Справа № 355/593/18 Головуючий у І інстанції Литвиненко О. Л.
Провадження № 22-ц/780/3696/18 Доповідач у 2 інстанції Фінагеєв В. О.
Категорія 49 04.09.2018
ПОСТАНОВА

Іменем України

04 вересня 2018 року м. Київ

Апеляційний суд Київської області

у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Фінагеєва В.О. (суддя-доповідач), Кашперської Т.Ц., Яворського М.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Баришівського районного суду Київської області від 25 червня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини та дружини, з якою проживає дитина, -

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2018 року ОСОБА_5 звернулась до суду з позовом та просила стягнути з ОСОБА_4 аліменти на утримання спільного сина ОСОБА_6, до повноліття дитини, щомісячно в розмірі 1/3 частини його заробітку (доходу) але не менш ніж 50 відсотків мінімального прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі позову до суду; стягнути з ОСОБА_4 аліменти на її утримання, як дружини, в розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу), протягом всього часу проживання з дитиною-інвалідом та опіки над нею, починаючи з дня подачі позову до суду.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, від якого мають дитину - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1. З лютого 2016 року шлюбні стосунки сторін фактично припинилися. Відповідач усунувся від виконання обов'язків батька по наданню матеріального забезпечення та вихованню дитини. Свій заробіток ОСОБА_4 витрачав на особисті потреби. На даний час відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання дитини. Усі витрати, необхідні для лікування, забезпечення нормального побуту дитині, вихованню та розвитку сина, позивач несе сама. Окрім того, ОСОБА_6 є дитиною-інвалідом та потребує постійного амбулаторного лікування та медичного догляду. В подальшому дитині необхідно проведення хірургічної операції. Позивач також вказує, що як дружина ОСОБА_4, має право на утримання з його боку, оскільки їх спільна дитина є інвалідом, проживає з позивачем і перебуває на її повному утриманні та під її опікою. ОСОБА_5 зазначає, що відповідач має освіту кухаря, працює за фахом у різних закладах харчування у м. Києві, а отже, на думку позивача, має можливість сплачувати аліменти на її утримання з сином. Інших дітей у відповідача немає, стягнень за виконавчими документами не проводиться.

Рішенням Баришівського районного суду Київської області від 25 червня 2018 року позов ОСОБА_5 задоволено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати рішення Баришівського районного суду Київської області від 25 червня 2018 року через неповне з'ясування обставин справи, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні, обставинам справи; порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права та ухвалити нове рішення, яким стягнути з відповідача на користь ОСОБА_5 аліменти на утримання малолітньої дитини ОСОБА_6 у розмірі 1/4 частини всіх видів доходів, але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з 01 червня 2018 року і до повноліття дитини, в іншій частині позову відмовити. В обґрунтування доводів апеляційної скарги відповідач зазначає, що визнання ним позову в повному обсязі було наслідком порушення його процесуальних прав і тиском на нього. Суд першої інстанції не роз'яснив відповідачу його права на ознайомлення з позовною заявою та складання відзиву на неї, а також право на відкладення розгляду справи, та скориставшись його необізнаністю в цивільному законодавстві, розглянув справу в цей же день, зазначивши при цьому, що відповідач погоджується з позовом, з яким останній взагалі не був ознайомлений. Суд не взяв до уваги подані відповідачем письмові пояснення, в яких зазначено про те, що ОСОБА_4 не отримував позовну заяву, що унеможливлює підготовку до судового розгляду. Апелянт вказує, що постійно допомагає своєму сину та перераховує аліменти на його утримання. Загальна сума перерахованих коштів з 19 грудня 2016 року по 04 червня 2018 року складає 31 585 грн. 48 коп. Однак, суд взагалі не врахував цю обставину та стягнув з відповідача аліменти на утримання сина починаючи з 25 квітня 2018 року. ОСОБА_4 також зазначає, що може перераховувати не більше 1 500 грн., оскільки не має постійного місця роботи, а його середній заробіток за місяць складає близько 4 000 грн. Стягнення аліментів у розмірі 1/3 частини є необґрунтованим і значно завищеними, оскільки позивач додатково отримує на дитину державну соціальну допомогу у розмірі 70 % прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність. Крім того, позивач не надала до суду відповідних доказів, що їх дитина не може обходитися без постійного стороннього догляду, а медичний висновок від 24 червня 2016 року лише вказує на інвалідність ОСОБА_6. Суд першої інстанції не врахував можливості відповідача також надавати матеріальну допомогу ОСОБА_5. Відповідач вказує, що суд першої інстанції стягнув з нього більше 50% заробітної плати, яка має бути виплачена йому, як працівнику.

В ухвалі про відкриття апеляційного провадження учасникам справи було надано строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу. Однак, відзиви на апеляційну скаргу від учасників справи не надходили.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмово провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищезазначене, розгляд справи здійснюється в порядку письмово провадження без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що з 26 липня 2016 року ОСОБА_4 та ОСОБА_5 перебувають у зареєстрованому шлюбі (а. с. 5).

ОСОБА_4 та ОСОБА_5 є батьками ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 від 11 травня 2018 року (а. с. 6).

З акту обстеження фактичного проживання осіб, складеного депутатом Баришівської селищної ради Мостовою В.С. 21 березня 2018 року вбачається, що дитина постійно проживає з матір'ю ОСОБА_5, та знаходиться на її утриманні (а. с. 7).

Згідно медичного висновку № 15/16 від 24 грудня 2016 року, у ОСОБА_6 наявне захворювання, яке відповідає переліку медичних показань, що дають право на одержання державної соціальної допомоги на дітей інвалідів віком до 18 років (а. с. 8).

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з обов'язку відповідача утримувати свою малолітню дитину до повноліття та дружину протягом всього часу її проживання з дитиною-інвалідом, врахував те, що відповідач є працездатною особою та розмір його щомісячного доходу.

Однак, апеляційний суд не може погодитися з висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно ст. 181 СК України способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Згідно з ч. ч. 1, 5 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Аналіз ст. 183 СК України передбачає, що розмір частки від заробітку, що приходиться на утримання дитини, законом не встановлюється, а визначається судом у кожному конкретному випадку стягнення аліментів, з урахуванням обставин, які передбачені у ст. 182 СК України.

З матеріалів справи вбачається, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, від якого мають дитину. ОСОБА_6 проживає з матір'ю та перебуває на повному її утриманні.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_5 просила стягнути на її користь аліменти у розмірі 1/3 частини заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50% мінімального прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Суд першої інстанції дійшов висновку про стягнення з відповідача аліментів у вищевказаному розмірі, виключно з підстав визнання позову останнім.

Однак, в апеляційній скарзі відповідач заперечує проти розміру аліментів та зазначає, що він погоджується сплачувати аліменти у розмірі 1/4 частини всіх видів доходів, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку.

Положеннями Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» від 17 травня 2017 року, визначено, що аліменти, зокрема, на одну дитину стягуються в наказному провадженні у розмірі 1/4 від щомісячного доходу.

Стягуючи аліменти на утримання дитини у розмірі 1/3 частини заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50% мінімального прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, судом першої інстанції не вірно дана оцінка усім обставинам справи та наданим суду доказам.

Згідно вимог ст. ст. 141, 180, 182 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття та мають рівні права та обов'язки щодо дитини, а при визначенні розміру аліментів має враховуватись стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

ОСОБА_4 є батьком малолітнього ОСОБА_6 та на нього покладено однаковий з позивачем обов'язок щодо утримання і матеріального забезпечення своєї дитини.

Відповідач є працездатним, доказів про наявність в нього вад здоров'я не має, також не має на утриманні непрацездатної дружини, батьків, інших дітей.

Враховуючи зазначене, наявні правові підстави для стягнення з відповідача аліментів на утримання малолітнього сина у розмірі 1/4 частини від усіх видів доходів, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідно віку щомісячно.

