Справа № 339/34/17
Провадження № 22-ц/4808/4/18
Головуючий у 1 інстанції Поляниця М.М.
Суддя-доповідач Пнівчук
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 жовтня 2018 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючої Пнівчук О.В.

суддів: Василишин Л.В., Мелінишин Г.П.

секретаря Возняк В.Д.

з участю: представника прокуратури Івано-Франківської області Фреїшин В.Я.,

представника Державної казначейської служби України Шикеринець Л.М.

позивача ОСОБА_3 та його представника ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги першого заступника прокурора Івано-Франківської області та представника Державної казначейської служби України на рішення Болехівського міського суду від 07 листопада 2017 року, у складі судді Поляниці М.М. по справі за позовом ОСОБА_3 до Державної казначейської служби України, Прокуратури Івано-Франківської області про відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_3 у лютому 2017 року звернувся в суд з позовом до Державної казначейської служби України, Прокуратури Івано-Франківської області про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду.

Позивач свої вимоги мотивував тим, що 22 липня 2011 року старшим слідчим Долинської міжрайонної прокуратури щодо нього та трьох інших працівників Долинського РВ УМВС України в Івано-Франківській області було порушено кримінальну справу за ч.2 ст. 365 КК України.

Вироком Долинського районного суду від 03 червня 2016 року його визнано невинуватим у пред»явленому обвинуваченні та виправдано у зв»язку відсутністю в його діянні складу злочину.

Позивач, як особа, щодо якої постановлено виправдувальний вирок суду, посилаючись на положення п.1 ст. 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» просив стягнути на його користь заподіяну шкоду, зокрема заробіток та інші грошові доходи втрачені внаслідок незаконних дій - мінімальний розмір заробітку за час тривання кримінального провадження - 5 років 2 місяці 7 днів - у сумі 199146,20 грн., оплату навчання у Львівському університеті бізнесу та права у сумі 15000 грн., кошти стягнуті з нього рішенням Болехівського міського суду за позовом Львівського державного університету внутрішніх справ як компенсацію за навчання за рахунок коштів державного бюджету у сумі 14889,59 грн та судовий збір 215 грн.

Позивач просив стягнути понесені ним витрати у зв»язку з розглядом кримінальної справи, а саме витрати по оплаті проїзду захисника з м. Львова до місця судового розгляду у сумі 80 000 грн. та ураховуючи тривалий термін перебування його під слідством та судом - 5 років 2 місяці 7днів заподіяну моральну шкоду у сумі 700 000 грн.

Рішенням Болехівського міського суду від 07 листопада 2017 року позов ОСОБА_3 задоволено частково. Стягнуто з Державного бюджету України шляхом безспірного списання Державною казначейською службою України з відповідного казначейського рахунку на користь ОСОБА_3 на відшкодування матеріальної шкоди 16275 грн. 15 коп., 595 200 грн. моральної шкоди, заподіяної незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду та 3 000 грн. за надання правової допомоги. В решті позовних вимог відмовлено у зв'язку з недоведеністю. Судові витрати віднесено на рахунок держави.

На дане рішення перший заступник прокурора Івано-Франківської області подав апеляційну скаргу, в якій посилається на неповне з»ясування судом обставин які мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права.

Апелянт зазначив, що суд необгрунтовано відмовив у задоволенні клопотання першого заступника прокурора Івано-Франківської області про зупинення провадження в справі у зв»язку з оскарженням у касаційному порядку вироку Долинського районного суду від 03.06.2016 року, яким виправдано ОСОБА_3 за ч.2 ст.365 КК України та ухвали апеляційного суду Івано-Франківської області від 28.09.2016 року по даній справі.

Відповідно до ухвали колегії суддів судової плати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 09.11.2017 року касаційну скаргу прокурора задоволено, ухвалу апеляційного суду від 28.09.2016 року по даній кримінальній справі скасовано, а кримінальну справу направлено на новий судовий розгляд.

Таким чином, поданий ОСОБА_3 позов про відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокурату і суду є передчасним.

Апелянт зазначив також, що жодним нормативно-правовим документом не регулюється питання розрахунку матеріального еквіваленту моральної шкоди, розрахунок моральної шкоди повинен здійснюватись відповідно до положень ч.3 ст.13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, однак судом необгрунтовано втричі завищено розмір моральної шкоди та стягнуто 595200 грн.

Представник Державної казначейської служби України в апеляційній скарзі на рішення суду посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апелянт посилається на те, що судом ухвалено рішення всупереч положень ст. 12 Закону «Про відшкодування шкоди завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» щодо порядку такого відшкодування.

Судом безпідставно завищено розмір морального відшкодування позивачеві.

Розмір відшкодування моральної шкоди визначено виходячи із встановленої мінімальної заробітної плати станом на час ухвалення рішення у розмірі 3 200,00 грн, однак суд не врахував, що відповідно до п.3 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» мінімальна заробітна плата після набрання чинності цим законом (з 1 січня 2017 року) не застосовується як розрахункова величина для посадових окладів, заробітної плати працівників та інших виплат. До внесення змін до законів України щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини вона застосовується у розмірі 1 600,00 грн.

