Сквирський районний суд Київської області
Справа № 376/2859/18
Провадження № 2/376/1294/2018
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" грудня 2018 р.

Сквирський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді Віговського С.І.

при секретарі Кропивлянській С.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Сквира за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про стягнення матеріальних збитків та моральної шкоди, заподіяних в результаті дорожньо-транспортної пригоди, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом про стягнення з відповідача матеріальної шкоди в сумі 38 239,09 (тридцять вісім тисяч двісті тридцять дев`ять) грн. 09 коп., моральної шкоди в сумі 2000,00 (дві тисячі) грн. 00 коп., заподіяних останнім в результаті ДТП; судових витрат по справі в сумі 2466,80 (дві тисячі чотириста шістдесят шість) грн. 80 коп.

Свої вимоги у позові позивач мотивував тим, що йому на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_1 належить легковий автомобіль марки BMW модель 5231, легковий седан - В, реєстраційний номер НОМЕР_2 . 02.08.2018 року, відповідач близько 14 год. 22 хв. у м Сквира Київської області по вул. Соборна керував транспортним засобом - автомобілем марки Москвич модель 2141201, реєстраційний номер НОМЕР_3 , вчинив ДТП, а саме: рухаючись заднім ходом не впевнився в безпечності, допустив зіткнення з припаркованим автомобілем позивача марки BMW модель 5231, легковий седан - В, реєстраційний номер НОМЕР_2 , внаслідок чого транспортні засоби сторін по справі отримали механічні пошкодження, чим допустив порушення п. 10.9 ПДР. При розгляді протоколу про адміністративне правопорушення відповідач свою вину у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП визнав. Постановою Сквирського районного суду Київської області у справі про притягнення до адміністративної відповідальності № 376/1883/18 від 30.08.2018 року відповідача також визнано винним у вчиненні зазначеного ДТП внаслідок порушення ним вимог п. 10.9 ПДР і притягнуто до адміністративної відповідальності у виді штрафу в розмірі 340,00 (триста сорок) грн. 00 коп. Зазначена постанова суду від 30.08.2018 року набрала законної сили 09.09.2018 року.

Позивач вважає, що йому завдана майнова шкода згідно з вимогами ст.ст. 22, 1166 і 1187 ЦК України, а саме, неправомірними діями відповідача порушено цивільні права позивача внаслідок зазначеного ДТП. Завдана позивачу майнова шкода складається із матеріального збитку, тобто витрат, які він зазнав у зв`язку із пошкодженням з вини відповідача автомобіля марки BMW модель 5231, легковий седан - В, реєстраційний номер НОМЕР_2 в сумі 30 362,25 (тридцять тисяч триста шістдесят два) грн. 25 коп., а також витрат, які він вимушений був зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки у вигляді вартості відновлювального ремонту без урахування коефіцієнту фізичного зносу), що передбачено п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України, що складають в сумі 71 795,82 (сімдесят одна тисяча сімсот дев`яносто п`ять) грн. 82 коп. Вказане підтверджується висновком судового експерта ФОП ОСОБА_3 № 159 експертного авто-товарознавчого дослідження про визначення матеріального збитку, заподіяного ушкодженням колісно-транспортного засобу BMW модель 5231, реєстраційний номер НОМЕР_2 та ремонтною калькуляцією № j-159 від 03.10.2018 року.

Крім того, позивачем були понесені витрати авто-товарознавчого дослідження визначення матеріального збитку, заподіяного ушкодженням колісно-транспортного засобу BMW модель 5231, реєстраційний номер НОМЕР_2 в сумі 1500,00 (одна тисяча п`ятсот) грн. 00 коп., що підтверджується актом № 159 виконаних робіт від 03.10.2018 року та квитанцією ФОП ОСОБА_3 до прибуткового касового ордера № 10 від 03.10.2018 року.

Також позивач поніс судові витрати по справі, що складаються із судового збору за подання позовної заяви про стягнення моральної коди в сумі 1762,00 (одна тисяча сімсот шістдесят два) грн. 00 коп. та судового збору за подання позовної заяви про стягнення матеріальної шкоди (збитків) в сумі 704,80 (сімсот чотири) грн. 80 коп.

