Провадження 22-ц/812/164/18 Доповідач апеляційного суду Кушнірова Т.Б.
Постанова

Іменем України

30 листопада 2018 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського Апеляційного суду у складі:

головуючого Кушнірової Т.Б.,

суддів: Базовкіної Т.М., Яворської Ж.М.,

із секретарем Богуславською О.М.,

за участю:

- позивача ОСОБА_1 ,

- представника позивача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на заочне рішення Кривоозерського районного суду Миколаївської області, ухвалене 16 квітня 2018 року о 17.06 год., суддею цього ж суду Микитей Л.Л., у справі № 479/814/17, за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про стягнення коштів,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2017 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (далі Банк) про стягнення коштів.

Позовна заява мотивована тим, що 26 лютого 2016 року ним було здійснено декілька операцій зі зняття готівкових коштів з використанням платіжної картки у банкоматі АТ «ПриватБанк», за адресою: м. Артемівськ вул. Космонавтів, 5 під час яких він зняв з рахунку готівкою кошти у розмірі: 8 000,00 грн., потім ще 8 000,00 грн та 4 000,00 грн, всього на загальну суму 20 000 грн.

У березні 2016 року при перевірці стану карткового рахунку він з`ясував, що банк списав додатково із його рахунку 30 000 грн. Звернувшись до відповідача, останній повідомив, що 26 лютого 2016 року, у зв`язку з технічною помилкою в роботі банкомату він отримав кошти на 30 000 грн. більше, оскільки банкомат замість купюр номіналом 200,00 грн помилково видав купюри номіналом 500,00 грн.

Посилаючись на те, що 26 лютого 2016 року він отримав через банкомат АТ КБ «ПриватБанк» лише 20 000,00 грн., ОСОБА_1 просить суд стягнути з відповідача на його користь 30 000 грн.

У відзиві Банк проти позову заперечував та зазначав, що 26 лютого 2016 року позивач, під час здійснення операції зі зняття готівкових коштів у банкоматі ПАТ КБ «ПриватБанк», що розташований на автовокзалі у м. Артемівськ Донецької області, отримав не 20 000 грн., а 50 000 грн.

Таке сталося внаслідок помилки під час здійснення інкасації та загрузки касет у банкомат. Тому, Банк відповідно до Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою НБУ № 254 від 16 березня 2003 року, постанови Правління Національного банку України № 705 від 05 листопада 2014 року «Про здійснення операцій з використанням спеціальних платіжних засобів» та Умов і правил надання банківських послуг, здійснив списання коштів з рахунку позивача.

Заочним рішенням Кривоозерського районного суду Миколаївської області від 16 квітня 2018 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Постановлено стягнути з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 30 000 грн. безпідставно списаних грошових коштів.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Суд першої інстанції, задовольняючи позов виходив з того, що Банк не надав доказів повідомлення позивача про факт виявлення технічної помилки банкомату та наявність у нього обов`язку погашати заборгованість протягом 30 днів з моменту її виникнення, відповідно до п. 2.1.5.9 Умов і правил надання банківських послуг.

Також суд вказував на те, що факт помилки при інкасації банкомату мав місце в м. Краматорськ, а не в м. Артемівськ.

Крім того, Банк не надав доказів, що ним вчинялося розпорядження щодо списання/перерахунку коштів з рахунку позивача, як це передбачено ч. 1 ст. 1071 ЦК України про списання коштів з карткового рахунку позивача.

В апеляційній скарзі Банк просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення позову, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин справи, неналежну оцінку доказів, порушення норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що, ухвалюючи оскаржуване судове рішення, суд першої інстанції залишив поза увагою надані Банком докази, які свідчать про помилкове завантаження у касету № 2 банкомату купюр замість номіналом 200 грн. завантажено купюри номіналом по 500 грн.

Таким чином, ОСОБА_1 замість 20 000 грн. отримав 50 000 грн.

У зв`язку з чим, Банком відповідно до положень Закону України « Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» проведено списання із зарплатної картки надлишково отриманих грошових коштів в розмірі 30 000 грн.

Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.

Перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню із наступних підстав.

