Провадження номер 2/741/464/18
Єдиний унікальний номер 741/805/18
РІШЕННЯ

іменем України

20 серпня 2018 року м. Носівка

Носівський районний суд Чернігівської області у складі:

головуючого судді Дикого В.М.,

з участю секретаря с/з ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

позивача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Носівського районного суду Чернігівської області цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Носівської обєднаної територіальної громади в особі Носівської міської ради Чернігівської області про визнання права власності на житловий будинок за набувальною давністю,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 подала до Носівського районного суду Чернігівської області позовну заяву до Носівської обєднаної територіальної громади в особі Носівської міської ради Чернігівської області про визнання права власності на житловий будинок за набувальною давністю. Свої вимоги позивач обґрунтовувала тим, що на початку 90-х років із дозволу ОСОБА_4, яка є власником житлового будинку, вона почала використовувати житловий будинок з приналежними до нього будівлями та спорудами, що знаходиться в м. Носівка Чернігівської області по вул. Вокзальній, 53, в якості дачі. Позивач періодично там проживала, здійснювала догляд за будинком, значно поліпшивши його стан, обробляла земельну ділянку, сплачувала комунальні платежі, мала намір придбати вищезазначений житловий будинок, але не придбала у звязку з тим, що ОСОБА_4 померла 19.11.1993 року, оскільки рідних у ОСОБА_4 не було, спадщину ніхто не прийняв. У 2000 році, після виходу на пенсію позивач переїхала в житловий будинок на постійне місце проживання. Понад 10 років позивач постійно проживає у вищезазначеному житловому будинку, займається його утриманням, проводить поточні ремонти, сплачує комунальні платежі, обробляє земельну ділянку. Позивач вважає, що вона відкрито, добросовісно та безперервно володіє житловим будинком, але не маючи зареєстрованого права власності на нього, вона позбавлена можливості зареєструватися в даному будинку та укласти договори з комунальними установами для його обслуговування.

Саме тому, позивач звернулася до суду та просила визнати за нею право власності на житловий будинок з приналежними до нього будівлями та спорудами за набувальною давністю.

У судовому засіданні позивач та представник позивача ОСОБА_2 підтримали позовні вимоги з підстав, викладених у змісті позову, та просили їх задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_5 обєднаної територіальної громади в особі Носівської міської ради Чернігівської області в підготовче судове засідання не зявився. міський голова направив до суду заяву, у якій не заперечував проти задоволення позову та просив справу розглянути за відсутності представника відповідача.

Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Суд розглядає справу за відсутності представника відповідача.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_6 дала показання, що вона була сусідкою нині померлої ОСОБА_4, пояснила, що ОСОБА_3 ще за життя ОСОБА_4 періодично приїзджала та проживала у будинку, допомогала по господарству, здійснювала догляд за будинком, а через деякий час, після смерті ОСОБА_4, переїхала в цей будинок на постійне проживання. Понад 10 років ОСОБА_3 користується цим будинком, веде домашнє господарство, проводить ремонти, обробляє земельну ділянку.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_7 дав показання, що він проживає по сусідству з 2007 року, та підтверджує той факт, що ОСОБА_3 постійно користується будинком, веде домашнє господарство, проводить ремонти, обробляє земельну ділянку.

Вислухавши показання свідків, дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд робить нижченаведений висновок.

У судовому засіданні встановлено, що житловий будинок по вул. Вокзальній, 53 в м. Носівка Чернігівської області належить на праві приватної власності ОСОБА_4, що підтверджується довідкою КП Носівського БТІ(а. с. 6).

19 листопада 1993 року померла ОСОБА_4, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а. с. 7).

Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

За життя ОСОБА_4 заповіту не складала, що підтверджується інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) (а. с. 27). Спадкова справа до майна померлої ОСОБА_4 не заводилася, що підтверджується інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) (а. с. 25).

Із вищевказаного можна зробити висновок, що спадкоємці, які прийняли спадщину після смерті ОСОБА_4, відсутні.

У судовому засіданні встановлено, що позивач після смерті ОСОБА_4, проживає більше 10 років в будинку по вул. Вокзальній, 53, м. Носівка Чернігівської області. Також місце її проживання за цією адресою підтверджується довідкою Носівської міської ради(а. с. 8). Позивач володіє та користується будинком, доглядає в цілому за будинком, господарськими будівлями та спорудами, проводить їх ремонти, обробляє присадибну земельну ділянку. Вищевикладені обставини підтверджуються показаннями свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7О, які були допитані у судовому засіданні.

Відповідно до ст. 41 Конституції України та ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Ст. 319 ЦК України гласить, що власність зобов'язує. Відповідно до ст. 322 ЦК України власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ч. 1 ст. 346 ЦК України визначено перелік підстав припинення права власності, зокрема п. 11 передбачає, що право власності припиняється у разі смерті власника.

Згідно ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Згідно з п. п. 9, 11, 13, 14 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК.

При вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке:

- володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності;

- володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна;

- володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред'явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається.

Виходячи зі змісту статей 335 і 344 ЦК України, взяття безхазяйної нерухомої речі на облік органом, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно, за заявою органу місцевого самоврядування, на території якого вона розміщена, і наступна відмова суду в переданні цієї нерухомої речі у комунальну власність не є необхідною умовою для набуття права власності на цей об'єкт третіми особами за набувальною давністю.

Виходячи зі змісту частини першої статті 344 ЦК України, відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно не є перешкодою для визнання права власності на це майно у зв'язку зі спливом строку набувальної давності, оскільки така державна реєстрація може бути здійснена після визнання права власності за набувальною давністю.

Згідно з п. п. 4, 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України даний кодекс застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності, тобто 1 січня 2004 року. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання ним чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обовязків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Правила ст. 344 ЦК України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності ЦК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Позивачем надано достатньо доказів, які доводять, що вона є добросовісним набувачем майна та доводять факт набуття нею права власності за набувальною давністю, адже в ході судового розгляду встановлено, що позивач відкрито, добросовісно та безперервно користувалася нерухомим майном більше 10 років, і нині живе в спірному будинку, користується ним, робить ремонти, постійно підтримує його в придатному для проживання стані. Крім того, у ході судового розгляду встановлено, що ніхто, крім позивача, не претендує на житловий будинок.

Матеріали цивільної справи підтверджують, що на будинок по вул. Вокзальній, 53 в м. Носівка Чернігівської області виготовлена технічна документація (а. с. 3-5).

Згідно зі звітом про оцінку майна ринкова вартість житлового будинку станом на 26.02.2018 становить 130000 грн. (а. с. 9).

Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Отже, ураховуючи вищевикладені обставини та правові норми, суд робить висновок, що визнання за позивачем права власності на житловий будинок по вул. Вокзальній, 53 у м. Носівка Чернігівської області за набувальною давністю не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, є всі підстави для визнання за позивачем права власності за набувальною давністю, тому позовні вимоги ОСОБА_3 підлягають задоволенню в повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 319, 321, 328, 335, 344 ЦК України, ст. ст. 206, 263-265, 354 ЦПК України, суд

РІШИВ:

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_1, право власності за набувальною давністю на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований в м. Носівка Чернігівської області, вул. Вокзальна, 53, вартістю 130000 грн., який складається з власне житлового будинку «А», прибудови «а», веранди «а-1», сараю «Б;В;Г;б», навісу «Д», вбиральні «У», колодязя «К», воріт № 2, огорожі № 3, загальною площею 50 кв. м житловою площею 22,6 кв. м.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя В.М. Дикий