В апеляційній скарзі відповідач вказує, що з 19 грудня 2016 року по 04 червня 2018 року, на рахунок позивача перерахував кошти на утримання дитини у загальному розмірі 31 585 грн. 48 коп.

Однак, дана обставина не може бути прийнята судом апеляційної інстанції до уваги, оскільки не є підставою до скасування чи зміни рішення суду.

Щодо вимоги про стягнення аліментів на утримання ОСОБА_5, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 СК України, якщо один із подружжя, в тому числі і працездатний, проживає з дитиною з інвалідністю, яка не може обходитися без постійного стороннього догляду, і опікується нею, він має право на утримання за умови, що другий з подружжя може надавати матеріальну допомогу.

Зі змісту вказаної норми закону вбачається, що право на отримання такої матеріальної допомоги має той з батьків хто опікується дитиною-інвалідом, яка не може обходитися без постійного стороннього догляду.

Стягуючи аліменти на утримання ОСОБА_5 у розмірі 1/4 частини всіх доходів, протягом всього часу її проживання з дитиною-інвалідом, суд виходив із наявності у дружини, з якою проживає дитини-інвалід, права на утримання від чоловіка - батька дитини протягом всього часу проживання матері з дитиною-інвалідом, а також можливості надати таку матеріальну допомогу.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Звертаючись до суду з вказаним позовом, ОСОБА_5 не надала належних та достатніх доказів того, що дитина-інвалід не може обходитися без постійного стороннього догляду, що є обов'язковою умовою при реалізації нею права на утримання у зв'язку з проживанням з нею дитини з інвалідністю.

Долучений до матеріалів справи медичний висновок № 15/16 про дитину-інваліда віком до 18 років лише встановлює, що у малолітнього ОСОБА_6 наявне захворювання, передбачене Переліком медичних показань, що дає право на одержання державної соціальної допомоги на дітей-інвалідів віком до 16 років, затвердженим спільним наказом Міністерства охорони здоров'я України, Міністерства праці та соціальної політики України, Міністерства фінансів України № 454/471/516 від 08 листопада 2001 року.

Однак, даний медичний висновок не вказує на те, що ОСОБА_6, в силу свого захворювання, не може обходитися без постійного стороннього догляду особи, яка опікується ним.

Інших доказів на підтвердження даних обставин матеріали справи не містять, на що обґрунтовано посилається відповідач в апеляційній скарзі.

Таким чином, розглядаючи справу по суті, суд першої інстанції неповно з'ясував обставини, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, що у відповідності до ст. 376 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду першої інстанції з прийняттям постанови про часткове задоволення позову.

Згідно ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки апеляційний суд приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги, а позивач звільнена від сплати судового збору, сплачений відповідачем судовий збір у розмірі 1057 грн. 21 коп. підлягає стягненню з держави на користь останнього.

На підставі викладеного та керуючись ст. 88, 180, 181, 182, 183 СК України, ст. 7, 81, 89, 263, 368, 369, 374, 376, 381, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити.

Рішення Баришівського районного суду Київської області від 25 червня 2018 року скасувати та прийняти постанову.

Позов ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини та дружини, з якою проживає дитина задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4, проживаючого АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, на користь ОСОБА_5, проживаючої АДРЕСА_2, ідентифікаційний код НОМЕР_2, аліменти на утримання ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/4 частки від заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50% відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з 25 квітня 2018 року і до досягнення дитиною повноліття.

У задоволенні інший частини позовних вимог ОСОБА_5 відмовити.

Стягнути з держави на користь ОСОБА_4, проживаючого АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, судовий збір у розмірі 1 057 (одна тисяча п'ятдесят сім) гривень, 21 копійка.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків, визначених частиною 3 статті 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Повне судове рішення складено 04 вересня 2018 року.

Судді : Фінагеєв В.О.

Кашперська Т.Ц.

Яворський М.А.