ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2018 року

м. Київ

справа № 761/24380/16-ц

провадження № 61-13627св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - судді Ступак О. В.,

суддів: Карпенко С. О. (судді-доповідача), Кузнєцова В. О., Погрібного С. О., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач -ОСОБА_4,

відповідач - Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк»,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Ярощук Вікторія Юріївна,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», подану в його інтересах представником Чуняк Наталією Михайлівною, на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 3 серпня 2016 року, ухвалене у складі судді Юзькової О. Л., та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 24 листопада 2016 року, постановлену колегією у складі суддів: Кирилюк Г. М., Музичко С. Г., Рейнарт І. М.,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2015 року ОСОБА_4 звернулася з позовом про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Позовні вимоги обґрунтовувала тим, що оспорюваний виконавчий напис № 81, вчинений 16 січня 2015 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ярощук В. Ю., про стягнення з ОСОБА_4 на користь Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» (далі - ПАТ «Дельта Банк») 2 730 236, 82 грн, у тому числі 85 369,27 доларів США заборгованості за тілом кредиту, 5 058,44 доларів США заборгованості за процентами, вчинено з порушенням вимог статті 88 Закону України «Про нотаріат», Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України та Постанови Кабінету Міністрів України № 1172 від 29 червня 1999 року «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів». Нотаріус не вчинив жодних дій для встановлення безспірності заборгованості, матеріали справи не містять первинних документів, за якими має встановлюватись безспірність заборгованості, а також доказів отримання позивачем досудової вимоги про виконання порушеного зобов'язання, а зведений поштовий реєстр поштових відправлень таким доказом не є. Розрахунок заборгованості за кредитним договором здійснений неправильно і є спірним.

Посилаючись на наведене, позивач просила визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис № 81, вчинений 16 січня 2015 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ярощук В. Ю., про стягнення з ОСОБА_4 на користь ПАТ «Дельта Банк» 2 730 236, 82 грн.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 3 серпня 2016 року позов задоволено. Визнано виконавчий напис № 81, вчинений 16 січня 2015 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ярощук В. Ю., таким, що не підлягає виконанню. Стягнено з ПАТ «Дельта Банк» на користь ОСОБА_4 судовий збір у розмірі 243,60 грн.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив із того, що кредитор не надав нотаріусу розрахунку заборгованості у підтвердження її безспірності та первинних документів; наявна в матеріалах справи копія рекомендованого повідомлення про направлення поштового відправлення боржнику не містить інформації щодо змісту повідомлення; докази щодо отримання боржником повідомлення з досудовою вимогою відсутні.

Ухвалою Апеляційного суду міста Києвавід 10 жовтня 2016 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Апеляційний суд в цілому погодився з висновками суду першої інстанції, але зазначив, що посилання в рішенні суду на ненадання нотаріусу первинних документів, які підтверджують видачу кредиту та його часткове погашення, є безпідставними, але порушення порядку повідомлення боржника про наявність заборгованості свідчить про те, що виконавчий напис не є таким, що спрямований на погашення безспірної заборгованості, тобто вказує на існування спору про розмір заборгованості.

У грудні 2016 року ПАТ «Дельта Банк», в інтересах якого діє представникЧуняк Н. М., подало до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу в якій, посилаючись на порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду і передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

У касаційній скарзі посилається на те, що нотаріусу для вчинення виконавчого напису були надані усі необхідні документи, які підтверджують безспірність заборгованості, тому він правомірно з дотриманням вимог чинного законодавства вчинив виконавчий напис і стягнув заборгованість за кредитним договором; боржника про наявність заборгованості повідомлено належним чином.

У відзиві на касаційну скаргу ОСОБА_4 посилається на те, що судові рішення є законними та обґрунтованими.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 січня 2017 року відкрито касаційне провадження за вказаною касаційною скаргою та ухвалою цього ж суду від 20 липня 2017 року справу призначено до судового розгляду.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Вказана справа надійшла до Верховного Суду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону від 3 жовтня 2017 року касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Перевіривши матеріали справи та доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення.

Встановлено, що 28 серпня 2007 року між ОСОБА_4 та АКБ «ТАС-Комерцбанк», який у подальшому змінив назву на Відкрите акціонерне товариство «Сведбанк», укладено кредитний договір № 2608/0807/71-013, на підставі якого ОСОБА_4 наданий кредит у розмірі 130 000 доларів США на строк до 27 серпня 2027 року зі сплатою 12,5% річних.

На забезпечення виконання зобов'язань укладено іпотечний договір, за яким ОСОБА_4 передала в іпотеку квартиру АДРЕСА_1.

Умовами п.12.2 іпотечного договору передбачено, що звернення стягнення на предмет іпотеки відбувається на підставі, зокрема, виконавчого напису нотаріуса.

Також судом встановлено, що за договором купівлі-продажу прав вимоги від 25 травня 2012 року ПАТ «Дельта Банк» набув право вимоги за кредитним договором № 2608/0807/71-013 та іпотечним договором, укладеним з ОСОБА_4

26 листопада 2014 року ОСОБА_4 направлено досудову вимогу

№ 31.4-08/13167/14, в якій вказано про необхідність сплати заборгованості, що утворилась, у розмірі 90 427,71 доларів США. До відома боржника доведено необхідність уточнити розмір заборгованості на день оплати.

У січні 2015 року ПАТ «Дельта Банк» звернувся до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Ярощук В. Ю. із заявою про вчинення виконавчого напису на іпотечному договорі для погашення заборгованості у розмірі 1 365 118,41 грн.

16 січня 2015 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ярощук В. Ю. вчинено виконавчий напис про звернення стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1. За рахунок коштів, отриманих від реалізації предмета іпотеки, запропоновано задовольнити вимоги ПАТ «Дельта Банк» щодо погашення заборгованості за кредитним договором за період з 25 травня 2012 року по 21 листопада 2014 року в розмірі 1 365 118,41 грн, яка складається із 85 369,27 доларів США заборгованості за кредитом, що становить 1 288 754,99 грн; 5 058,44 доларів США заборгованості зі сплати процентів, що становить 76 363,42 грн; витрати, пов'язані із вчиненням виконавчого напису, - 2 500 грн.

Так, згідно зі статтею 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання, іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Відповідно до статті 35 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору, іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

Іпотечний договір, укладений із ОСОБА_4, не містить умов про порядок направлення повідомлень, пов'язаних із виконанням договору. Але пункт 10.6 кредитного договору, виконання якого забезпечено іпотекою, встановлює, що будь-які повідомлення, які сторони направляють одна одній, повинні здійснюватисьу письмовій формі; такі повідомлення вважаються направленими належним чином, якщо вони доставлені адресати посильним, цінним листом, телексом чи телефаксом за адресою, вказаною у розділі 10 договору, або за адресою, повідомленою позичальником відповідно до п.п. 6.1.2 пункту 6.1 кредитного договору.

За вимогами статті 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року.

Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов'язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов'язання боржником.

Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем.

Захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису.

Такий висновок зроблений Верховним Судом України в постанові від 5 липня 2017 року № 6-887цс17.

Відповідач на підтвердження виконання вимог статті 35 Закону України «Про іпотеку» про надіслання боржнику письмової вимоги про усунення порушення надав досудову вимогу № 31.4-08/13167/14, адресовану ОСОБА_4, від 26 листопада 2014 року. Таке відправлення здійснено рекомендованим листом, відомостей про вручення якого боржнику стягувач нотаріусу не надав.

Установивши при розгляді справи, що стягувач не надав нотаріусу доказів направлення іпотекодавцю досудової вимоги з розрахунком заборгованості, яка вручена боржнику за правилами, встановленими умовами договору, суди дійшли правомірного висновку про задоволення позовних вимог.

Оскаржувані судові рішення містять висновки щодо результатів оцінки зібраних у справі доказів, зміст судових рішень відповідає вимогам статей 213-215, 316 ЦПК України у редакції Кодексу, чинній на час розгляду справи в суді першої та апеляційної інстанцій, щодо законності й обґрунтованості.

Докази та обставини, на які посилається заявник у касаційній скарзі, були предметом дослідження судами першої та апеляційної інстанцій та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судами дотримані норми матеріального та процесуального права.

Доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують, на законність рішення не впливають, оскільки стосуються повторної переоцінки доказів, досліджених судами першої та апеляційної інстанцій, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Наявність обставин, за яких відповідно до частини першої статті 411 ЦПК України судове рішення підлягає обов'язковому скасуванню, касаційним судом не встановлено.

Оскільки оскаржувані судові рішення не підлягають скасуванню, перерозподілу судових витрат не здійснюється.

Керуючись статтями 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», подану в його інтересах представником Чуняк Наталією Михайлівною, залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 3 серпня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 24 листопада 2016 року залишити без змін.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийО. В. Ступак
Судді:С. О. Карпенко В. О. Кузнєцов С. О. Погрібний Г. І. Усик