КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/4905/18 Доповідач у суді апеляційної інстанції: Волошина В.М.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 грудня 2018 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого Волошиної В.М.

Суддів Слюсар Т.А., Панченка М.М.

Секретаря судового засідання Маличівській Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 05 листопада 2018 року у цивільній справі за заявою ОСОБА_3, заінтересовані особи: ОСОБА_4, Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Кударенко Віра Миколаївна про забезпечення позову до пред'явлення позову.

Заслухавши доповідь судді Волошиної В.М., перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи скарги, колегія суддів, -

в с т а н о в и в:

У жовтні 2018 року ОСОБА_3 звернувся в суд із завою про забезпечення позову до подання позовної заяви про визнання недійним договору позики від 21 серпня 2015 року, укладеного між ним та ОСОБА_4, визнання недійсним договору від 04 січня 2018 року про внесення змін і доповнень до договору позики від 21 серпня 2015 року, визнання недійсним договору іпотеки від 09 листопада 2015 року, за яким передано в іпотеку нерухоме майно квартиру АДРЕСА_1, яка належить йому, ОСОБА_3, на праві власності у порядку спадкування та визнання недійсним договору від 04 січня 2018 року про внесення змін і доповнень до договору іпотеки від 09 листопада 2015 року.

У поданій заяві просив суд з метою забезпечення позову накласти арешт на квартиру АДРЕСА_1.

Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 05 листопада 2018 року в задоволенні заяви ОСОБА_3, заінтересовані особи: ОСОБА_4, Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Кударенко Віра Миколаївна про забезпечення позову до пред'явлення позову відмовлено.

Не погоджуючись з постановленою ухвалою суду першої інстанції заявник подав апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі порушує питання про скасування ухвали суду першої інстанції та направлення справи до суду першої інстанції для продовження розгляду, мотивуючи тим, що суд першої інстанції допустив неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи.

В обгрунтування апеляційної скарги зазначив, що ухвала суду першої інстанції була постановлена з порушення встановленого законом строку для її прийняття. При цьому зміст ухвали містить формально процитовані норми ЦПК України, які стосуються забезпечення позову, а також наведені лише загальні та не конкретні чисельні цитування різних рішень Європейського суду з прав людини, які за своїм змістом не мають ніякого відношення до поданої ним заяви про забезпечення позову. Також судом першої інстанції не враховано, що невжиття судом заходів забезпечення позову призведе до порушення його права власності на квартиру, внаслідок того, що ОСОБА_4, разом з приватним нотаріусом Кударенко В. М. здійснять заходи з вчинення виконавчого надпису нотаріуса для стягнення належної йому квартири на користь ОСОБА_4 з підстав ніби - то забезпечення виконання грошового зобов'язання, яке не виникло за договором позики від 21.08.2015.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_6 підтвердив доводи апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні заяви ОСОБА_3 про забезпечення позову до подання позовної заяви, суд першої інстанції виходив із того, що обраний заявником спосіб забезпечення позову не є співмірним із предметом позову.

Такий висновок суду першої інстанції є правильним.

Відповідно до вимог статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Частиною 3 статті 150 ЦПК України передбачено, що заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається або має намір звернутися до суду.

Із направлених до суду апеляційної інстанції матеріалів справи вбачається, що заявник ОСОБА_3 має намір звернутися до суду про визнання недійним договору позики від 21 серпня 2015 року, укладеного між ним та ОСОБА_4, визнання недійсним договору від 04 січня 2018 року про внесення змін і доповнень до договору позики від 21 серпня 2015 року, визнання недійсним договору іпотеки від 09 листопада 2015 року, за яким передано в іпотеку нерухоме майно квартиру АДРЕСА_1, яка належить йому, ОСОБА_3, на праві власності у порядку спадкування та визнання недійсним договору від 04 січня 2018 року про внесення змін і доповнень до договору іпотеки від 09 листопада 2015 року.

З метою забезпечення позову просив накласти арешт на квартиру АДРЕСА_1, обґрунтовуючи доводи заяви тим, що вказана квартира знаходиться у нього як власника, він постійно та протягом тривалого часу володіє та користується вказаною квартирою. Однак вважає, що за час розгляду судом позову про визнання недійсними договорів позики та іпотеки він може втратити вказану квартиру, оскільки відповідно до умов договору іпотеки від 09 листопада 2015 року передбачено звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме на квартиру АДРЕСА_1, та задоволення вимог іпотекодержателя, у тому числі у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса.

За змістом положення статі 149 ЦПК України забезпечення позову - це вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача проти несумлінних дій відповідача, що гарантує реальне виконання позитивно прийнятого рішення. Підставою для забезпечення позову є обґрунтоване припущення заявника, що невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

За загальним правилом, заявник зобов'язаний довести наявність підстав для забезпечення позову, надавши відповідні докази.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих, зокрема на реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації.

Саме лише посилання заявника в заяві на потенційну можливість іпотекодержателя на підставі оспорюваного іпотечного договору скористатися правом на звернення стягнення на предмет іпотеки у позасудовому порядку не є достатньою підставою для задоволення заяви заявника про вжиття заходів забезпечення позову.

Встановивши при розгляді заяви про забезпечення позову, що право власності на квартиру АДРЕСА_1 ніким на даний час не оспорюється, що і підтвердив у поданій заяві ОСОБА_3, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що заявником не доведено наявність фактичних обставин, з якими пов'язується застосування арешту на вказану квартиру.

Доводи апеляційної скарги заявника про те, що зміст ухвали суду першої інстанції містить формально процитовані норми ЦПК України є безпідставними, оскільки при вирішенні питання про забезпечення позову судом першої інстанції здійснено оцінку доводам заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів та наведено мотиви у судовому рішенні про відмови у їх прийнятті. Зміст ухвали суду першої інстанції відповідає вимогам статті 260 ЦПК України.

Інші доводи апеляційної скарги заявника, матеріали справи та зміст оскаржуваного судового рішення, не дають підстав для висновку про порушення судом першої інстанції норм процесуального права, які передбачені нормами ЦПК України як підстави для скасування судового рішень.

З урахуванням викладеного колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції постановлена з додержанням вимог процесуального законодавства, а тому апеляційну скаргу слід відхилити.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382 ЦПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 05 листопада 2018 року залишити без змін

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді: