Єдиний унікальний номер 227/1592/18 Номер провадження 22-ц/804/710/18
Категорія 24 Номер провадження 22-ц/804/710/18
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 грудня 2018 року Донецький апеляційний суд у складі колегії:

судді -доповідача: Новікової Г.В.,

суддів: Гапонова А.В., Будулуци М.С.

розглянувши у письмовому провадженні без виклику сторін в м. Бахмуті апеляційну скаргу комунального підприємства «Добро» Добропільської міської ради на рішення Добропільського міськрайонного суду від 09 жовтня 2018 року (під головуванням судді Хоменко Д.Є.) у справі №227/1592/18 за позовом комунального підприємства «Добро» Добропільської міської ради до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості з оплати житлово-комунальних послуг за централізоване опалення,

В С Т А Н О В И В :

У травні 2018 року КП «Добро» Добропільської міської ради звернулось до суду з вказаним позовом, в обґрунтування якого посилалось на те, що воно надає житлово-комунальні послуги з централізованого опалення житлового приміщення, розташованого за адресою: АДРЕСА_1.

ОСОБА_1 є споживачем послуг з централізованого опалення за адресою: АДРЕСА_1.

КП «Добро» неодноразово надсилалось повідомлення на адресу споживача про необхідність укладення договору про надання послуг з централізованого опалення. Проте ОСОБА_1 ухиляється від укладення договору на надання послуг з централізованого опалення.

КП «Добро» своєчасно та в повному обсязі надавались відповідні послуги, від цих послуг споживач у встановленому законом порядку не відмовлявся. Претензій щодо якості або обсягу наданих послуг протягом опалювального періоду 2016 -2017 років від ОСОБА_1 на адресу підприємства не надходило.

Оскільки боржник своєчасно не сплачував кошти за послуги, надані КП «Добро» Добропільської міської ради, то утворилась заборгованість по вищевказаній квартири за централізоване опалення за період з 01.11.2016 року по 01.02.2018 року в сумі 6744,10 грн..В добровільному порядку заборгованість не погашена.

Ухвалою судді Добропільського міськрайонного суду від 04.04.2018 року було відмовлено у видачі судового наказу про стягнення заборгованості.

Просило стягнути з ОСОБА_1 заборгованість зі сплати послуг за централізоване опалення в сумі 6744, 10 грн..

23 червня 2018 року КП «Добро» Добропільської міської ради подало заяву про збільшення позовних вимог, в якій просило стягнути 8714,04 грн. та судові витрати.

Рішенням Добропільського міськрайонного суду від 09 жовтня 2018 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі представник КП «Добро» просить скасувати рішення суду та ухвалити нове про задоволення позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Вказує, що відповідно до інформації з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна ОСОБА_1 є власником квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу, який зареєстрований приватним нотаріусом Молодняк Л.П. в реєстрі за № 2752 від 18.06.2012 року, частка 1/1. Тому, ОСОБА_1 як власник квартири , за якою надаються послуги з централізованого опалення є споживачем таких послуг і повинен сплатити заборгованість, яка виникла за надані послуги.

Крім того, п.22 Правил №630 встановлюється, що точками розподілу у багатоквартирному будинку, в яких здійснюється передача послуги централізованого опалення від виконавця споживачеві, є відгалуження від стояків у межах квартири. Підведення централізованого опалення

до стояка в межах квартири відповідача свідчить про виконання послуг КП «Добро».

Зазначив, що надані суду в якості доказів акти обстеження не звільняють від обов'язку ОСОБА_3 сплатити за надані послуги централізованого опалення в його власній квартирі.

Відсутність укладеного між сторонами договору про надання послуг з централізованого опалення, обов'язковість укладення якого лежить на споживачеві і на теплопостачальній організації не виключає можливості стягнення з споживача на користь теплопостачальної організації вартості послуг з теплопостачання. Споживач зобов'язаний оплатити житлово-комунальні послуги, якщо він фактично користувався ними. Відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг в повному обсязі. Єдиним способом не отримувати послуг з централізованого опалення є відключення житлового будинку відповідно до порядку «Про затвердження змін до наказу Мінбуду від 22.11.2005 року №4 «Про затвердження порядку відключення окремих приміщень житлових будинків від мереж централізованого опалення та теплопостачання гарячої води при відмові споживача від централізованого теплопостачання». Відключення окремих приміщень житлового будинку не передбачено чинним законодавством. Факт надання послуг є безспірним та беззаперечним.

