№ 336/2456/18
провадження 2/336/1762/2018
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 грудня 2018 року м. Запоріжжя

Шевченківський районний суд м. Запоріжжя в складі:

головуючого судді Голубковій М.А.

за участю секретаря Когут С.І.

представника відповідача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк» (адреса: м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 50, 49094) до ОСОБА_3 (АДРЕСА_1) про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача в інтересах та від імені ПАТ КБ «ПриватБанк» 08.05.2018 року звернувся до суду із зазначеним позовом уточненим в процесі розгляду, в позовній заяві зазначає, що 27.05.2010 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_4 укладено кредитний договір № б/н, за яким відповідач отримав кредит у розмірі 2000,00 грн. у вигляді встановлення кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Позивачем було виконано умови кредитного договору та надано відповідачу кредит.

У порушення умов договору та ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав, у зв'язку із чим станом на 08.05.2018 року утворилась заборгованість в розмірі 11517,01 грн., а саме: заборгованість за кредитом - 1755,48 грн., заборгованість за відсотками в сумі 8736,91 грн., штраф (фіксована частина) 500 грн., штраф (процентна складова) в сумі 524,62 грн., у зв'язку із чим, позивач просить стягнути з відповідача вказану заборгованість за кредитним договором б/н від 27.05.2010 року, а також судові витрати, сплачені при пред'явленні позову у розмірі 1762,00 грн.

Ухвалою суду від 17.07.2018 року відкрито провадження у справі, призначено справу до розгляду на 21.08.2018 року, постановлено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Представник позивача в судове засідання не з'явився, згідно заяви не заперечував проти винесення заочного рішення по справі, підтримує заявлені позовні вимоги.

Відповідачем у встановлені строки подано до суду відзив на позовну заяву. У відзиві зазначено, що наданий до позову розрахунок заборгованості не відповідає суті вимог оскільки кількість днів у розрахунку не відповідає проміжку між датами. Також відповідач посилався як на підставу відмову в позові на сплив строків позовної давності, що повинен відраховуватись від дати останнього платежу - 27.09.2010 року, про що заявив письмово.

Відповідачка ОСОБА_3 в судове засідання не з'явилась. Про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином.

Представник відповідача адвокат ОСОБА_1 в судовому засіданні підтримала позицію відповідача, просила суд відмовити в задоволенні позову, надала відповідні пояснення.

Представником позивача подано до суду відповідь на відзив відповідно до змісту якого позивачем змінено п. 1.1.7.31 Умов кредитного договору та відповідно збільшено строк позовної давності за кредитним договором до 50 років, а заперечення відповідача вважають необгрутованими.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов заявлений позов не підлягає задоволенню у повному обсязі.

Як передбачено ст.11 ЦК України, підставою виникнення цивільних правовідносин є,зокрема,правочини.

Згідно із ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання повинно виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно із ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання не допускається.

Частиною 1 ст. 527 ЦК України передбачено, що боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Статтею 530 ЦК України врегульовано строк (термін) виконання зобов'язання, а саме частиною першою встановлено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ч.1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання, за змістом ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання.

За змістом ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу, якою передбачено, що розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

За матеріалами справи, 27.05.2010 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_4 укладено кредитний договір № б/н, за яким відповідач отримав кредит у розмірі 2000 грн. у вигляді встановлення кредитного ліміту на картковий рахунок (а.с.11).

Свої зобов'язання за Кредитним договором Банк виконав у повному обсязі, що підтверджується наявними у справі доказами.

Враховуючи ту обставину, що відповідач порушив умови договору, та вищезазначені вимоги цивільного законодавства, станом на 08.05.2018 року утворилась заборгованість в розмірі 11517,01 грн., а саме: заборгованість за кредитом - 1755,48 грн., заборгованість за відсотками в сумі 8736,91 грн., штраф (фіксована частина) 500 грн., штраф (процентна складова) в сумі 524,62 грн.

Дослідивши аргументи відповідача викладені у відзиві та аргументи позивача викладені у відповіді на відзив судом встановлено.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

При оформлені кредитної картки відповідач була ознайомлена, що підписана нею заява разом з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою складає між ним і банком договір, про що свідчить його підпис у заяві та погодився з Умовами і правилами надання банківських послуг, тарифами. Крім того, до позовної заяви представником позивача надано розрахунок, в якому відображається рух коштів по картрахунку.

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України).

АТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернувся до суду 08.05.2018 року, тобто через більше ніж 3 роки від дня (27.09.2010 року) останнього внесення часткового платежу відповідачем. Окрім того, згідно з поясненнями Юристконсульта АТ «ПриватБанк» клієн ОСОБА_4 згідно кредитного договору від 27.05.2010 року отримала картку № НОМЕР_1 яка мала термін дії до 06.2013 року. Тобто звернення позивача до суду з позовом до відповідача ОСОБА_4 відбувся більше ніж через 4 роки 11 місяців після закінчення строку дії картки.

Згідно правової позиції висловленої ВСУ в постанові від 19.03.2014 року у справі № 6-14 цс 14: Відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності ( ст.. 257 ЦК України), щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст.. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору.

Також позивачем належними та допустимими доказами не доведено, що відповідач ОСОБА_4, підписавши анкету-заяву про приєднання к умовам чи правилам надання банківських поглуг у ПАТ КБ «ПриватБанк» погодила саме ті умови що долучені позивачем до позовної заяви, а також не надано доказів згоди чи інформування відповідача про односторонню зміну банком пункту 1.1.7.31 Умов кредитного договору яким збільшено строк позовної давності за кредитним договором до 50 років.

З огляду на те, що факт звернення Банку за захистом своїх прав був за межами позовної давності, отже у матеріалах справи існують обставини, які є підставою для її застосування, суд вважає, що у задоволенні позову АТ КБ «ПРИВАТБАНК» слід відмовити за пропуском строку позовної давності.

Судом також враховується, що позивач не заявляв про наявність поважних причин пропуску строку позовної давності, що у відповідності до ч.5 ст.267 ЦК України надало б можливість суду захистити порушене право.

Відповідно до п.31 Постанови №5 Пленуму Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», позовна давність за позовом про повернення споживчого кредиту застосовується незалежно від наявності заяви сторони у спорі.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки.

Зокрема, ч. 2 ст. 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Позовна давність відповідно до частини першої статті 260 ЦК України обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу.

Частинами першою, п'ятою статті 261 ЦК України встановлено, що перебіг починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права. За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Переривання перебігу позовної давності визначається ст.264 ЦК України.

Частиною другою статті 264 ЦК України визначено, що позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач.

Відповідно до п. 1 ст. 141 ЦПК України у зв'язку із залишенням позову без задоволення, не підлягають стягненню і судові витрати.

Керуючись, ст.. 7, 10, 13, 19, 86-89, 206, 223, 247, 258-259, 263-265, 274 Цивільного процесуального кодексу України, , -

В И Р І Ш И В :

У позові відмовити у повному обсязі.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до Запорізького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення (з урахуванням п. 15.5 Перехідних положень ЦПК України).

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Голубкова М.А.