Сквирський районний суд Київської області
Справа № 376/1369/18
Провадження № 2/376/674/2018
У х в а л а

"29" червня 2018 р. суддя Сквирського районного суду Київської області Клочко В.М., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до Сквирської міської ради Київської області, треті особи: ОСОБА_2, відділ Державного архітектурного будівельного контролю Сквирської міської ради Київської області, про визнання права власності на самочинне будівництво,

встановив:

У червні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою до Сквирської міської ради Київської області, треті особи: ОСОБА_2, відділ Державного архітектурного будівельного контролю Сквирської міської ради Київської області, про визнання права власності на самочинне будівництво.

Згідно ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

За ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Позивач не обґрунтовує свої посилається на положення ст. 376 ЦК України.

Зі змісту Правової позиції, висловленої Верховним Судом України при розгляді справи № 6-1328цс15 вбачається, що згідно із частиною першою статті 376 ЦК України самочинне будівництво визначається через сукупність ознак, що виступають умовами або підставами, за наявності яких об'єкт нерухомості вважається самочинним, а саме, якщо: 1) він збудований або будується на земельній ділянці, що не була відведена в установленому порядку для цієї мети; 2) об'єкт нерухомості збудовано без належного дозволу чи належно затвердженого проекту; 3) обєкт нерухомості збудований з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Отже, наявність хоча б однієї із трьох зазначених у частині першій статті 376 ЦК України ознак свідчить про те, що обєкт нерухомості є самочинним. Водночас згідно із частиною третьою статті 376 ЦК України право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки в установленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно. Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок (частина четверта статті 376 ЦК України). З контексту частин третьої та четвертої статті 376 ЦК України випливає, що частина третя цієї статті застосовується не лише до випадків порушення вимог законодавства щодо цільового призначення земель, а й до випадків, коли такого порушення немає, але особа здійснює будівництво на земельній ділянці, яка їй не належить. Аналіз норм частини третьої статті 376 ЦК України дає підстави для висновку про те, що право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки забудовнику власником та користувачем, якщо такий є та не являється забудовником. Ця умова є єдиною для визнання права власності на самочинно збудований обєкт нерухомості за такою особою на підставі рішення суду. При цьому слід ураховувати положення частини першої статті 376 ЦК України, а саме: наявність в особи, що здійснила будівництво, належного дозволу та належно затвердженого проекту, а також відсутність істотних порушень будівельних норм і правил у збудованому обєкті нерухомості.

Разом з тим, позовна заява не містить викладу обставин (з зазначенням відповідних доказів) стосовно наявності (або ж відсутності) в особи, що здійснила будівництво, належного дозволу та належно затвердженого проекту.

Позивачем не конкретизовані позовні вимоги, а саме: не зазначено, в чому полягає порушення прав позивача.

Відповідно до ч. 3 ст. 376 ЦК України право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно.

Однак позивачем не надано суду документів, які підтверджують, що позивачу надано земельну ділянку у встановленому порядку під уже збудоване нерухоме майно.

Крім того, вказана позовна заява згідно ст. 185 ч.1 ЦПК України не може бути прийнята до розгляду, оскільки не відповідає вимогам ст. 175 ЦПК України: в позовній заяві необхідно зазначити ціну позову, якщо позов підлягає грошовій оцінці; не надано висновку про вартість майна, що дає змогу здійснити нарахування і сплатити обовязкові платежі, які справляються відповідно до законодавства, а саме: сплату судового збору; відсутні відомості про вжиття заходів досудового врегулювання спору, якщо такі проводилися; відсутні відомості про вжиття заходів забезпечення доказів або позову до подання позовної заяви, якщо такі здійснювалися; позивачем не надано підтвердження про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього ж відповідача з тим самим предметом та з тих самих підстав.

Відповідно до ч.4 ст.177 ЦПК України до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

За змістом ст.4 Закону України "Про судовий збір" судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Відповідно до ст.185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом пяти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави несплати судового збору у встановленому законом розмірі, суд в такій ухвалі повинен зазначити точну суму судового збору, яку необхідно сплатити (доплатити).

Керуючись ст.177, 185 ЦПК України,

ухвалив:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Сквирської міської ради Київської області, треті особи: ОСОБА_2, відділ Державного архітектурного будівельного контролю Сквирської міської ради Київської області, про визнання права власності на самочинне будівництво, залишити без руху.

Для усунення вказаних недоліків надати позивачеві строк до пяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Суддя В.М. Клочко