Позивачем у позові визнається, що 09.08.2018 року відповідач частково погасив заборгованість по завданій позивачу внаслідок ДТП матеріальній шкоді (збиткам) в сумі 10 000,00 (десять тисяч) грн. 00 коп., що підтверджується відповідною розпискою від 09.08.2018 року, а страховою компанією відповідача позивачу було відшкодовано оцінену шкоду відповідача, заподіяну відповідачем внаслідок ДТП, в сумі 25 056,73 (двадцять п`ять тисяч п`ятдесят шість) грн. 73 коп., що підтверджується відповідним платіжним документом ПАТ "Державний ощадний банк України".

Позивач вважає, що крім матеріальної шкоди (збитків) йому було завдано ще й моральну (немайнову) шкоду, яка полягає у душевних стражданнях, які він зазнав у зв`язку із пошкодженням його майна відповідачем у відповідності до п. 3 ч. 2 ст. 23 і ч. 1 ст. 1167 ЦК України, яку він оцінює в сумі 2000,00 (дві тисячі) грн. коп.

Зважаючи на те, що у досудовому порядку позивач не домовився з відповідачем щодо сплати залишку заборгованості за шкоду, заподіяну відповідачем внаслідок ДТП, тому позивач змушений звернутися до суду про стягнення заборгованості в судовому порядку.

З урахуванням вищевикладеного позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь матеріальну шкоду (збитки) в сумі 38 239,09 (тридцять вісім тисяч двісті тридцять дев`ять) грн. 09 коп., заподіяних останнім в результаті ДТП;моральну (немайнову) шкоду в сумі 2000,00 (дві тисячі) грн. 00 коп.; судові витрати по справі в сумі в сумі 2466,80 (дві тисячі чотириста шістдесят шість) грн. 80 коп.

Відповідач в судове засідання не з`явився, про місце, дату та час розгляду справи повідомлений належним чином, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, проти позовних вимог заперечив повністю на підставі раніше поданого відзиву на позовну заяву.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про місце, дату та час розгляду справи повідомлено належним чином, однак до суду у письмовій формі від 18.12.2018 року (зареєстровано в АСДС за № 10760/18 від 18.12.2018 року) подано заперечення проти позовних вимог позивача, в яких представник відповідача просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог повністю. Зазначив, що позивачем до суду надано висновок судового експерта ФОП ОСОБА_3 № 159 експертного авто-товарознавчого дослідження про визначення матеріального збитку, заподіяного ушкодженням колісно-транспортного засобу BMW модель 5231, реєстраційний номер НОМЕР_2 , в якому вартість матеріального збитку, нанесеного власнику автомобіля BMW складає 30 362,25 (тридцять тисяч триста шістдесят два) грн. 25 коп. Разом з тим позивач у позові посилається на вартість відновлювального ремонту без урахування коефіцієнту фізичного зносу, що складається в сумі 71 795,82 (сімдесят одна тисяча сімсот дев`яносто п`ять) грн. 82 коп., що на думку представника відповідача не відповідає вимогам ст.ст. 1187, 1188 ЦК України, оскільки цими статтями ЦК України передбачено відшкодування не вартості відновлювального ремонту, а саме шкоди (збитку) завданої джерелом підвищеної небезпеки, суму якої (30362,25 грн.) відповідачем та страховою відповідача відшкодовано позивачу з надлишком (35056,73 грн.).

Судом встановлено, що позивачу ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_1 належить легковий автомобіль марки BMW модель 5231, легковий седан - В, реєстраційний номер НОМЕР_2 .

02.08.2018 року відповідач близько 14 год. 22 хв. у м Сквира Київської області по вул. Соборна керував транспортним засобом - автомобілем марки Москвич модель 2141201, реєстраційний номер НОМЕР_3 , вчинив ДТП, а саме: рухаючись заднім ходом не впевнився в безпечності, допустив зіткнення з припаркованим автомобілем позивача марки BMW модель 5231, легковий седан - В, реєстраційний номер НОМЕР_2 , внаслідок чого транспортні засоби сторін по справі отримали механічні пошкодження, чим допустив порушення п. 10.9 ПДР. При розгляді протоколу про адміністративне правопорушення відповідач свою вину у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП визнав. Постановою Сквирського районного суду Київської області у справі про притягнення до адміністративної відповідальності № 376/1883/18 від 30.08.2018 року відповідача також визнано винним у вчиненні зазначеного ДТП внаслідок порушення ним вимог п. 10.9 ПДР і притягнуто до адміністративної відповідальності у виді штрафу в розмірі 340,00 (триста сорок) грн. 00 коп. Зазначена постанова суду від 30.08.2018 року набрала законної сили 09.09.2018 року.

Неправомірними діями відповідача порушено цивільні права позивача внаслідок зазначеного ДТП. Завдана позивачу майнова шкода складається із матеріального збитку, тобто витрат, які він зазнав у зв`язку із пошкодженням з вини відповідача автомобіля марки BMW модель 5231, легковий седан - В, реєстраційний номер НОМЕР_2 в сумі 30 362,25 (тридцять тисяч триста шістдесят два) грн. 25 коп., а також витрат, які він вимушений був зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки у вигляді вартості відновлювального ремонту), що передбачено п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України, що складають в сумі 71 795,82 (сімдесят одна тисяча сімсот дев`яносто п`ять) грн. 82 коп. Вказане підтверджується висновком судового експерта ФОП ОСОБА_3 № 159 експертного авто-товарознавчого дослідження про визначення матеріального збитку, заподіяного ушкодженням колісно-транспортного засобу BMW модель 5231, реєстраційний номер НОМЕР_2 та ремонтною калькуляцією № j-159 від 03.10.2018 року.

Крім того, позивачем були понесені витрати авто-товарознавчого дослідження визначення матеріального збитку, заподіяного ушкодженням колісно-транспортного засобу BMW модель 5231, реєстраційний номер НОМЕР_2 в сумі 1500,00 (одна тисяча п`ятсот) грн. 00 коп., що підтверджується актом № 159 виконаних робіт від 03.10.2018 року та квитанцією ФОП ОСОБА_3 до прибуткового касового ордера від 03.10.2018 року.

Також позивач поніс судові витрати по справі, що складаються із судового збору за подання позовної заяви про стягнення моральної коди в сумі 1762,00 (одна тисяча сімсот шістдесят два) грн. 00 коп. та судового збору за подання позовної заяви про стягнення матеріальної шкоди (збитків) в сумі 704,80 (сімсот чотири) грн. 80 коп..

Позивачем, у відповідності до ч. 1 ст. 82 ЦПК України, у позові визнається, що 09.08.2018 року відповідач частково погасив заборгованість по завданій позивачу внаслідок ДТП матеріальній шкоді (збиткам) в сумі 10 000,00 (десять тисяч) грн. 00 коп., що підтверджується відповідною розпискою від 09.08.2018 року, а страховою компанією відповідача позивачу було відшкодовано оцінену шкоду відповідача, заподіяну ним внаслідок ДТП, в сумі 25 056,73 (двадцять п`ять тисяч п`ятдесят шість) грн. 73 коп., що підтверджується відповідним платіжним документом ПАТ "Державний ощадний банк України". Також, у відповідності до ч. 1 ст. 82 ЦПК України, проти визнання вказаних обставин позивача представник відповідача у відзиві на позов не заперечував.

У досудовому порядку сторони не домовилися щодо відшкодування відповідачем позивачу залишку заборгованості за шкоду, заподіяну відповідачем внаслідок ДТП в сумі 38 239,09 (тридцять вісім тисяч двісті тридцять дев`ять) грн. 09 коп., що також не заперечується сторонами по справі.

Суд, перевіривши матеріали справи та дослідивши надані сторонами докази, прийшов до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог частково, зважаючи на наступне.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.

Відповідно до вимог п.п. 8, 9 ч. 2 ст. 16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування майнової та моральної шкоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч.ч. 1, 5 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами справи.

За загальним правилом цивільно-правова відповідальність може мати місце за наявності складу правопорушення. Саме склад цивільного правопорушення є юридичним фактом, який породжує правовідносини між правопорушником і потерпілим та створює певні претензії потерпілого та обов`язки порушника відшкодувати шкоду, заподіяну протиправними діями. Сукупність умов, за яких може настати відповідальність у вигляді відшкодування збитків, і називають загальним складом цивільно-правової відповідальності. До таких умов належать: протиправність поведінки боржника (дія або бездіяльність), шкода (збитки), причинний зв`язок між протиправною поведінкою і збитками чи іншими негативними наслідками, що настали для потерпілої сторони, вина боржника. Особливістю цивільно-правової відповідальності є також те, що вона може настати й без вини, якщо це передбачено законом або договором. Це можна пояснити специфікою деяких договорів та особливостями позадоговірних відносин. Так, власник джерела підвищеної небезпеки зобов`язаний відшкодувати шкоду, заподіяну цим джерелом підвищеної небезпеки, якщо не доведе, що шкода виникла внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо - і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Це також узгоджується із правовою позицією викладеної в п. 2 Постанови ПВСУ № 6 шкода, заподіяна особі і майну громадянина, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

У п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" № 6 (зі змінами; далі - Постанова ПВСУ № 6) надано приблизний перелік володільців джерел підвищеної небезпеки, до яких, зокрема, належать юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності тощо).

Пунктом 1.10 Правил дорожнього руху України також передбачено, що власником транспортного засобу визнається фізична або юридична особа, яка володіє майновими правами на транспортний засіб, що підтверджується відповідними документами.

Частиною 5 ст. 1187 ЦК України передбачено, що особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Частиною 6 ст. 82 ЦПК України передбачено, що вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Оскільки ухваленою постановою Сквирського районного суду Київської області у справі про притягнення до адміністративної відповідальності № 376/1883/18 від 30.08.2018 року відповідача визнано винним у вчиненні вищевказаного ДТП внаслідок порушення ним вимог п. 10.9 ПДР, то суд вважає, що обставини встановлені постановою суду та доведені відповідними доказами щодо вчинення ДТП відповідачем та наявності його вини у вчиненні ДТП, обов`язкові для суду, що розглядає вказаний цивільно-правовий спір.

Цивільний позов в частині стягнення матеріальної шкоди суд вважає задовольнити повністю, виходячи з наступних міркувань.

Відповідно до частин першої та другої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

З огляду на зазначені положення статті 509 та з урахуванням приписів статей 11, 22, 23, 599, 1166-1168 ЦК України факт завдання фізичній особі шкоди її майну, якщо ця особа (потерпілий) не перебуває в договірних правовідносинах із особою, яка завдала шкоди, та/або якщо завдання такого роду шкоди не пов`язане з виконанням цими особами обов`язків за договором, породжує виникнення позадоговірного, деліктного зобов`язання. Воно виникає з факту завдання шкоди й припиняється належним виконанням у момент відшкодування потерпілому шкоди в повному обсязі особою, яка завдала шкоду. Сторонами деліктного зобов`язання класично виступають потерпілий (кредитор) і особа, яка завдала шкоди (боржник).

За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України).

Разом із тим правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, - якщо законом передбачено такий обов`язок.

Так, відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України від 1 липня 2004 року № 1961-IV "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (далі - Закон № 1961-IV).

Метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності Закон № 1961-IV (стаття 3) визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону № 1961-IV).

Згідно зі статтею 6 Закону № 1961-IV страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

За змістом Закону № 1961-IV (статті 9, 22-31, 35, 36) настання страхового випадку (скоєння дорожньо-транспортної пригоди) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов`язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинно відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Так, згідно пунктів 9.1, 9.2 ст. 9 Закону № 1961-IV страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. Розмір страхової суми за шкоду, заподіяну майну потерпілих, становить 50 тисяч гривень на одного потерпілого.

При цьому відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону № 1961-IV у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, завдану внаслідок ДТП, зокрема, майну третьої особи.

Як вбачається з матеріалів справи, що не заперечується відповідачем по справі, у відповідності до вимог ст. 7 Закону № 1961-IV страховиком відповідача оцінено розмір завданої внаслідок ДТП відповідачем позивачу шкоди в сумі 25 056,73 (двадцять п`ять тисяч п`ятдесят шість) грн. 73 коп., яку позивач отримав від страховика відповідача, а відтак, у зв`язку з відсутністю у відзиві на позов заперечень представника відповідача щодо суми оціненої та виплаченої позивачу шкоди, суд вважає суму оціненої та виплаченої позивачу шкоди погодженою відповідачем.