Судом встановлено, що 26 лютого 2016 року ОСОБА_1 за допомогою банкомату АТ «ПриватБанк», що розташований на автовокзалі в м. Артемівськ вул. Космонавтів, 5 здійснив декілька операцій зі зняття готівкових коштів з використанням платіжної картки з карткового рахунку № НОМЕР_1 на загальну суму 20 000 грн. На момент здійснення вказаних операцій на картковому рахунку знаходились грошові кошти у розмірі 39 776 грн.18 коп.

Згідно з випискою з карткового рахунку № НОМЕР_1 26 лютого 2016 року було знято готівкою кошти у розмірі: 4 000 грн., 8000 грн. та 8000 грн., всього на загальну суму 20 000 грн (а. с. 5).

В подальшому, в березні 2016 року при перевірці стану карткового рахунку ОСОБА_1 з`ясував, що банк списав додатково із його рахунку 30 000 грн.

Після чого, ОСОБА_1 звернувся до ПАТ КБ «ПриватБанк» з листами в яких зазначав про незаконне списання 26 лютого 2016 року банком з його рахунку грошових коштів у розмірі 12 000 грн.; 12 000 грн. та 6 000 грн. , а всього 30 000 грн. та просив повернути вказану суму.

На його запит відповідач повідомив, що він 26 квітня 2016 року у зв`язку з помилкою в роботі банкомату отримав на 30 000 грн. більше, оскільки банкомат замість купюр номіналом 200,00 грн. видав купюри номіналом 500,00 грн. А тому 30 000 грн. були списані з його карткового рахунку № НОМЕР_2 (а. с. 7).

Згідно із наданою відповідачем службовою запискою від 10 березня 2016 року при інкасації банкомату САDO 1722, що розташований на автовокзалі в м. Краматорськ по вул. Космонавтів, 5 в касету, налаштовану на номінал 200,00 грн. були покладені купюри номіналом 500,00 грн. У результаті чого з 26 лютого по 27 лютого 2016 року деякі клієнти замість купюр по 200,00 грн. отримували купюри по 500,00 грн. При цьому з рахунку було списано 200,00 грн. (а. с. 46).

Відповідно до статті 1066 ЦК України, за договором банківського рахунку банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Згідно з частиною третьою статті 1068 ЦК України, банк зобов`язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунку або законом.

Частиною першою статті 1071 ЦК України встановлено, що банк може списати грошові кошти з рахунку клієнта на підставі його розпорядження.

Частиною другою згаданої статті встановлено, що грошові кошти можуть бути списані з рахунку клієнта без його розпорядження лише на підставі рішення суду, а також у випадках, встановлених законом чи договором між банком і клієнтом.

Матеріали справи не містять доказів про те, що Банк вчиняв розпорядження щодо списання/перерахунку коштів позивача, та вчиняв будь-які інші дії, що могли б призвести до списання грошових коштів з його рахунку.

Статтею 1073 ЦК України встановлено, що у разі безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунку банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.

Частиною третьою статті 1092 ЦК України передбачено, якщо порушення банком правил розрахункових операцій спричинило помилковий переказ банком грошових коштів, банк несе відповідальність відповідно до цього Кодексу та закону.

Відповідно до статті 39 Закону України «Про платіжні системи та переказ грошей в Україні» (далі Закон) суб`єкти переказу зобов`язані виконувати встановлені законодавством України та правилами платіжних систем вимоги щодо захисту інформації, яка обробляється за допомогою цих платіжних систем.

У відповідності до пункту 32.3.2 ст.32 Закону, у разі переказу з рахунка платника без законних підстав, за ініціативою неналежного стягувача, з порушенням умов доручення платника на здійснення договірного списання або внаслідок інших помилок банку повернення платнику цієї суми здійснюється у встановленому законом судовому порядку.

Згідно зі статті 7 та пункту 38.1 і 38.4 статті 38 Закону, режим обслуговування клієнта банків полягає у зберіганні коштів, здійсненні розрахунково-касових операцій за допомогою платіжних інструментів та створенні системи захисту інформації, яка повинна забезпечувати безперервний захист інформації щодо переказу коштів на усіх етапах її формування, обробки, передачі та зберігання.

Аналіз наведених вище норм вказує, що крім функцій розрахунково-касового обслуговування клієнта, банк також виконує й функцію зберігання його грошових коштів, які перебували на поточному рахунку, і несе відповідальність за безпеку власної платіжної системи, а відтак і грошових коштів.

Згідно статтею 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно приписів статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Як видно із службової записки від 10 березня 2016 року, при інкасації банкомату, що розташований на автовокзалі по вул. Космонавтів, 5в м. Краматорськ за період з 26 лютого 2016 року по 27 лютого 2016 року ряд клієнтів замість купюр номіналом 200 грн. отримали купюри по 500 грн., в той час як з рахунку списувалися по 200 грн. (а.с.46).

Водночас, службова записка свідчить що операції зі зняття готівкових коштів та надлишково отриманих сум були здійснені в банкоматі, який знаходиться в м. Краматорськ, в той час, як позивач отримував грошові кошти з використанням платіжної картки через банкомат, що розташований в м. Артемівськ, тобто в іншому місці, що підтверджується випискою з особового рахунку останнього (а.с.5). Тому службова записка не є беззаперечним доказом того, що позивач отримав грошові кошти не у замовленій у банкоматі сумі.

Оскільки банком не надано суду належних та допустимих доказів на спростування доводів позивача, якими він обгрунтував свій позов, суд першої інстанції обґрунтовано стягнув з відповідача 30 000 грн. безпідставно списаних грошових коштів.

Доводи апеляційної скарги Банку про те, що суд першої інстанції не дав належну оцінку доказам, що містяться в матеріалах справи, не є підставою для скасування оскаржуваного судового рішення та не спростовують його висновків.

Так, скріншот з банківського комплексу свідчить, що 26 лютого 2016 року у касету №1 банкомату CADO 1722 було вкладено 500 купюр номіналом по 500 грн., а у касету № 2 загружено купюри номіналом саме по 20 грн., а не 200 грн. як зазначає відповідач по в кількості 500 штук (а.с.65).

Копія з банківського комплексу підтверджує кількість лише виданих 26 лютого 2016 року купюр банкоматом CADO 1722, а саме, з касети № 1 видано 458 купюр, а з касети № 2 видано 327 купюр. При цьому жодним чином не відображає яким номіналом купюри були вкладені у банкомат під час інкасації банкомату 26 лютого 2016 року та видавалися з нього.

Копією з банківського комплексу лише зафіксовано номінали купюр, вкладених у банкомат не 26 лютого 2016 року, а 27 лютого 2016 року, тобто наступного дня, після отримання позивачем коштів з банкомату.

У витягу із журналу банкомату CADO 1722 за 26 лютого 2016 року теж не зазначено номінал виданих купюр, а лише зафіксовано, що 26 лютого 2016 року позивачем проведено три операції зі зняття готівкових коштів із банкомату в результаті яких о 14.17 год. ним отримано 40 купюр на суму 8 000 грн.; о 14.18 год., отримав ще 40 купюр на суму 8 000 грн; о 14.19 год. ним отримано 20 купюр на суму 4 000 грн., а всього на суму 20 000 грн.

Таке підтверджує і сам позивач, що також підтверджується і випискою з карткового рахунку.

Отже, жоден з наведених вище доказів не підтверджує, що під час інкасації та завантаження касет банкомату було допущено невідповідність купюр, так само і не підтверджує, що за трансакціями позивача банкоматом були видані купюри номіналом по 500 грн. замість 200 грн., внаслідок чого, останній, здійснивши три операції із зняття готівкових коштів, замість замовлених у банкоматі 20 000 грн. отримав на 30 000 грн. більше.

За наведених обставин колегія не вбачає підстав для скасування оскаржуваного судового рішення.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381- 384 ЦПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення, а заочне рішення Кривоозерського районного суду Миколаївської області від 16 квітня 2018 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду за наявності підстав, передбачених ст. 389 ЦПК України протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту.

Головуючий

Судді :

_____________________

Повний текст судового рішення виготовлено 03.12.2018 р.