Провадження № 2/641/2164/2018 Справа № 641/6126/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 жовтня 2018 року Комінтернівський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді - Григорєва Б.П.,

за участю секретаря судового засідання Ємельяненко А.М.,

представника позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, про стягнення боргу,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5 в якому просив стягнути з відповідача суму боргу за договором позики у розмірі суми еквівалентної десяти тисячам доларів США на день ухвалення рішення по справі за курсом НБУ, три відсотки річних на суму боргу станом на 24.09.2018 року у розмірі 79,54 доларів США у гривневому еквіваленті на день ухвалення рішення, та проценти за користування грошовими коштами станом на 24.09.2018 року у сумі 613,31 доларів США у гривневому еквіваленті на день ухвалення рішення, відшкодувати суму сплаченого судового збору.

З урахуванням уточнених позовних вимог зазначив, що 18 травня 2018 року він надав відповідачу грошові кошти у сумі 10000,00 (десять тисяч) доларів США, які остання зобовязалась повернути 18 червня 2018 року. Наведені обставини підтверджуються розпискою. Натомість відповідачка позику не повернула. В звязку з чим просить стягнути з ОСОБА_4 зазначену суму, три відсотки річних на суму боргу, та проценти за користуванням позикою, відшкодувати судові витрати.

Представник позивача ОСОБА_1 в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити. Пояснила, що наданий суду документ є борговою розпискою і він відповідає вимогам, які предявляються ЦК України до договору позики.

Відповідач у судовому засіданні заперечувала факт отримання грошових коштів від позивача. Зазначила, що хоча й розписку була написано нею власноруч, але документ не був направлений на реальне виконання зобовязання. Цей документ був написаний на прохання позивача. На той час у суді перебувала справа про розірвання шлюбу між нею і ОСОБА_3 і ця розписка була, по-перше, умовою, як він пояснив швидкого розлучення, а по-друге, він під час проживання у її квартирі робив поточний ремонт, та ОСОБА_4 пообіцяла йому повернути частину грошей за ремонт ( значно менша сума). Але така розписка, з його слів, була як гарантія, що він отримає гроші. Зазначила, що ніяких грошових коштів від позивача не отримувала, про це ніяких відомостей у документі немає.

Суд, дослідивши матеріали справи, письмові докази прийшов до наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання виникають на підставах, встановлених ст. 11 цього Кодексу, зокрема договорів та інших правочинів (ч. 2 ст. 509 ЦК України).

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Згідно зі статтею 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

За своїми ознаками договір позики є реальним, оплатним або диспозитивно безоплатним, одностороннім, строковим або безстроковим.

Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

Частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобов'язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов'язання, має містити умови отримання позичальником в борг із зобов'язанням її повернення та дати отримання коштів.

Договір позики вважається укладеним в момент здійснення дій з передачі предмета договору на основі попередньої домовленості (п.2 ч.1 ст.1046 ЦК).

Ця особливість реальних договорів зазначена в частині другій ст.640 ЦК, за якою якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.

У постанові Верховного Суду від 05 вересня 2018 року у справі № 367/7135/16-ц зазначено, що досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суд повинен виявляти їх справжню правову природу, незважаючи на найменування документа, і залежно від установлених результатів зробити відповідні правові висновки щодо дійсної природи існуючих між сторонами правовідносин.

У постанові Верховного Суду від 20 червня 2018 року № 755/9283/15-ц зазначено, що за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

Так з наданої позивачем розписки від 18 травня 2018 року вбачається, що ОСОБА_4 зобовязується повернути суму десять тисяч доларів США ОСОБА_3 до 18 червня 2018 року.

Отже ця розписка не містить в собі відображення факту передачі позивачем грошових коштів відповідачу в борг, не зазначено факту отримання відповідачем грошей в борг від позивача. Одне лише зобовязання повернути позивачу кошти не встановлює що вони виникли у наслідок саме боргових зобовязань.

Зміст підписаної відповідачем розписки не містить зобов'язання, визначеного статтею 1046 ЦК України. Фактичні обставини зазначені у розписці, та юридична природа цього документа не направлена на виникнення правовідносин позики між сторонами. З даної розписки не вбачається факту передачі грошових коштів позивачем у власність відповідача у борг.

Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 3 ЦПК України вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 10 ЦПК України, а також правильно витлумачив ці норми.

Відповідно до положень статей 12 і 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позивачем вимог та зазначених і доведених ним обставин.

Отже, з огляду на зміст розписки від 18.05.2018 року, суд приходить до висновку про відсутність між сторонами будь-яких грошових зобов'язань, які випливають саме із договору позики, інших доказів на підтвердження факту укладання договору позики позивачем не надано та судом не встановлено, а тому правові підстави для стягнення з відповідача на користь позивача суми боргу за розпискою в розмірі десять тисяч доларів США відсутні.

Оскільки судом відмовлено у задоволенні основної вимоги, а вимоги щодо стягнення трьох відсотків річних та процентів за користування позикою є похідними які не можуть існувати окремо від основної вимоги, суд, у задоволенні зазначених вимог відмовляє.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 1046, 1047, ЦК України, ст.ст. 3, 10,12,13,76-78, 141,263,265,268, ЦПК України,

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_4, про стягнення боргу - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення, або в порядку ч.2 ст. 354 ЦПК України.

Відповідно до ст. 355 ЦПК України апеляційна скарга подається безпосереднього до суду апеляційної інстанції.

Відповідно до п. 15.5 Прикінцевих те перехідних положень ЦПК України до приведення Положення про автоматизовану систему документообігу суду у відповідність апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Позивач: ОСОБА_3, 31.10.1987 р.н, РНОКПП: НОМЕР_1, адреса мешкання: АДРЕСА_1

Відповідач: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП:НОМЕР_2, адреса мешкання: м. Харків, проспект Героїв Сталінграда, б. 179, кв. 92

Повний текст рішення складений 24 жовтня 2018 року.

Суддя: ОСОБА_6