Як передбачено статтею 1194 ЦК України, в разі, якщо страхової виплати (страхового відшкодування) недостатньо для повного відшкодування шкоди, завданої особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, ця особа зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

З огляду на вищенаведене, сторонами договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння дорожньо-транспортної пригоди за участю забезпеченого транспортного засобу.

Завдання потерпілому шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди породжує деліктне зобов`язання, в якому праву потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується відповідний обов`язок боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас така дорожньо-транспортна пригода слугує підставою для виникнення договірного зобов`язання згідно з договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника - в договірному зобов`язанні ним є страховик.

Разом із тим, зазначені зобов`язання не виключають одне одного. Деліктне зобов`язання - первісне, основне зобов`язання, в якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди. Натомість страхове відшкодування - виплата, яка здійснюється страховиком відповідно до умов договору, виключно в межах страхової суми та в разі, якщо подія, в результаті якої завдана шкода, буде кваліфікована як страховий випадок. Одержання потерпілим страхового відшкодування за договором не обов`язково припиняє деліктне зобов`язання, оскільки страхового відшкодування може бути недостатньо для повного покриття шкоди, й особа, яка завдала шкоди, залишається зобов`язаною. При цьому, потерпілий стороною договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів не є, але наділяється правами за договором: на його, третьої особи, користь страховик зобов`язаний виконати обов`язок зі здійснення страхового відшкодування.

Особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд (частина перша статті 12 ЦК України). Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї (частина друга статті 14 ЦК України).

Відповідно до статті 511 ЦК України зобов`язання не створює обов`язку для третьої особи. У випадках, встановлених договором, зобов`язання може породжувати для третьої особи права щодо боржника та (або) кредитора.

Згідно з частинами першою та четвертою статті 636 ЦК України договором на користь третьої особи є договір, в якому боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок на користь третьої особи, яка встановлена або не встановлена у договорі. Якщо третя особа відмовилася від права, наданого їй на підставі договору, сторона, яка уклала договір на користь третьої особи, може сама скористатися цим правом, якщо інше не випливає із суті договору.

З огляду на вищенаведене, право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобов`язує одержувати його. При цьому відмова потерпілого від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє його права на відшкодування шкоди в деліктному зобов`язанні.

Таким чином потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов`язань, деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1194 ЦК України підстав.

Потерпілий вправі відмовитися від свого права вимоги до страховика та одержати повне відшкодування шкоди від особи, яка її завдала, в рамках деліктного зобов`язання, не залежно від того, чи застрахована цивільно-правова відповідальність особи, яка завдала шкоди. В такому випадку особа, яка завдала шкоди і цивільно-правова відповідальність якої застрахована, після задоволення вимоги потерпілого не позбавлена права захистити свій майновий інтерес за договором страхування та звернутися до свого страховика за договором із відповідною вимогою про відшкодування коштів, виплачених потерпілому, в розмірах та обсязі згідно з обов`язками страховика як сторони договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України у справі № 6-2808цс15 від 20.01.2016 року.

Зважаючи на те, що страховиком відповідача виплачено позивачу оцінену суму страхового відшкодування (розміру завданої внаслідок ДТП відповідачем позивачу шкоди) в сумі 25 056,73 (двадцять п`ять тисяч п`ятдесят шість) грн. 73 коп., яку позивач отримав від страховика відповідача, що є меншою розміру страхової суми за шкоду, заподіяну майну потерпілих, що становить 50 тисяч гривень на одного потерпілого (п. 9.2 ст. 9 Закону № 1961-IV), однак сума оціненої та виплаченої страховиком відповідача позивачу шкоди погоджена відповідачем, тому суд вважає, що у позивача наявне суб`єктивне право вільно, на власний розсуд обирати спосіб здійснення свого права шляхом, зокрема, звернення вимоги виключно до відповідача, який завдав шкоди, про відшкодування цієї шкоди в недоотриманій сумі - 38 239,09 (тридцять вісім тисяч двісті тридцять дев`ять) грн. 09 коп.; при цьому, на думку суду, позивач вправі відмовитися від свого права вимоги до страховика та одержати відшкодування шкоди в недоотриманій сумі 38 239,09 (тридцять вісім тисяч двісті тридцять дев`ять) грн. 09 коп. від відповідача, який її завдав, в рамках деліктного зобов`язання, не залежно від того, чи застрахована цивільно-правова відповідальність відповідача.