Також у рішенні суду зазначено, що відповідно до виписки з особового рахунку станом на 01.11.2016 року заборгованість відсутня, особовий рахунок НОМЕР_2 відкрито на гр. ОСОБА_4

Ця інформація не відповідає дійсності, оскільки особовий рахунок НОМЕР_2 з 01.11.2016 року був відкритий на ОСОБА_1, що підтверджується звіркою боргу, який КП «Добро» отримує за сформованою заявкою з розрахункового центру, що знаходиться в м. Києві та був долучений до матеріалів справи.

Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надійшов.

Відповідно до ч.13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до ч.1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Відповідно до ч. 3 цієї статті розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Зважаючи, що по даній справі ціна позову становить 8714,04грн., тобто менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб і справа не відноситься до справи, яка не підлягає розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розгляд апеляційної скарги здійснюється без повідомлення сторін.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з необґрунтованості вимог позивача, а саме з того, що ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 зареєстрованим не значиться, договір про надання послуг за централізоване опалення з ним не укладено, тому він не є споживачем зазначених послуг, а у вказаній квартирі мешкає колишня дружина відповідача ОСОБА_5, яка користується послугами на централізоване опалення, особовий рахунок відкрито на гр.ОСОБА_6.

Між тим такий висновок не відповідає встановленим обставинам, суперечить нормам матеріального та процесуального права.

Виниклі правовідносини регулюються положеннями Закону України "Про житлово-комунальні послуги" та Закону України «Про теплопостачання», якими передбачено, що споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

За визначеннями, наведеними у статті 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" житлово-комунальні послуги є результатом господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг; такі послуги надаються індивідуальному споживачу - фізичній або юридичній особі, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника іншій особі, яка користується об'єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги.

Учасниками правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг згідно статті 6 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", є: споживачі (індивідуальні та колективні); управитель; виконавці комунальних послуг.

Згідно положень статті 7 Закону України "Про житлово-комунальні послуги» споживач має право одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів та зобов»язаний укладати договори про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом; оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами;

Статтею 9 Закону України "Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором.

Надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах (стаття 12).

Пунктом 1 та 5 статті 13 Закону України "Про житлово-комунальні послуги» встановлено, що договір про надання комунальної послуги укладається між виконавцем відповідної послуги та споживачем або особою, яка відповідно до договору або закону укладає такий договір в інтересах споживача, або з управителем багатоквартирного будинку з метою постачання електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку.

Відмова споживача (іншої особи, яка відповідно до договору або закону укладає такий договір в інтересах споживача) від укладання договору з виконавцем комунальної послуги не звільняє його від обов'язку оплати фактично спожитої комунальної послуги, наданої таким виконавцем.

Аналогічні положення містили ст.ст.19,20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги» в редакції 2004 року.

Судом першої інстанції встановлено, що квартира АДРЕСА_1 належить ОСОБА_1 на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 18.06.2012 року (а.с.50-52).

КП «Добро» є постачальником житлово-комунальних послуг з централізованого опалення житлового приміщення за адресою: АДРЕСА_1. Особовий рахунок НОМЕР_2 відкрито на ім'я ОСОБА_1. Згідно розрахунку заборгованість за послуги з опалення станом на 01.06.2018 року становить 8714,04 грн. (а.с.35-36).

Відповідно до актів обстеження депутатом Білицької міської ради від 24 вересня 2018 року за адресою: АДРЕСА_1 проживає ОСОБА_5 разом з сином ОСОБА_3. ОСОБА_1 зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_2. (а.с.54-55).

Між сторонами не укладено письмового договору про надання житлово-комунальних послуг.

Хоча у частині першій статті 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» й передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте відповідно до пункту 1 частини

першої статті 7 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання

житлово-комунальних послуг.

Такому праву прямо відповідає визначений частиною першою статті 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» обов'язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

За положеннями частини 5 статті 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відмова споживача (іншої особи, яка відповідно до договору або закону укладає такий договір в інтересах споживача) від укладання договору з виконавцем комунальної послуги не звільняє його від обов'язку оплати фактично спожитої комунальної послуги, наданої таким виконавцем.

Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов'язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Така правова позиція викладена Верховним Судом України по справі № 6-2951цс15.