При задоволенні позовних вимог про відшкодування матеріальної шкоди, судом взято до уваги укладені договори на користування транспортними засобами, в той час як крім приватних транспортних засобів можливе використання транспорту автобусного та залізничного сполучення.

Поза увагою суду залишена і та обставина, що позивачем не надано жодного доказу на підтвердження заподіяння йому моральної шкоди. Так, підставами для відшкодування шкоди є незаконні дії, що мають чіткий причинно-наслідковий зв»язок. Однак, жодним рішенням або іншим документом не визначено, що дії органів дізнання та досудового слідства були незаконними. А отже, відсутність прямого причинного зв»язку між шкодою та неправомірними діями, як необхідна умова деліктної відповідальності, виключає можливість такої відповідальності. Відповідно право на відшкодування шкоди відсутнє.

Також, на думку апелянта, місцевим судом безпідставно стягнуто з відповідного казначейського рахунку на користь позивача кошти за надання правової допомоги, оскільки юридична допомога є правом, а не обов»язком для сторони.

Відповідно до ч.2 ст.2 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» компенсація витрат на правову допомогу виплачується за рахунок державного бюджету в межах видатків, передбачених Державній судовій адміністрації України на здійснення правосуддя місцевими загальними та місцевими адміністративними судами.

Посилаючись на зазначені обставини апелянти просили рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення яким відмовити в задоволені позовних вимог ОСОБА_3

Ухвалою апеляційного суду Івано-Франківської області від 11 січня 2018 року у зв»язку із скасуванням 09 листопада 2017 року Вищим спеціалізованим судом України ухвали Апеляційного суду Івано-Франківської області від 28 вересня 2016 року якою залишено без зміни вирок Долинського районного суду від 03 червня 2016 року про визнання ОСОБА_3 невинуватим у пред»явленому обвинуваченні за ч.2 ст. 365 КК України та направленням справи на новий апеляційний розгляд - провадження у даній цивільні справі зупинено до набрання законної сили судовим рішенням у кримінальній справі про обвинувачення ОСОБА_3 за ч.2 ст. 365 КК України.

Ухвалою Апеляційного суду від 12 вересня 2018 року вирок Долинського районного суду від 03 червня 2016 року щодо ОСОБА_3 залишено без зміни.

Провадження по даній цивільній справі ухвалою апеляційного суду від 17 вересня 2018 року поновлено.

Згідно із абзацом третім пункту 3 розділу XII Прикінцеві та Перехідні положення Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та пунктом 8 розділу XIII Перехідних положень Цивільного процесуального Кодексу України в редакції Закону України від 03.10.2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжували здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах.

Відповідно до ч.6 статті 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у частині виконання рішень про утворення судів та п. 3 ч.1 ст. 31 ЦПК України дану справу передано для розгляду до Івано-Франківського апеляційного суду у зв'язку з ліквідацією Апеляційного суду Івано-Франківської області.

У судовому засіданні апеляційного суду представник прокуратури Івано-Франківської області Фреїшин В.Я. та представник Державної казначейської служби України Шикеринець Л.М. підтримали доводи скарг з наведених у них мотивів.

Позивач ОСОБА_3 та його представник ОСОБА_4 вимоги апеляційних скарг заперечили, посилаючись на обґрунтованість висновків суду.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Постановляючи рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив із того, що позивач, як особа стосовно якої постановлено виправдувальний вирок, має право на відшкодування заподіяної шкоди у розмірі та порядку визначеному Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду». Незаконним порушенням 22 липня 2011 року щодо ОСОБА_3 кримінальної справи, застосування запобіжного заходу у вигляді підписки про невиїзд, тривалим досудовим слідством та судовим розглядом порушено його майнові права та спричинено моральну шкоду.

З таким висновком погоджується колегія суддів.

Судом встановлено, що 22 липня 2011 року старшим слідчим Долинської міжрайонної прокуратури, за результатами перевірки заяви ОСОБА_5 порушено кримінальну справу щодо ОСОБА_3 та трьох інших осіб за ознаками злочину, передбаченого ч.2 ст.365 КК України та у цей же день вручено копію зазначеної постанови ОСОБА_3

Вироком Долинського районного суду від 03 червня 2016 року ОСОБА_3 визнано невинуватим у пред»явленому обвинуваченні за ч. 2 ст. 365 КК України та виправдано у зв»язку з відсутністю в його діянні складу злочину.

Ухвалою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 28 вересня 2016 року вказаний вирок залишено без змін.

Встановлено, що станом на час ухвалення рішення судом першої інстанції загальний термін тривання кримінального провадження щодо ОСОБА_3 становив 5 років 2 місяці 7 днів.

Відповідно до статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими способами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Згідно із частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання (частина перша статті 15 ЦК України).

Частиною другою статті 16 ЦК України встановлено способи захисту цивільних прав та інтересів судом, до яких належать й інші способи відшкодування шкоди.

Положеннями частин першої, другої, сьомої статті 1176 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом.

Шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян, підлягає відшкодуванню на підставі Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» (далі Закону).

За змістом положень ст.ст. 1, 3 цього Закону відшкодуванню громадянинові підлягає моральна шкода у випадках незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян.

Шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 2 цього Закону право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає в тому числі і у випадку постановлення виправдувального вироку суду.

Згідно зі статтею 3 Закону у разі незаконного засудження громадянинові відшкодовується: 1) заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій; 2) майно (в тому числі гроші, грошові вклади і відсотки по них, цінні папери та відсотки по них, частка у статутному фонді господарського товариства, учасником якого був громадянин, та прибуток, який він не отримав відповідно до цієї частки, інші цінності), конфісковане або звернене в доход держави судом, вилучене органами досудового розслідування, органами, які здійснюють оперативно-розшукову діяльність, а також майно, на яке накладено арешт; 3) штрафи, стягнуті на виконання вироку суду, судові витрати та інші витрати, сплачені громадянином; 4) суми, сплачені громадянином у зв»язку з поданням йому юридичної допомоги; 5) моральна шкода.

Відшкодування шкоди в таких випадках провадиться за рахунок коштів державного бюджету (стаття 4 Закону).

Розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством.

Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом (стаття 13 Закону).

Колегія суддів погоджується з висновком суду про часткове задоволення позовних вимог позивача про стягнення понесених ним судових витрат при розгляді кримінальної справи.

Відповідно до укладених угод правову допомогу у кримінальній справі ОСОБА_3 надавала адвокат Брич Л.П., за умовами угод позивач зобов»язаний був доставляти адвоката з м. Львів у м. Долину та м. Івано-Франківськ.

З урахуванням представлених позивачем чеків на придбання пального та відповідно до кількості судових засідань у яких брала участь адвокат Брич Л.П. суд правильно стягнув

документально підтверджені витрати у сумі 16275,15 грн.

Посилання представника апелянта Державної казначейської служби України на те, що суд не взяв до уваги що крім приватних транспортних засобів можливе було використання транспорту автобусного та залізничного сполучення не заслуговують на увагу, оскільки відшкодуванню підлягають саме понесені особою та документально підтверджені витрати при розгляді кримінальної справи, а не можливі витрати за умови використання транспорту автобусного та залізничного сполучення.

Суд правильно зазначив, що відшкодування моральної шкоди провадиться в разі коли незаконні дії органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв»язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

Розмір моральної шкоди згідно ч.2 ст. 13 Закону визначається з урахуванням обставин справи в межах встановлених цивільним законодавством, відшкодування моральної шкоди, згідно з ч.3 ст. 3 Закону, провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Суд першої інстанції обґрунтовано зазначив про заподіяння позивачу моральної шкоди та правильно взяв до уваги те, що незаконне кримінальне переслідування викликало у ОСОБА_3 тривалий емоційний стрес, приниження його ділової репутації, відчуття страху за майбутнє, позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення фізичного та психічного стану здоров»я. Тривалий розгляд справи спричинили втрату можливості позивачем отримання засобів для існування, обмежили пересування територією України та унеможливили виїзд за межі України.

Разом з тим, апеляційний суд приходить до висновку, що визначений судом першої інстанції розмір заподіяної позивачу моральної шкоди у сумі 595200 грн. є недоведеним у такому розмірі, а тому рішення суду в цій частині підлягає зміні.

Виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості з урахуванням обставин справи, тяжкості страждань позивача, апеляційний суд приходить до висновку, що розмір завданої моральної шкоди необхідно визначити у розмірі 298720 грн. як такий, що відповідає характеру правопорушення, глибині фізичних та духовних страждань позивача.

При визначенні розміру відшкодування заподіяної моральної шкоди, апеляційний суд виходить із того, що, відшкодування моральної шкоди, згідно ст. 3 Закону, провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування позивача під слідством чи судом, який станом на час розгляду справи судом першої інстанції становив 3200 грн.

Відповідно до положень ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.

У зв»язку із зміною рішення суду першої інстанції в частині стягнення моральної шкоди, апеляційний суд відповідно до положень ч.13 ст. 141 ЦПК України змінює розподіл судових витрат та відповідно до часткового задоволення позовних вимог ОСОБА_3 приходить до висновку про стягнення на його користь понесених судових витрат за надання правової допомоги у даній справі у сумі 1550 грн (тобто пропорційно розміру задоволених позовних вимог).

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381-384, 390 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційні скарги першого заступника прокурора Івано-Франківської області та представника Державної казначейської служби України задовольнити частково.

Рішення Болехівського міського суду від 07 листопада 2017 року в частині стягнення з Державного бюджету України на користь ОСОБА_3 на відшкодування моральної шкоди в сумі 595 200 грн. та витрат за надання правової допомоги у сумі 3000 грн. змінити.

Стягнути з Державного бюджету України шляхом безспірного списання Державною казначейською службою України з відповідного казначейського рахунку на користь ОСОБА_3 на відшкодування моральної шкоди 298 720 (двісті дев»яносто вісім тисяч сімсот двадцять) гривень та 1550 грн. за надання правової допомоги.

В решті рішення суду залишити без зміни.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Повний текст постанови складено 17 жовтня 2018 року.

Головуюча О.В. Пнівчук

Судді: Л.В. Василишин

Г.П. Мелінишин