н/п 4-с/490/133/2018
Центральний районний суд м. Миколаєва
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 жовтня 2018 Центральний районний суд м.Миколаєва

в складі: головуючого судді Черенкової Н.П..

за участю секретаря: Янкевич Я.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Кредит Європа лізинг", суб'єкт оскарження головний державний виконавець Центрального відділу державної виконавчої служби міста ОСОБА_1 територіального управління юстиції у Миколаївській області ОСОБА_2, заінтересована особа (боржник) - ОСОБА_3 про скасування постанови головного державного виконавця про повернення виконавчого документа,-

ВСТАНОВИВ:

У травні 2018 року представник ТОВ "Кредит Європа лізинг" звернувся до суду з даною скаргою, в якій просив суд визнати протиправною постанову головного державного виконавця Центрального відділу ДВС міста ОСОБА_1 територіального управління юстиції у Миколаївській області ОСОБА_2 про повернення виконавчого документу стягувану від 19.04.2018 року, скасувати дану постанову, та зобов'язати головного державного виконавця відновити виконавче провадження ВП № 51035302.

В обгрунтування вимог скарги, представник вказав, що при виконанні рішення суду головний державний виконавець не здійснив усіх необхідних дій по вжиттю заходів примусового виконання рішення суду, які передбачені Законом України «Про виконавче провадження» і допустив бездіяльність, яка полягає у неналежному здійсненні заходів з розшуку майна і доходів боржника та неналежному здійсненні заходів примусового стягнення боргу.

Представник стягувача направив до суду клопотання про розгляд справи за його відсутності, просив вимоги скарги задовольнити.

Боржник у судове засідання не з'явилася, про дату, час і місце судового розгляду повідомлений належним чином.

ОСОБА_1 державний виконавець Левицька В.Ю. надала заяву про розгляд скарги у її відсутність, копію матеріалів виконавчого провадження, та заперечення проти задоволення скарги.

Судом постановлено про розгляд скарги у відсутності сторін, що відповідає приписам ст. 450 ЦПК України.

Дослідивши матеріали скарги, суд дійшов висновку, що скаргу слід задовольнити, з наступних підстав.

ТОВ "Кредит Європа лізинг" звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за договором лізингу.

Рішенням Центрального суду м. Миколаєва від 30.08.2013 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішенням колегії суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області від 14.01.2014 року дане рішення суду скасовано, та постановлено про стягнення з ОСОБА_3 на користь ТОВ "Кредит Європа Лізинг" 677 942 грн.11 коп. та 2038,17 грн. судового збору.

28.07.2014 року виданий виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_3 заборгованості направлений стягувачу.

Постановою від 23.02.2016 року відкрито виконавче провадження.

24.11.2016 року ТОВ "Кредит Європа лізинг" звернувся до суду зі скаргою, в якій просив визнати протиправною бездіяльність державного виконавця Центрального районного відділу державної виконавчої служби ОСОБА_5 щодо невинесення постанови про арешт коштів боржника.

Ухвалою суду від 14.03.2017 року скарга задоволена частково: визнано протиправною бездіяльність державного виконавця Центральноо відділу державної виконачої служби міста ОСОБА_1 територіального управління юстиції у Миколаївській області щодо невиконання вимог ч.8ст.48 ЗУ "Про виконавче провадження" в редакції Закону від 05.10.2016 року, у задоволенні інших вимог - відмовлено.

19.04.2018 року головним державним виконавцем Левицькою В.Ю. виконавчий документ про стягнення з боржника ОСОБА_3 повернуто стягувану у зв'язку з відсутністю коштів та майна у боржника.

Між тим, рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 29.03.2018 року задоволено позов ОСОБА_3, та за ним визнано право власності на 1/4 частину квартири в порядку спадкування.

Згідно до інформації єдиного державного реєстру юридичних осіб, громадських організацій та фізичних осіб-підприємців, сільськогосподарське закрите товариство "Агрокорм" не є припиненим, та не виключено із єдиного реєстра.

Згідно відомостей з єдиного державного реєстру юридичних осіб, громадських організацій та фізичних осіб- підприємців, боржник ОСОБА_3 працює на посаді директора в ТОВ «Транспортно-комерційне підприємство "Трансвегас".

Однак, головним виконавцем, попри це, виконавчий лист повернено.