Судом встановлено, що КП «Добро» є постачальником послуг з централізованого опалення будинку АДРЕСА_1 . ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 та споживачем послуг з теплопостачання, які надає комунальне підприємство, проте не здійснює їх оплату.

Заборгованість зі сплати за отриману теплову енергію згідно особового рахунку НОМЕР_2 за період з 01 листопада 2016 року по 30 квітня 2018 року складає 8714,04 грн.(а.с.35-36).

За встановлених обставин ОСОБА_1 як власник нерухомого майна зобов'язаний оплачувати надані послуги з теплопостачання відповідно до положень статті 9,13 Закону України "Про житлово-комунальні послуги".

Заперечуючи проти позову, ОСОБА_1 послався на те, що спірна квартира була придбана у спільну сумісну власність подружжя. Після розірвання шлюбу 27.11.2014 року з ОСОБА_5 він не проживає в спірній квартирі,не користується послугами з опалення, а тому не повинен сплачувати заборгованість.

Разом з тим, із витягу про державну реєстрацію прав вбачається, що на підставі договору купівлі-продажу від 18.06.2012 року власником квартири АДРЕСА_1 є ОСОБА_1(а.с.52).

Статтею 319 ЦК України передбачено,що власність зобов'язує.

Та обставина, що шлюб між ОСОБА_1та ОСОБА_5 розірвано і відповідач не зареєстрований в спірній квартирі, не можуть бути підставою для звільнення відповідача як власника від обов'язку оплати послуг з теплопостачання.

На спростування надання КП «Добро» послуг з централізованого опалення квартири АДРЕСА_1 відповідачем не надано ніяких доказів.

Посилання відповідача на те, що він після розірвання шлюбу залишив квартиру колишній дружині та синові, не може бути підставою для звільнення його від сплати комунальних послуг, так як припинення його права власності нічим не підтверджується, а навпаки надані документи свідчать про те, що саме він є власником спірної квартири.

Відповідно до статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування

норм матеріального права та невідповідності висновків,викладених у рішенні суду першої інстанції,обставинам справи.

Оскільки апеляційним судом встановлено неправильне застосування судом першої інстанції при розгляді цієї справи норм матеріального та процесуального права та невідповідності висновків

суду обставинами справи, то є підстави для задоволення апеляційної скарги і скасування судового рішення з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог.

Відповідно до частини 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до частини 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до ст. 382 ЦПК України в резолютивній частині постанови суду апеляційної інстанції зазначається, зокрема, новий розподіл судових витрат, понесених у зв'язку з розглядом

справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення; розподіл судових витрат, понесених у зв'язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційний суд дійшов висновку про задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду і ухвалення нового про задоволення позовних вимог,то є підстави для стягнення з відповідача судового збору на користь позивача.

При зверненні до суду із позовною заявою та з апеляційною скаргою КП «Добро» було сплачено судовий збір в сумі 1762 грн. та 2643 грн. відповідно, що підтверджується платіжними дорученнями №1377 від 03 травня 2018 року, №698 від 02 березня 2018 року та №4385 від 06 листопада 2018 року. За таких обставин судовий збір в сумі 4405 грн. підлягає стягненню з

ОСОБА_1 на користь КП «Добро».

Відповідно до частини 3 статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, ціна позову у яких не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Так як ціна позову складає 8714,04 грн., що менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, то судове рішення не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст. ст. 367, 369, 374, 376, 382 ЦПК України, апеляційний суд ,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу комунального підприємства «Добро» Добропільської міської ради задовольнити.

Рішення Добропільського міськрайонного суду від 09 жовтня 2018 року скасувати.

Позовні вимоги комунального підприємства «Добро» Добропільської міської ради до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості з оплати житлово-комунальних послуг задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 (ідентиф. код НОМЕР_1) на користь комунального підприємства «Добро» Добропільської міської ради ( р/р 7188 в ТВБВ №10004/01 у філії Донецьке обласне управління АТ »Державний ощадний банк України» МФО 335106) заборгованість зі сплати послуг за централізоване опалення за період з 01 листопада 2016 року по 30 квітня 2018 року в сумі 8714 ( вісім тисяч сімсот чотирнадцять гривень ) 04 копійки.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь комунального підприємства «Добро» Добропільської міської ради судовий збір в розмірі 4405 грн..

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 ст. 389 ЦПК України.

Судді: