Справа № 159/2380/17 Головуючий у 1 інстанції: Панасюк С.Л.
Провадження № 22-ц/773/808/18 Категорія: 47 Доповідач: Шевчук Л. Я.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 липня 2018 року місто Луцьк

Апеляційний суд Волинської області в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Шевчук Л.Я.,

суддів - Бовчалюк З.А., Карпук А.К.,

секретар с/з - Савчук О.В.,

з участю:

прокурора - Климюк Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом першого заступника керівника Ковельської місцевої прокуратури до Ковельської міської ради, ОСОБА_3 про визнання незаконним та скасування рішення, визнання недійсним договору оренди землі, скасування державної реєстрації договору оренди землі, звільнення земельної ділянки, за апеляційною скаргою відповідача Ковельської міської ради на рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 22 травня 2018 року,

В С Т А Н О В И В:

У червні 2017 року заступник керівника Ковельської місцевої прокуратури звернувся в суд з позовом до Ковельської міської ради, ОСОБА_3 про визнання незаконним та скасування рішення органу місцевого самоврядування, визнання недійсним договору оренди землі, скасування державної реєстрації договору оренди та звільнення земельної ділянки. Свої вимоги прокурор обгрунтував тим, що відповідно до п.п. 1 п. 1 рішення Ковельської міської ради № 14/32 від 29 вересня 2016 року «Про затвердження проектів землеустрою щодо відведення та надання земельних ділянок для городництва» затверджено проект землеустрою про відведення ОСОБА_3 в оренду терміном на 5 років земельної ділянки площею 827 кв.м. по АДРЕСА_1 в м. Ковелі (кадастровий номер НОМЕР_1) для городництва без права зміни цільового призначення за рахунок земель Ковельської міської ради, не наданих у власність чи користування. На підставі вказаного рішення 17 жовтня 2016 року між Ковельською міською радою та ОСОБА_3 укладено договір оренди землі. Прокурор також зазначає, що згідно повідомлення Ковельської міської ради, наданого міською радою на запит прокуратури, земельні ділянки, розташовані в м. Ковелі по АДРЕСА_1 за функціональним призначенням належать до земель садибної житлової забудови. Відповідно до генерального плану міста Ковеля за адресою: м. Ковель, АДРЕСА_1 землі сільськогосподарського призначення відсутні, за вказаною адресою знаходяться землі садибної житлової забудови.

Посилаючись на зазначені обставини, прокурор просив суд визнати незаконним та скасувати п.п.1 п.1 рішення Ковельської міської ради № 14/32 від 29 вересня 2016 року «Про затвердження проектів землеустрою щодо відведення та надання земельних ділянок для городництва», визнати недійсним договір оренди земельної ділянки площею 827 кв.м., яка знаходиться по АДРЕСА_1 в м. Ковелі для городництва, скасувати рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права оренди земельної ділянки та зобов'язати ОСОБА_3 звільнити вказану земельну ділянку.

Рішенням Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 22 травня 2018 року позов прокурора задоволено.

Постановлено визнати незаконним та скасувати п.п. 1 п. 1 рішення Ковельської міської ради № 14/32 від 29 вересня 2016 року «Про затвердження проектів землеустрою щодо відведення та надання земельних ділянок для городництва».

Визнано недійсним договір № 1/157 від 17 жовтня 2016 оренди земельної ділянки площею 0,0827 га, яка розташована за адресою: м. Ковель, АДРЕСА_1 для ведення городництва, укладений між Ковельською міською радою та ОСОБА_3.

Скасувано рішення державного реєстратора Центру надання адміністративних послуг виконавчого комітету Ковельської міської ради про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 32178462 від 02 листопада 2016 року, номер запису про інше речове право: НОМЕР_2, вид іншого речового права: право оренди земельної ділянки.

Зобов'язано відповідача ОСОБА_3 звільнити вказану земельну ділянку.

Стягнуто з Ковельської міської ради, ОСОБА_3 в користь прокуратури Волинської області судові витрати у справі в сумі 6400 гривень.

Не погоджуючись із постановленим судовим рішенням, відповідач Ковельська міська рада подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду встановленим обставинам справи, неповне з'ясування обставин справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просила скасувати рішення суду та ухвалити нове про відмову в позові. В апеляційній скарзі відповідач указує на відсутність правових підстав у прокурора на звернення з таким позовом, зазначає, суд не врахував практики Європейського суду при вирішенні подібних спорів та того, що питання врегулювання земельних відносин віднесено до відання міської ради.

В судовому засіданні прокурор апеляційну скаргу заперечила і просила скаргу залишити без задоволення, інші учасники справи в судове засідання не з'явилися, хоча у встановленому законом порядку були повідомлені про час та місце судового засідання, а тому апеляційний суд розглянув справу у їх відсутності.

Апеляційну скаргу відповідача слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги прокурора, суд першої інстанції виходив із того, що оскаржувані пункти рішення Ковельської міської ради суперечать вимогам статтей 20, 39, 123, 124 ЗК України, оскільки відведена відповідачу ОСОБА_3 для огородництва на умовах оренди земельна ділянка знаходиться в межах міста Ковеля і згідно генерального плану має інше цільове призначення - землі житлової та громадської забудови.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони відповідають встановленим обставинам справи і зроблені з дотриманням вимог закону.

Згідно з частинами 1, 2 статті 18 ЗК України до земель України належать усі землі в межах її території, в тому числі острови та землі, зайняті водними об'єктами, які за основним цільовим призначенням поділяються на категорії, що мають особливий правовий режим.

Класифікацією видів цільового призначення земель, затвердженою наказом Держкомзему України № 548 від 23.07.2010 року, визначено поділ земель на окремі види цільового призначення, що характеризується власним правовим режимом, екосистемними функціями, видом господарської діяльності, типами забудови, типами особливо цінних об'єктів, не передбачено на землях житлової та громадської забудови (секція «В») ведення такого виду діяльності як городництво. Натомість, ведення городництва, як вид діяльності, входить до секції «А» - землі сільськогосподарського призначення.

Згідно зі статтею 39 ЗК України використання земель житлової та громадської забудови здійснюється відповідно до генерального плану населеного пункту, іншої містобудівної документації, плану земельно-господарського устрою з дотриманням будівельних норм, державних стандартів і норм.

Стаття 124 ЗК України предбачає, що передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу. Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється за результатами проведення земельних торгів, крім випадків, встановлених частинами другою, третьою статті 134 цього Кодексу. Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, громадянам, юридичним особам, визначеним частинами другою, третьою статті 134 цього Кодексу, здійснюється в порядку, встановленому статтею 123 цього Кодексу.

За положеннями статті 123 ЗК України надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється на підставі рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. Рішення зазначених органів приймається на підставі проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у разі: зміни цільового призначення земельних ділянок відповідно до закону; надання у користування земельних ділянок, межі яких не встановлені в натурі (на місцевості). Надання у користування земельної ділянки, межі якої встановлені в натурі (на місцевості), без зміни її цільового призначення здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо складання документа, що посвідчує право користування земельною ділянкою. Особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідної сільської, селищної, міської, районної, обласної ради, Кабінету Міністрів України, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, місцевої державної адміністрації. У клопотанні зазначаються орієнтовний розмір земельної ділянки та її цільове призначення. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування та розмір земельної ділянки, письмова згода землекористувача, засвідчена нотаріально (у разі вилучення земельної ділянки).

Відповідно до частини 3 статті 123 ЗК України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування в межах їх повноважень у місячний строк розглядає клопотання і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, а також генеральних планів населених пунктів, іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних утворень, проектів землеустрою щодо впорядкування території населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Таким чином, при прийнятті рішення про надання згоди (дозволу) на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орган місцевого самоврядування повинен перевірити відповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації.

Згідно з частиною 3 статті 8 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» рішення з питань планування та забудови територій приймаються сільськими, селищними, міськими радами та їх виконавчими органами, районними, обласними радами, Київською та Севастопольською міськими державними адміністраціями в межах визначених законом повноважень з урахуванням вимог містобудівної документації.

Стаття 17 даного Закону передбачає, що генеральний план населеного пункту є основним видом містобудівної документації на місцевому рівні, призначеної для обґрунтування довгострокової стратегії планування та забудови території населеного пункту.

Із матеріалів справи убачається, що 29 вересня 2016 року Ковельською міською радою було прийнято рішення № 14/32 «Про затвердження проектів землеустрою щодо відведення та надання земельних ділянок для городництва», яким затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання в оренду ОСОБА_3 терміном на 5 років земельної ділянки площею 827 кв.м. по АДРЕСА_1 в м. Ковелі (кадастровий номер НОМЕР_1) для городництва без права зміни цільового призначення.

Судом також встановлено, що відповідач ОСОБА_3 звернулась у Ковельський міськрайонний виробничий відділ Волинської регіональної філії ДП «Центр ДЗК» для виготовлення технічної документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки для городництва, яка розташована в м. Ковелі по АДРЕСА_1.

ДП «Центр ДЗК» виготовив кадастровий план земельної ділянки площею 827 кв.м. по АДРЕСА_1 в м. Ковелі, у якому зазначено цільове використання землі - для ведення городництва, умови відведення - в оренду строком на 5 років, цільове використання - А 01.07 для городництва.

17 жовтня 2016 року між Ковельською міською радою в особі міського голови ОСОБА_4 та ОСОБА_3 був укладений договір оренди земельної ділянки площею 827 кв.м., яка розташована по АДРЕСА_1 в м. Ковелі терміном на 5 років (а.с.12-13).

Договір оренди був зареєстрований державним реєстратором Центру надання адміністративних послуг виконавчого комітету Ковельської міської ради про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу).

В судовому засіданні, крім того, встановлено, що спірна земельна ділянка, надана відповідачу ОСОБА_3 в оренду для ведення городництва, знаходиться на території садибної житлової забудови, тоді як землі сільськогосподарського призначення на території міста генеральним планом взагалі не передбачені.

Отже, Ковельська міська рада, надавши дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду ОСОБА_3 для городництва по АДРЕСА_1 в м.Ковель, яка згідно генерального плану міста є територією садибної житлової забудови, порушила цільове призначення вказаної земельної ділянки та не внесла відповідних змін до генерального плану м. Ковеля.

Відповідно до пункту а частини 1 статті 21 ЗК України порушення порядку встановлення та зміни цільового призначення земель є підставою для визнання недійсними рішень органів державної влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування про надання (передачу) земельних ділянок громадянам та юридичним особам, визнання недійсними угод щодо земельних ділянок, відмови в державній реєстрації земельних ділянок або визнання реєстрації недійсною.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог прокурора.

Не заслуговують на увагу колегії суддів доводи апеляційної скарги про те, що у прокурора немає повноважень на звернення до суду з таким позовом з огляду на наступне.

Згідно з приписами пункту 4 статті 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор зобов'язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його представника або відповідного суб'єкта владних повноважень, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, тобто, позивача.

Оскільки Ковельською міською радою, яка є суб'єктом владних повноважень, уповноваженим здійснювати розпорядження землями, допущено порушення закону при прийнятті оскарженого рішення, рада в даній справі є відповідачем, а прокурор - позивачем, а тому у прокурора не виникло обов'язку повідомляти про звернення до суду відповідача.

Звернення прокурора з даним позовом грунтується на положеннях статтей 13-14, 19 Конституції України, статтях 4, 5 Земельного Кодексу України, про що у позовній заяві наведено прокурором відповідно до положень пунктів 4, 5 статті 56 ЦПК України.

Відсутність досудового врегулювання спору не позбавляє на здійснення захисту порушеного права в судовому порядку і не може слугувати підставою для відмови у позові.

Передбачене положеннями статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні право органу місцевого самоврядування» право органу місцевого самоврядування вирішувати питання регулювання земельних відносин, та заборона нормами статті 21 цього Закону обмеження прав територіальних громад на місцеве самоврядування не звільняє Ковельську міську раду діяти в межах і на підставі закону.

Зокрема, за змістом статті 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування повинні відповідати Конституції та Законам України.

Відповідно до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

З урахуванням наведеного колегія суддів приходить до висновку, що Ковельська міська рада суб'єктивно тлумачить надане їй право щодо розпорядження землями та помилково вважає, що таке право є абсолютним.

Щодо обгрунтування в апеляційній скарзі про відсутність у прокурора права на звернення до суду з даним позовом з посиланням на Розпорядження Кабінету Міністрів України від 30.11.2016 року № 910 слід зазначити наступне.

Відповідно до Положення про Головне управління Держгеокадастру в області, яке затверджене наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України 29.09.2016 року № 333, зареєстроване в Міністерстві юстиції України 25 жовтня 2016 року за № 1391/29521 (далі-Положення), завданням Головного управління є реалізація повноважень Держгеокадастру на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці.

У цьому Положенні викладені повноваження Головного управління Держгеокадастру в області.

Виходячи з приписів частини 4, 6 Положення, Головне управління відповідно до покладених на нього завдань, крім іншого, здійснює державний нагляд у сфері землеустрою (п.24), здійснює державний нагляд (контроль) в агропромисловому комплексі (п.30).

Відповідно до пункту 3 частини 6 Положення посадові особи Головного управління в межах своїх повноважень мають право: звертатися до суду з позовом щодо відшкодування втрат сільськогосподарського і лісогосподарського виробництва, а також повернення самовільно чи тимчасово зайнятих земельних ділянок, строк користування якими закінчився. Тобто, зазначеним нормативно-правовим актом визначено, у яких випадках орган Держгеокадастру самостійно звертається з позовом до суду.

Разом з тим, пунктом 5 частини 6 Положення передбачено право передавати до органів прокуратури, органів досудового розслідування акти перевірок та інші матеріали про діяння, в яких вбачаються ознаки злочину.

Оскільки спірні правовідносини виникли у іншій сфері, ніж агропромисловий комплекс, Положенням не передбачено права органів Держгеокадастру самостійно звертатися з позовом при здійсненні державного нагляду за використанням земель житлової забудови, а тому звернення прокурора з даним позовом є обґрунтованим.

Ті обставини, що реєстрація договору оренди здійснена державним реєстратором, орендарем сплачується орендна плата, не вказують на дійсність договору та правомірність оскаржених рішень, які суперечать вимогам статтей 20, 39, 123,124 ЗК України.

В апеляційній скарзі Ковельська міська рада стверджує про законність прийнятого рішення та договору оренди, безпідставно указують про відсутність підстав брати до уваги генеральний план міста та зазначене у ньому цільове призначення земель міста.

Зокрема, відповідно до пункту 1 статті 17 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» генеральний план населеного пункту є основним видом містобудівної документації на місцевому рівні, призначеної для обґрунтування довгостроковї стратегії планування та забудови території населеного пункту і відповідно до генерального плану спірна земельна ділянка віднесена до земель садибної та житлової забудови, використання якої, відповідно до вимог статті 18 ЗК України можливе лише за цільовим призначенням. Використання її для інших цілей можливе лише після зміни цільового призначення та внесення змін до генерального плану міста. Також положення статті 39 ЗК України передбачають використання земель житлової та громадської забудови відповідно до генерального плану населеного пункту.

Порядок встановлення та зміни цільового призначення земельних ділянок визначений нормами статті 20 Земельного Кодексу і цього порядку Ковельською міською радою додержано не було. Довідка форми 6-м, на яку є посилання в апеляційній скарзі, не відноситься до землевпорядних документів, які визначають цільове призначення земельної ділянки.

Ковельська міська рада безпідставно посилається на порушення прокурором при зверненні до суду статті 1 Першого протоколу Європейської конвенції, оскільки у цій статті йдеться про захист прав на майно, набуте законним шляхом, у даній справі право оренди набуте на підставі незаконних рішень Ковельської міської ради.

Обставини справи «Стретч проти Сполученого Королівства» є відмінними від обставин даної справи та укладеного договору оренди, строк дії якого є недовготривалим, з мінімальною орендною платою, відповідач ОСОБА_3 не подала доказів, що здійснювала будь-які капіталовкладення в орендовану земельну ділянку, тому суд правильно не застосовував указаного рішення Європейського суду.

Доводи про відсутність суспільного інтересу у вилученні земельної ділянки є суб'єктивними, оскільки суспільний інтерес даного позову полягає у тому, що спірна земельна ділянка , як земля житлової та громадської забудови, може бути надана будь якому громадянину України, у тому числі, мешканцю м. Ковеля, для здійснення житлового будівництва, у той час як відповідач використовує її для вирощування городини. Ковельська міська рада не подала доказів того, що на території міста є достатньо земель для забезпечення потреби мешканців міста в отриманні земельних ділянок для житлової чи громадської забудови, що дозволило б зробити висновок, що передача спірної земельної ділянки не порушує прав інших громадян.

Інші доводи апеляційної скарги зводяться до суб'єктивної оцінки відповідачем фактичних обставин справи та відповідних норм чинного законодавства і жодним чином не спростовують правильності висновків суду першої інстанції.

Відповідно до ч.1 ст.375 ЦПК України, апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі наведеного суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстави для його скасування чи зміни відсутні.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 375, 381, 382, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу відповідача Ковельської міської ради залишити без задоволення.

Рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 22 травня 2018 року в даній справі залишити без змін

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий

Судді

Повне судове рішення складено 18 липня 2018 року.