В силу ст. ст. 15, 16 ЦК України, ст.ст. 4,5ЦПК України кожен може звернутися до суду за захистом порушених, невизнаних або оспорюваних прав та свобод у спосіб, передбачений законом.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права , суд розглядає справим відповідно до Конституції України, законів України , міднародних договорів, згода на обовязковістиь яких надана Верховною Радою України, Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобож 1950 року і протоколи до неї, та практику Європейского суду з прав людини як джерело права.

Згідно з ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до статті 451 ЦПК України, за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи. Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби і права чи свободи заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

У рішенні по справі «Горнсбі проти Греції» (Hornsby v. Greece) від 19 березня 1997 року, заява № 18357/91, п. 40 зазначається, що …право на звернення до суду було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов*язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду одній зі сторін. Важко уявити ситуацію, щоб пункт 1 статті 6 докладно описував процедурні гарантії, які надаються сторонам цивільного судового процесу у провадженні, що є справедливим, відкритим і оперативним, і не передбачав би при цьому гарантій виконання судових рішень; тлумачення статті 6 як такої, що стосується виключно права на звернення до суду і проведення судового розгляду, могло б призвести до ситуацій, несумісних із принципом верховенства права, що його Договірні Сторони зобовязалися дотримуватися, коли вони ратифікували Конвенцію. Отже, виконання рішення, винесеного будь-яким судом, має розглядатися як невідємна частина «судового процесу» для цілей статті 6.

Відповідно до положень Європейської Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини (далі Конвенція), право доступу до суду, що гарантується статтею 6§1, передбачає не лише право звернутись до суду за захистом своїх прав, а й право захистити своє право, в першу чергу, виконанням рішення, яке ухвалено на користь особи. Так як у разі невиконання рішення концепція «захисту прав судом» не працює. Суд зазначив, що право за судовий захист, яке гарантується статтею 6§1 може стати недіючим, якщо національне законодавство держави-учасниці Конвенції дозволяє, щоб остаточне обовязкове судове рішення залишалось не виконуваним на шкоду однієї із сторін. Доступ до суду також охоплює можливість виконання судового рішення без необґрунтованих затримок. На виконавчі процедури може впливати складність виконавчих процедур, поведінка особи-стягувача, поведінка компетентних державних органів та обсяг призначеної до стягнення суми (майна).

Євросуд зазначив, що у таких категоріях справ, коли державні органи належним чином сповіщені про наявність судового рішення, вони мають вживати всіх належних заходів для його виконання або направлення до іншого органу для виконання. Сама особа, на користь якої ухвалено рішення, не повинна ще займатись ініціюванням виконавчих процедур.

Також Суд зазначив, що обов'язком держави є нагляд за виконанням рішень проти державних органів (таким виконанням, якого потребує Конвенція без необґрунтованих затримок).Держава не має посилатись на відсутність коштів, коли йде мова про виконання рішення проти державного органу.

Відповідно до п.2 ч. 1 ст. 37 ЗУ Про виконавче провадження виконавчий документ повертається стягувачу, якщо - у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Проте в матеріалах справи відсутні дані щодо вжиття державним виконавцем усіх покладених на нього ст.18 цього Закону обов'язків щодо примусового виконання рішення суду, і чи дійсно вживалися дієві заходи щодо розшуку майна боржника, а саме в порядку, передбаченому ст. 53 вказаного Закону щодо виявлення для можливого подальшого звернення стягнення на майно боржника, що перебуває в інших осіб.

Вказані судом вище обставини свідчать про те, що проведені виконавцем дії не є належними.

Отже, оскаржувана Постанова від 19.04.2018 року підлягає скасуванню, що є підставою для зобов'язання державного виконавця відновити виконавче провадження за вищевказаним виконавчим листом та вжити усіх заходів, передбачених ЗУ «Провиконавче провадження» щодо виконання рішення суду.

На підставі зазначеного, суд дійшов висновку, що скарга підлягає частковому задоволенню.

Керуючись вимогами ст.ст.447-452ЦПК України ,

УХВАЛИВ:

Скаргу - задовольнити частково.

Скасувати Постанову головного державного виконавця Центрального Відділу ДВС м. Миколаєва ГТУЮ у Миколаївській області про повернення виконавчого документа від 19.04.2018 р. ВП № 51035302 та зобов'язати головного державного виконавця продовжити виконавчі дії з примусового виконання виконавчого листа № 1423/15681/2012, виданого Центральним районним судом м. Миколаєва .

Ухвала може бути оскаржена у порядку та строки, передбачені ст.ст. 354-355 ЦПК України.

Суддя : Черенкова Н.П.