Справа № 135/1697/18
Провадження № 2/135/468/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.12.2018 року м. Ладижин

Ладижинський міський суд Вінницької області у складі:

головуючого судді Патраманського І.О.,

при секретарі

судового засідання Ступак Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, у спрощеному позовному провадженні, у залі суду, у місті Ладижин Вінницької області, цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Виконавчого комітету Ладижинської міської ради Вінницької області, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про скасування рішення виконавчого комітету Ладижинської ради народних депутатів № 381 від 24.10.1996 року, визнання недійсним свідоцтва № НОМЕР_1 від 10.02.1997 року, виданого Виконавчим комітетом Ладижинської ради народних депутатів "Про право власності на житло", скасування запису в державному реєстрі прав на нерухоме майно, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернувся до суду з цим позовом до Виконавчого комітету Ладижинської міської ради Вінницької області, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, на обґрунтування якого зазначив, що ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_5 та він є власниками квартири АДРЕСА_1. Право власності на дану квартиру набуто ними в 1996 році в порядку передбаченому Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду», що діяв в редакції станом на 1996 рік. Згідно рішення Виконавчого комітету Ладижинської ради народних депутатів № 381 від 24.10.1996 року на підставі поданої заяви на приватизацію передано їм квартиру на праві спільної часткової власності, та видано свідоцтво № НОМЕР_1 від 10.02.1997 року «Про право власності на житло». На підставі вказаного свідоцтва проведено реєстрації права власності на об'єкт нерухомості Комунальним підприємством «Тульчинське міжрайонне бюро технічної інвентаризації», реєстраційний номер № НОМЕР_2. У 1996 році, коли в порядку приватизації його батькам, брату та відповідно йому було передано квартиру, він був неповнолітнім та згоди на участь в приватизації державного житлового фонду не надавав, як йому відомо його мати ОСОБА_6 також не надавала письмової згоди на приватизацію державного житлового фонду в його інтересах, що є порушенням умов приватизації квартир державного житлового фонду. Про те, що він став учасником приватизації в квартирі АДРЕСА_1 йому стало відомо лише в 2018 році, коли його з сім'єю почали виселяти із службової квартири № АДРЕСА_2, оскільки він, згідно відомостей з реєстру прав власності на нерухоме майно, став учасником приватизації державного житлового фонду та забезпечений житом.

У зв'язку з чим просив скасувати рішення Виконавчого комітету Ладижинської Ради народних депутатів № 381 від 24.10.1996 року; визнати недійсним свідоцтво про право власності на житло № НОМЕР_1 від 10.02.1997 року видане Виконавчим комітетом Ладижинської ради народних депутатів; скасувати запис в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно, державному реєстрі іпотек, єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомо мого майна щодо об'єктів нерухомого майна, реєстраційний номер НОМЕР_2 щодо реєстрації права власності на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_4, ОСОБА_2, ОСОБА_6, ОСОБА_5.

Позивач в судове засідання не з'явився, однак подав до суду заяву, у якій просив розгляд справи проводити за його відсутності, позовні вимоги підтримує, просить позов задовольнити.

Представник відповідача - Ладижинської міської ради в судове засідання не з'явився, однак на адресу суду від представника за довіреністю ОСОБА_7 надійшла заява, у якій вона просить суд розгляд справи проводити за відсутності представника ради, у вирішенні справи покладається на розсуд суду.

Відповідачі ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 у судове засідання не з'явилися, проте подали до суду заяви, у яких позовні вимоги визнають та просять розглянути справу за їх відсутності.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню з таких підстав.

За правилами ст.347 ЦК України, особа може відмовитися від права власності на майно, заявивши про це або вчинивши інші дії, які свідчать про її відмову від права власності. У разі відмови від права власності на майно, права на яке не підлягають державній реєстрації, право власності на нього припиняється з моменту вчинення дії, яка свідчить про таку відмову. У разі відмови від права власності на майно, права на яке підлягають державній реєстрації, право власності на нього припиняється з моменту внесення за заявою власника відповідного запису до державного реєстру.

Згідно ст.182 ЦК України, право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Відповідно до ч. ч. 2,5 ст.26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», внесення записів до Державного реєстру прав, змін до них та їх скасування здійснюється на підставі рішення суду. У разі скасування судом документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав до 1 січня 2013 року, або скасування записів про державну реєстрацію прав, інформація про які відсутня в Державному реєстрі прав, запис про державну реєстрацію прав вноситься до Державного реєстру прав та скасовується. Внесення змін до записів Державного реєстру прав, зупинення реєстраційних дій, внесення запису про скасування державної реєстрації прав або скасування рішення державного реєстратора здійснюються у порядку, передбаченому для державної реєстрації прав (крім випадків, коли такі дії здійснюються у порядку, передбаченому статтею 37 цього Закону).

У судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_5 та ОСОБА_2 є власниками квартири АДРЕСА_1. Право власності на дану квартиру набуто ними в 1996 році в порядку передбаченому Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду», що діяв в редакції станом на 1996 рік. Згідно рішення Виконавчого комітету Ладижинської ради народних депутатів № 381 від 24.10.1996 року на підставі поданої заяви на приватизацію передано їм квартиру на праві спільної часткової власності, та видано свідоцтво № НОМЕР_1 від 10.02.1997 року «Про право власності на житло». На підставі вказаного свідоцтва проведено реєстрації права власності на об'єкт нерухомості Комунальним підприємством «Тульчинське міжрайонне бюро технічної інвентаризації», реєстраційний номер № НОМЕР_2. У 1996 році, коли в порядку приватизації його батькам, брату та відповідно йому було передано квартиру, він був неповнолітнім та згоди на участь в приватизації державного житлового фонду не надавав.

Відповідно до частин третьої та четвертої статті 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу.

Частиною 4 статті 206 ЦПК України, передбачено, що у разі визнання відповідачем позову, суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову.

Суд вважає, що у відповідності до ст. 206 ЦПК України позовні вимоги підлягають задоволенню, так як визнання відповідачем позову є безумовним, не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

Не зважаючи на те, що у відповідності до ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, суд вважає за необхідне дослідити докази.

Отже, дані факти підтверджуються сукупністю доказів, що не викликають сумнівів у своїй достовірності та допустимості.

Із рішення виконавчого комітету Ладижинської Ради народних депутатів № 381 від 24.10.1996року, видно, що ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_4 та ОСОБА_2. передано у власність квартиру АДРЕСА_1

Із свідоцтва № НОМЕР_1, виданого 10.02.1997 року Виконавчим комітетом Ладижинської ради народних депутатів Вінницької області видно, що квартира АДРЕСА_1.дійсно належить ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_4 та ОСОБА_2

Із витягу з Реєстру прав власності на нерухоме майно № НОМЕР_3 від 13.09.2007 року, видно, що квартира АДРЕСА_1. дійсно належить ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_4 та ОСОБА_2, частка кожного у праві власності - 1/4.

Із паспорту громадянина України серії НОМЕР_4, виданого Калинівським РС УДМС України у Вінницькій області 02.10.2014 року, видно, що ОСОБА_2 зареєстрований у АДРЕСА_3.

Перевіривши та з'ясувавши всі необхідні обставини справи, приймаючи до уваги визнання позову відповідачами, суд приходить до висновку, що позовна заява ОСОБА_2 підлягає задоволенню.

Ці докази суд приймає до уваги, оскільки вони зібрані із дотриманням вимог законів, не суперечать один одному та ніким не оскаржуються.

З аналізу наведених доказів видно, що ОСОБА_2 24.10.1996 року приватизував 1/4 квартири АДРЕСА_1, про що йому стало відомо лише в 2018 році, адже на той момент він був неповнолітнім та не давав згоди на участь в приватизії житлового фонду. У зв'язку з цим, його почали виселяти з службової квартири, і він вимушений захищати свої житлові права, шляхом визнання недійсним та скасування документів, що стали підставою його участі в приватизації.

Отже, суд дійшов висновку про те, що порушене право ОСОБА_2 підлягає захисту, шляхом скасування рішення Виконавчого комітету Ладижинської ради народних депутатів, визнання недійсним свідоцтва про право власності на житло та скасування відповідного запису.

На підставі ст. ст. 3, 4, 12, 13, 77, 78, 79, 80, 141, 223, 259, 263-265, 352,354-356 ЦПК України, керуючись ст. ст. 182,347 ЦК України, ст.26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», суд -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_2 - задовольнити.

Скасувати рішення Виконавчого комітету Ладижинської Ради народних депутатів № 381 від 24.10.1996 року.

Визнати недійсним свідоцтво про право власності на житло № НОМЕР_1 від 10.02.1997 року видане Виконавчим комітетом Ладижинської ради народних депутатів.

Скасувати запис в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно, державному реєстрі іпотек , єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомо мого майна щодо об'єктів нерухомого майна, реєстраційний номер НОМЕР_2 щодо реєстрації права власності на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_4, ОСОБА_2, ОСОБА_6, ОСОБА_5.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу XIII «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України (в редакції закону №2147-VIII від 3 жовтня 2017 року) апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення виготовлено 29 грудня 2018 року.

Суддя