П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 грудня 2018 року м. Київ

Справа № 761/6128/18

Провадження: № 22-ц/824/3358/2018

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (судді-доповідача) Невідомої Т.О.,

суддів Гаращенка Д.Р., Пікуль А.А.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 17 вересня 2018 року, ухвалене під головуванням судді Осаулова А.А., у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, міністра закордонних справ України Клімкіна Павла Анатолійовича про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,

в с т а н о в и в:

В лютому 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Державної казначейської служби України, міністра закордонних справ України Клімкіна П.А. про відшкодування матеріальної та моральної шкоди. Зазначив, що міністром закордонних справ України Клімкіним П.А. було порушено його конституційні права. Він впродовж двох років з'являвся в прийомні дні до відповідача, проте особистих зустрічей із ним так і не відбулося. Постановами Окружного адміністративного суду міста Києва у справах № 826/2266/16, №826/17920/16 та №826/4703/17, які набрали законної сили, було визнано протиправною бездіяльність міністра закордонних справ України Клімкіна П.А. щодо нездійснення особистого прийому. Трьома ухвалами по справах № 826/2266/16, №826/17920/16 та №826/4703/17 йому було відмовлено в ухваленні додаткового рішення, які б компенсували судові втрати, пов'язані з явкою до суду. Зазначає, що він поніс матеріальні втрати на проїзд до міста Києва, проживання в готелі та користування міським транспортом, а також витрати на поштові відправлення до суду та до відповідача, оплатою виготовлення копії позовних заяв, заперечень до касаційною та апеляційної скарги відповідача. Окрім того, незаконними діями міністра закордонних справ України Клімкіна П.А. йому також завдано моральної шкоди, що полягає у моральних стражданнях та хвилюваннях, у зв'язку з ушкодженням його здоров'ям під час постійних переїздів з одного населеного пункту до іншого протягом двох років та негативних наслідків та проявів відповідача, який упродовж двох років не відновив порушені права позивача. З урахуванням викладеного просив стягнути з Державного бюджету України матеріальну шкоду у розмірі 15 656, 76 грн. та моральну шкоду в розмірі 12 767, 45 грн.

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 17 вересня 2018 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погодившись із таким судовим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив скасувати вказане рішення суду. Вважає, що суд першої інстанції безпідставно відмовив у задоволенні його позову, пославшись на ненадання копій судових рішень, які підтверджують бездіяльність міністра закордонних справ України Клімкіна П.А., при цьому, суд в порушення вимог ст. 10 ЦПК України не роз'яснив учасникам справи їх права та наслідки не вчинення відповідних процесуальних дій, не врахував, що відповідач не спростовував наявність відповідних судових рішень. Також, зазначає, що після ознайомлення з матеріалами справи ним було встановлено, що представником відповідача - Пономаренко А.О. не було надано належних документів на підтвердження своїх повноважень.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 23 жовтня 2018 року було відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1, роз'яснено відповідачам право на подання відзиву на апеляційну скаргу.

30 жовтня 2018 року представник міністра закордонних справ України Клімкіна П.А. - Пономаренко А.О. подала відзив на апеляційну скаргу. Просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду. Зазначила, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження заподіяної майнової та моральної шкоди. Поданими доказами ОСОБА_1 не довів жодної із зазначених у позові обставин, які б давали підстави для покладення відповідальності за заподіяння йому збитків саме на міністра Клімкіна П.А.

Відповідач Державна казначейська служба України отримала ухвалу про відкриття апеляційного провадження 29 жовтня 2018 року, правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалася.

За правилами ч. 1 ст.369 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб розглядається судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, протягом 2015-2016 років ОСОБА_1 здійснив витрати на користування послугами залізничного та міського транспорту, витрати на проживання в готелі в м. Києві та послуг з оплати поштових відправлень.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

Колегія суддів не убачає підстав для скасування вказаного рішення.

Відповідно до ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до ст. 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Відповідно до ст. 1174 цього Кодексу шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом.

Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 10-1 Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року №4, при розгляді справ за позовами про відшкодування моральної шкоди на підставі ст. 56 Конституції України судам слід мати на увазі, то при встановленні факту заподіяння такої шкоди незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, місцевого самоврядування або їх посадових чи службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень вона підлягає відшкодуванню за рахунок держави чи органів місцевою самоврядування. При вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди, заподіяної громадянинові незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, його посадовими або службовими особами, судам слід виходити з того, що зазначений орган маєбути відповідачем у такій справі, якщо це передбачено відповідним законом. Якщо ж відповідним законом чи іншим нормативним актом це не передбачено або в ньому зазначено, що шкода відшкодовується державою (за рахунок держави), то поряд із відповідним державним органом суд має притягнути як відповідача відповідний орган Державного казначейства України.

За змістом зазначених норм відшкодування матеріальної чи моральної шкоди, завданої особам незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, їх посадовими або службовими особами при здійсненні ними своїх повноважень, покладається на державу.

Для застосування такого виду відповідальності, який передбачений вищезазначеними нормами є наявність у діях особи складу цивільного правопорушення, елементами якого є шкода, протиправна поведінка та причинний зв'язок між шкодою та протиправною поведінкою. Відсутність хоча б одного з цих же елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду.

Згідно з вимогами ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 посилався на те, що постановами Окружного адміністративного суду міста Києва у справах № 826/2266/16 від 06 червня 2016 року, №826/17920/16 від 10 травня 2017 року та №826/4703/17 від 31 травня 2017 року було визнано протиправною бездіяльність міністра закордонних справ України Клімкіна П.А. щодо нездійснення його особистого прийому, у зв'язку з чим йому завдано матеріальної та моральної шкоди.

Проте, ОСОБА_1 не надав суду копій вказаних судових рішень про визнання протиправною бездіяльності міністра закордонних справ України Клімкіна П.А., в яких би було встановлено яка саме бездіяльність, за які дні була визнана неправомірною.

В позовній заяві позивач навів розрахунок, в якому він визначив розрахунок витрат на оплату залізничних квитків, виготовлення копій до суду та Міністерства закордонних справ, оплату поштових відправлень, проживання в готелі, користування міським транспортом за період з 07 липня 2015 року по 17 червня 2017 року за конкретні дати. Проте, позивачем не було долучено належних та допустимих доказів на понесення відповідних витрат.

Відшкодування витрат, пов'язаних із зверненням до адміністративного суду з позовами та розглядом судових справ, передбачено КАС України та здійснюється в рамках розгляду відповідних справ.

Також, позивачем не надано доказів завдання йому відповідачем моральної шкоди, причинно-наслідкового зв'язку між завданою шкодою та бездіяльністю відповідача.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов законного та обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, міністра закордонних справ України Клімкіна П.А. про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

Колегія суддів вважає безпідставними посилання ОСОБА_1 на те, що судом порушено вимоги ЦПК України щодо роз'яснень права на подання доказів по справі.

Відповідно до положень ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов'язком суду. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Також, колегія суддів відхиляє посилання ОСОБА_1 на ненадання представником міністра закордонних справ України Клімкіна П.А. належних документів на підтвердження своїх повноважень, як безпідставні.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає залишенню без задоволення, а рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 17 вересня 2018 року - без змін.

Керуючись ст.ст. 369, 374, 375, 382, 384 України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 17 вересня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Головуючий Т.О. Невідома

Судді Д.Р. Гаращенко

А.А. Пікуль