Відповідно до ч. 1 ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Доводи представника відповідача про те, що статтями 1187, 1188 ЦК України передбачено відшкодування не вартості відновлювального ремонту, а саме шкоди (збитку) завданої джерелом підвищеної небезпеки, суму якої (30362,25 грн.) відповідачем та страховою відповідача відшкодовано позивачу з надлишком (35056,73 грн.), суд відхиляє, оскільки згідно п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України збитками, які позивач має право відшкодувати за рахунок відповідача, є витрати, які особа (позивач) мусить зробити для відновлення свого порушеного права, тобто, реальні збитки у вигляді доведеної позивачем вартості відновлювального ремонту в сумі 38 239,09 (тридцять вісім тисяч двісті тридцять дев`ять) грн. 09 коп.

Таким чином суд вважає, що позовні вимоги позивача в частині стягнення з відповідача матеріальної шкоди (збитків), завданих внаслідок ДТП, в недоотриманій сумі - 38 239,09 (тридцять вісім тисяч двісті тридцять дев`ять) грн. 09 коп., ґрунтуються на письмових доказах, доданих позивачем до матеріалів справи та підлягають задоволенню.

Цивільний позов в частині стягнення моральної шкоди на думку суду не підлягає задоволенню, виходячи з наступних міркувань.

Відповідно до ч. 1, п. 3 ч. 2 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (ч. 3 ст. 23 ЦК України).

Відповідно до ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Пунктом 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" № 4 від 31.03.1995 року (далі - Постанова ПВСУ № 4) роз`яснюється, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Пункт 9 Постанова ПВСУ № 4 зазначає, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації (останнє залежить від характеру діяльності потерпілого, посади, часу й зусиль, необхідних для відновлення попереднього стану, наміру, з яким діяв заподіювач шкоди тощо).

Позивачем по справі суду не надано жодного доказу, що свідчить про нанесення йому з боку відповідача моральної шкоди пов`язаної з душевними стражданнями, яких позивач зазнав у зв`язку із знищенням чи пошкодженням його майна - автомобіля марки BMW модель 5231, легковий седан - В, реєстраційний номер НОМЕР_2 .

Таким чином суд дійшов висновку, що заявлені позивачем вимоги про відшкодування моральної шкоди не ґрунтуються на наведених ним доказах, що додані до матеріалів справи та не підлягають задоволенню.

Суд, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, надавши оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги частково, стягнувши з відповідача матеріальну шкоду (збитки), завдану останнім внаслідок ДТП, в недоотриманій сумі - 38 239,09 (тридцять вісім тисяч двісті тридцять дев`ять) грн. 09 коп.

Оскільки рішення ухвалено на користь позивача частково, то вимоги щодо відшкодування судових витрат в частині стягнення з відповідача матеріальної шкоди (збитків), що складаються з судового збору в сумі 704,80 (сімсот чотири) грн. 80 коп. підлягають, згідно п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, задоволенню повністю. В решті позовних вимог суд позивачу відмовляє.

Керуючись ст.ст. 11, 12, 14, 16, 22, 23, 509, 511, 599, 636, 999, 1166, 1167, 1187, 1188, 1194 Цивільного кодексу України, ст.ст. 3, 5, 6, 7, 9, 22, 28, 29, 35, 36 Закону України від 1 липня 2004 року № 1961-IV "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", ст.ст. 4, 5, 11-13, 19, 23, 27, 58, 60, 62, 76-82, 89, 95, 133, 141, 258, 259, 263-265, 268, 273 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальних збитків та моральної шкоди, заподіяних в результаті дорожньо-транспортної пригоди, - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_4 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_5 ) матеріальну шкоду (збитки), завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, в сумі 38 239,09 (тридцять вісім тисяч двісті тридцять дев`ять) грн. 09 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_4 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_5 ) судові витрати, що складаються з судового збору в сумі 704,80 (сімсот чотири) грн. 80 коп.

В решті позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду через Сквирський районний суд шляхом подачі в 30-денний строк з дня його проголошення апеляційної скарги.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: С.І. Віговський