, або майно, придбане внаслідок спільної праці громадян, що об'єдналися для спільної діяльності, коли укладеною між ними письмовою угодою визначено, що воно є спільною сумісною власністю (пункту 1 статті17, статті18, пункту 2 статті 17 Закону України «Про власність»), тощо.

В інших випадках спільна власність громадян є частковою.

Якщо розмір часток у такій власності не було визначено і учасники спільної власності при надбанні майна не виходили з рівності їх часток, розмір частки кожного з них визначається ступенем його участі працею й коштами у створенні спільної власності.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст. 12 ЗУ «Про власність» праця громадян є основою створення і примноження їх власності. Громадянин набуває права власності, зокрема, на майно, одержане внаслідок угод, не заборонених законом.

Відповідно до ст.128 ЦК УРСР 1963 року, який був чинним до 1 січня 2004 року, визначалось, що право власності в набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором.

Відтак, в даній справі доказуванню підлягають ті обставини, що майно придбане внаслідок спільної праці осіб (при цьому спільною працею осіб слід вважати їхні спільні або індивідуальні трудові зусилля, унаслідок яких вони одержали спільні або особисті доходи, об'єднані в майбутньому для набуття спільного майна) і що інше не встановлено письмовою угодою між ними.

З матеріалів справи судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який було розірвано 24 квітня 1997 року, про що складено відповідний актовий запис №104 (копія свідоцтва про розірвання шлюбу а.с.16, витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб а.с.17).

Після розірвання шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_4 продовжували проживати разом, вели спільне господарство, що підтверджується поясненнями самого позивача, свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6, відомостями щодо зареєстрованого місця проживання сторін.

Згідно договору купівлі-продажу житлового будинку з відповідними будівлями та спорудами 04 жовтня 2002 року ОСОБА_4 купила у ОСОБА_7 житловий будинок за

адресою: вул. Дружби (Леніна), 80 в смт.Костянтинівка Арбузинського району Миколаївської області. Право власності зареєстроване Арбузинським БТІ 04 грудня 2006 року (а.с.9,10).

З довідки №896 від 17 червня 2016 року, виданої Костянтинівською селищною радою Арбузинського району Миколаївської області встановлено, що ОСОБА_1 фактично проживає без реєстрації у спірному будинку за адресою: вул. Дружби (Леніна), 80 в смт.Костянтинівка Арбузинського району Миколаївської області з 2002 року та користується земельною ділянкою за даною адресою (а.с.15). Позивач є споживачем комунальних послуг за даною адресою (а.с.13). Свідки ОСОБА_8 та ОСОБА_6 також підтвердили факт проживання ОСОБА_1 разом з ОСОБА_4 за адресою: вул. Дружби (Леніна), 80 в смт.Костянтинівка Арбузинського району Миколаївської області з 2002 року, спільне ведення ними господарства, здійснення догляду за будинком до моменту, коли відповідач виїхала у 2008 році. Після чого позивач проживає у будинку один.

З довідки Управління «Тоннельстрой» ГЕС «Деринер» (а.с.18) та митної декларації (а.с.19) судом встановлено отримання ОСОБА_1 в 2000 році на території Туреччини доходу у сумі 8 тисяч доларів США. З цих коштів за твердженням позивача, що також підтверджується розпискою (а.с.14), поясненнями свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6 та узгоджується з іншими матеріалами справи, зокрема з п.3 договору купівлі-продажу житлового будинку з відповідними будівлями та спорудами від 04 жовтня 2002 року, укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_7, за яким продаж будинку вчинено за 1000,00 грн., яку продавець отримав від покупця повністю до підписання цього договору купівлі-продажу, - саме позивачем ОСОБА_1 було сплачено продавцю ОСОБА_7 за будинок грошові кошти в сумі 900,00 грн., що становить 9/10 частин від суми, сплаченої при купівлі будинку.

Відповідно до положень ч.ч. 1,2,3 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обовязком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

З наданих стороною доказів судом встановлено, що сторони жили разом на момент купівлі спірного житлового будинку у 2002 році, вели спільне господарство, у зареєстрованому шлюбі не перебували, спірне майно придбавалось ними за спільні кошти, тобто придбане внаслідок їх спільної праці, письмовою угодою сторонами не визначено набуття ними майна на іншому режимі ніж визначений в ч.2 ст.17 ЗУ «Про власність», позивач з моменту придбання будинку проживає в ньому, частина власних грошових коштів внесена позивачем за житловий будинок становить 9/10 частин від загальної суми договору, відтак позовні вимоги ОСОБА_1 належить задовольнити.

Керуючись ст.ст. 4, 12, 43, 49, 81, 263-265, 282 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

Позовну заяву ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання майна спільною частковою власністю та визнання права власності на частину житлового будинку - задовольнити.

Визнати право спільної часткової власності на житловий будинок з відповідними надвірними та побутовими спорудами, розташований за адресою: Миколаївська область, Арбузинський район, смт. Костянтинівка, вул. Дружби (Леніна), 80 за ОСОБА_3 та ОСОБА_4.

Визнати за ОСОБА_1, місце проживання якого зареєстроване за адресою: 55001, АДРЕСА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, право власності на 9/10 часток житлового будинку з відповідними надвірними та побутовими спорудами, розташованого за адресою: Миколаївська область, Арбузинський район, смт. Костянтинівка, вул. Дружби (Леніна), 80.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Рішення може бути оскаржене позивачем та іншими учасниками справи шляхом подання апеляційної скарги до Апеляційного суду Миколаївської області через Арбузинський районний суд Миколаївської області протягом 30 (тридцяти) днів з дня отримання його повного тексту.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом встановлених строків, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повний текст рішення виготовлений 16 січня 2018 року.

Суддя І.О.Догарєва