Постанова

Іменем України

29 серпня 2018 року

м. Київ

справа №201/614/16-ц

провадження № 61-8257св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Антоненко Н. О. (суддя-доповідач), Журавель В. І., Крата В. І., Курило В. П.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

представник позивача - ОСОБА_5,

відповідач - публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк»

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу представника ОСОБА_4 ОСОБА_5 на рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 06 липня 2016 року в складі колегії суддів: Котушенко С. П., Красвітної Т. П., Романюк М. М.,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2016 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» (далі - ПАТ КБ «Приватбанк») про витребування майна.

В обґрунтування позовних вимог указувала, що 25 квітня 2008 року уклала з ПАТ КБ «Приватбанк» кредитний договір на суму 15 938,51 доларів США зі строком погашення до 24 квітня 2015 року. 23 квітня 2013 року представники банку на підставі заочного рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 12 березня 2013 року вилучили належний їй на праві власності автомобіль марки Opel Astra, номерний знак НОМЕР_1. 11 червня 2013 року в порядку перегляду заочного рішення за заявою відповідача зазначене рішення суду скасовано, і рішенням суду від 14 липня 2014 року відмовлено в задоволенні позову банку до неї про звернення стягнення на автомобіль. Вказувала, що рішенням Київського районного суду м. Донецька від 22 квітня 2014 року визнано недійсним кредитний договір, укладений нею та банком, відповідач автомобіль їй так і не повернув. Посилаючись на викладене, просила витребувати у відповідача належний їй автомобіль.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 16 березня 2016 року позов задоволено. Витребувано з ПАТ КБ «Приватбанк» на користь ОСОБА_4 належний їй на праві власності автомобіль марки Opel Astra, номерний знак НОМЕР_1, 2008 року випуску. Вирішено питання розподілу судових витрат. Задовольняючи позов про витребування від ПАТ КБ «Приватбанк» спірного автомобіля, суд першої інстанції виходив із того, що рішення суду, на підставі якого у позивача було вилучено спірний автомобіль, скасовано, у задоволенні позову банку відмовлено; судом ухвалено рішення про визнання недійсним кредитного договору, на підставі якого було передано у заставу спірний автомобіль, що є підставою для витребування у банка спірного майна.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 06 липня 2016 року рішення суду першої інстанції скасовано, в задоволенні позову відмовлено. Рішення апеляційного суду мотивоване тим, що задовольняючи заяву ОСОБА_4 про скасування заочного рішення, на підставі якого у неї було вилучено спірний автомобіль, та відмовляючи в задоволенні позову банку про звернення стягнення на предмет застави, питання про поворот виконання рішення судом не вирішувалось. Крім того, суд першої інстанції не залучив до участі у справі особу, яка придбала у банка спірний автомобіль на підставі довідки-рахунку.

У липні 2016 року представник ОСОБА_4 ОСОБА_5 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, у якій просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції. Касаційна скарга мотивована тим, що автомобіль вибув з володіння ОСОБА_4 поза її волею, а також що їй не було відомо, що банк продав автомобіль ОСОБА_7

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 вересня 2016 року відкрито касаційне провадження в даній справі.

26 жовтня 2016 року від ПАТ КБ «Приватбанк» до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ надійшли заперечення на касаційну скаргу, які мотивовані тим, що рішення апеляційного суду ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, тому касаційна скарга підлягає відхиленню.

Статтею 388 ЦПК України в редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року (далі - ЦПК України), визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Підпунктом 4 пункту першого Розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України передбачено, щокасаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

07 лютого 2018 року справу передано до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 28 лютого 2018 року справу призначено до судового розгляду.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недоведеність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Суди встановили, що 25 квітня 2008 року сторони уклали кредитно-заставний договір, відповідно до умов якого позивач отримала кредит в сумі 15 938,51 доларів США та передала у заставу автомобіль марки Opel Astra, номерний знак НОМЕР_1.

У зв'язку з неналежним виконанням ОСОБА_4 умов зазначеного договору, банк звернувся до суду з позовом про звернення стягнення на предмет застави.

Заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 12 березня 2013 року в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором звернуто стягнення на предмет застави - автомобіль марки Opel Astra, номерний знак НОМЕР_1.

На підставі цього рішення працівники банку вилучили належний позивачу автомобіль, про що 23 квітня 2013 року склали акт.

Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 11 червня 2013 року заочне рішення від 12 березня 2013 року скасовано. Рішенням цього суду від 14 липня 2014 року в задоволенні позову банку про звернення стягнення на предмет застави відмовлено.

23 квітня 2014 року ОСОБА_7 на підставі довідки-рахунку придбав у банка спірний автомобіль за 60 000 грн.

Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до статей 317, 319 ЦК України власнику належить право розпоряджатися своїм майном за власною волею.

За правилом статті 387 ЦК України власник має право витребувати майно із чужого незаконного володіння.

Частиною першою статті 33 ЦПК України (в редакції, чинній на час розгляду справи) передбачено, що суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред'явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача.

Якщо позивач не заявляє клопотання про заміну неналежного відповідача, суд відмовляє у задоволенні позову.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для вилучення спірного автомобіля у відповідача, оскільки 11 червня 2013 року в порядку перегляду заочного рішення за заявою ОСОБА_4 скасовано рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 12 березня 2013 року, на підставі якого спірний автомобіль у неї було вилучено.

Апеляційний суд, установивши, що спірний автомобіль вибув з володіння банку, який на підставі довідки-рахунку продав його ОСОБА_7, ураховуючи, що в апеляційному порядку не передбачено залучення належного відповідача до участі у справі, дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позову.

Доводи касаційної скарги про те, що позивачу не було відомо про відчуження банком спірного автомобіля, не заслуговують на увагу, оскільки не можуть бути підставою для задоволення позову до неналежного відповідача.

Позивач не позбавлена можливості захистити свої права шляхом пред'явлення в установленому законом порядку позову про витребування спірного майна до належного відповідача.

Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК Українисуд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а рішення апеляційного суду - без змін.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 06 липня 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий М. Є. Червинська

Судді Н. О. Антоненко

В.І. Журавель

В.І. Крат

В.П. Курило