Провадження № 2/520/6047/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.11.2018 року

Київський районний суд м. Одеси у складі головуючого судді Луняченка В.О.,

за участю : секретаря судового засідання Нефедової Г.В.,

розглянувши у спрощеному порядку без виклику сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди , -

ВСТАНОВИВ:

До суду 18.09.2018 року звернувся ОСОБА_1 з позовом про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок ДТП, яке сталось25.08.2018 року з вини ОСОБА_2, у розмірі 10337,80 грн., як різницю між страховим відшкодуванням та розміром реальних збитків.

Від відповідача 05.11.2018 року надійшов відзив, в якому він заперечує проти задоволення позову, вважаючи, що він є неналежним відповідачем, так як у відповідності до вимог законодавства та судової практики Верховного суду, у рамках ліміту страхового відшкодування, визначеного у страховому полісі ( в даному випадку 100 000 грн.) відповідальність за відшкодування матеріальної шкоди завданою особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність несе страхова компанія ПАТ « Страхова група ТАС». Крім того, 27.11.2018 року, від відповідача, до суду надійшло клопотання про приєднання копії заяви про виплату страхового відшкодування від 29.08.2018 року , згідно якої ОСОБА_1 погодився із розміром страхового відшкодування без проведення експертного дослідження.

Ухвалою суду від 27.09.2018 року, у відповідності до вимог ч.5 ст. 279 Цивільного процесуального кодексу ( ЦПК) України, було визначено спрощений порядок розгляду справи без виклику сторін, враховуючи розмір позовних вимог.

Як встановлено судом 25 серпня 2018 року о 16:10 годин на 13-й станції ОСОБА_3 Фонтану у м. Одесі сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортних засобів: автомобіля НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_1 та автомобіля марки Mitsubishi Lancer, р/н ВН8782НЕ, під керуванням ОСОБА_2. Зіткнення сталось з вини відповідача, про що свідчить складене на місці ДТП повідомлення, а також фактичне визнання даного факту у відзиві на позов наданим до суду.

У звязку із тим, що цивільна правова відповідальність ОСОБА_2 була застрахована у Приватному акціонерному товаристві « Страхова група ТАС» з визначенням страхового ліміту за шкоду заподіяну майну у 100 000 грн., про що свідчить наявний у матеріалах справи поліс №АК/9784345 від 26.11.2017 року ( строк дії до 05.12.2018 року), потерпілий звернувся до страхової компанії та отримав відшкодування у розмірі 7406,32 грн., погодившись із сумою відшкодування та не наполягаючи на проведення експертного дослідження пошкодженого майна, що зазначено у написаної їм власноруч заяви від 29.08.2018 року.

В якості підтвердження розміру шкоду заподіяної внаслідок ДТП позивач надав звіт №180831 від 03.09.2018 року, проведений субєктом оціночної діяльності ОСОБА_4, відповідно до якого вартість матеріальної шкоди визначена у розмірі 16544,66 грн.

Правовідносини, яки виникли між сторонами, та повязані із відшкодуванням матеріальної шкоди заподіяної внаслідок дорожньо-транспортною пригодою, врегульовані Цивільним кодексом ( ЦК) України.

Так, згідно положень статей 1166,1187 ЦК України майнова шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки( зокрема транспортним засобом), відшкодовується особою яка не відповідній правовій підставі ( право власності, інше речове право, договір оренди тощо) володіє транспортним засобом, відшкодовується у повному обсязі особою, яка її завдала.

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі ( ч.2 ст. 1192 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів (стаття 1 Закону України «Про страхування»).

За договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (ст. 979 ЦК України).

У постанові ОСОБА_3 Верховного Суду від 04.07.2018 року у справі № 755/18006/15-ц, Верховний Суд відступив від правового висновку зазначеного у постанові Верховного суду України від 23.12.2015 року у справі № 6-2587цс15, та зазначив, що відповідно до статті 3 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоровю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників (п. 36 Постанови) а тому покладання обовязку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (п. 37 Постанови).

Що стосується самого винуватця, то Верховний суд зазначив наступне: «Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобовязана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням)»(п. 71 Постанови).

Таким чином правила регулювання деліктних зобовязань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обовязок.

Так, відповідно до ст.999 ЦК законом може бути встановлений обовязок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоровя, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обовязкове страхування). До відносин, що випливають із обовязкового страхування, застосовуються положення цього кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

До сфери обовязкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним законом «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 1.07.2004 ( закон №1961-IV).

Метою здійснення обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності закон №1961-IV (ст.3) визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоровю та/або майну потерпілих унаслідок ДТП, а також захист майнових інтересів страхувальників. Обєктом обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству, повязані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоровю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (ст.5 закону №1961-IV).

Згідно зі ст.6 закону №1961-IV страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоровю та/або майну потерпілого.

За змістом закону №1961-IV (ст. ст. 9, 2231, 35, 36), настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок ДТП життю, здоровю, майну третьої особи, у тому числі й шкода, повязана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. ОСОБА_2 відшкодування повинне відповідати розміру оціненої шкоди, але, якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

В даному випадку при зверненні потерпілої особи до страховика була узгоджена сума страхового відшкодування у розмірі 7406,32 грн., яка була сплачена у якості відшкодування матеріальної шкоди завданої внаслідок ДТП.

При цьому позивач погоджуючись із сумою відшкодування, яка значно менша ніж розмір страхового ліміту не наполягав і на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна. Дані обставини свідчать про те, що потерпілий ( позивач) вважав, що сума страхового відшкодування відповідає розміру завданої шкоди.

Крім того, судом не може прийматись в якості допустимих доказів наявності та розміру матеріальної шкоди наданий позивачем звіт від 03.09.2018 року.

Обставини справи, які за законом можуть бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування ( ч.2 ст. 78 ЦПК України).

Засобами доказування, у відповідності до вимог ч.2 ст. 76 ЦПК України, визначені: 1) письмові, речові і електронні доказі; 2) висновки експертів; 3) показання свідків.

Висновок експерта це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством ( ч.1 ст. 102 ЦПК України). У висновку експерта, обовязково, повинні бути відомості про попередження експерта про відповідальність за завідомо неправдивий висновок ( ч.7 ст. 102 ЦПК України).

Наданий звіт виконаний не експертом та не відповідає вимогам до експертного висновку, а тому не можу бити прийнятий як допустимий доказ.

Враховуючи вищенаведене суд приходить до висновку, що позивачем не доведено наявність матеріальної шкоди, заподіяної в наслідок ДТП, окрім тої яка була виплачена в якості страхового відшкодування, а тому позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Крім того, у відповідності до положень ст. 141 ЦПК України, у випадку відмови у задоволенні позову не підлягає стягненню з відповідача судові витрати понесені при розгляді справи.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 258,259, 263-265,268,273,354 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 ( паспорт серії КК № 862026, виданий 13.03.2002 року Ізмаільским МВ УМВС України в Одеській області, місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_1, місце реєстрації проживання: ІНФОРМАЦІЯ_2) до ОСОБА_2 ( РНОКПП НОМЕР_2, місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_3) про стягнення матеріальної шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди 25.08.2018 року та судових витрат.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Одеської області шляхом подання до Київського районного суду м. Одеси апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Луняченко В. О.