17.10.2018 227/3566/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

17 жовтня 2018 року м. Добропілля

Добропільський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючого судді: Мацишин Л.С.,

за участю

секретаря судового засідання: Верній М.Г.,

позивача: ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Добропілля за правилами спрощеного позовного провадження у порядку заочного розгляду цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа Добропільська міська рада Донецької області, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до Добропільського міськрайонного суду Донецької області з позовною заявою до ОСОБА_2, третя особа - Добропільська міська рада Донецької області, про визнання ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою АДРЕСА_1, та зобовязання органу реєстрації Добропільської міської ради Донецької області зняти відповідача з реєстраційного обліку за вищевказаною адресою.

В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначила, що є власником квартири 68 буд. 3 у м-ні Молодіжний м. Добропілля Донецької області. У даній квартирі зареєстрований син власниці квартири, який не проживає за вказаною адресою вже понад 3 роки, не оплачує комунальних послуг та не бере участі в утриманні квартири. Місцезнаходження відповідача на даний час позивачу не відоме. Вона має намір продати вказану квартиру. Просила задовольнити позов.

Позивач ОСОБА_1 у судовому засіданні позов підтримала та суду пояснила, що відповідач є її сином та на даний час проживає в Польщі, точної адреси проживання їй не відомо. У Польщі він знаходиться на заробітках. У квартирі 68 будинку 3 в м-ні Молодіжний вона проживає разом з чоловіком. Зазначила, що проти заочного розгляду справи не заперечує.

Відповідач в судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Із заявою про розгляд справи у його відсутності та з повідомленням причин неявки до суду не звертався. Відзиву на позовну заяву до суду не надавав.

Представник третьої особи Добропільської міської ради в судове засідання не зявилася, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином.

Згідно ч. ч. 1, 8 ст. 279 ЦПК України, розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у главі 10 ЦПК України. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків.

Відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України, у разі неявки у судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності з повідомленням причин неявки, ненадання відповідачем відзиву на позовну заяву, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Суд, вважає за необхідне проводити заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів.

Дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази, суд дійшов до наступних висновків.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених Кодексом випадках.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Як вбачається з домової книги для реєстрації громадян, які проживають за адресою ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, зареєстрована за даною адресою з 27 лютого 2003 року, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_5, зареєстрований за даною адресою з 01 листопада 2011 року (а.с. 10)

Судом встановлено, що відповідач по справі ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, дійсно доводиться позивачу сином, що підтверджується свідоцтвом про народження серії І-НО № 691373, виданим повторно 07 жовтня 2015 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Олександрівського районного управління юстиції у Донецькій області. (а.с.11)

Згідно акту від 01 серпня 2018 року, складеного комісією ОСББ «Атлант», відповідач ОСОБА_2, за адресою АДРЕСА_2, не проживає з 03 вересня 2014 року (а.с. 9). Зазначено, що відповідач знаходиться у м. Нижній Новгород Російської Федерації.

Судом встановлено, що 23 січня 2003 року позивач одноосібно придбала у власність квартиру 68 будинку 3, розташованого в м-ні Молодіжний м. Добропілля Донецької області, що підтверджується договором купівлі-продажу квартири від 23 січня 2003 року, посвідченим приватним нотаріусом Добропільського міського нотаріального округу Донецької області ОСОБА_3, зареєстрованим в реєстрі за № 335. (а.с.7)

Однак, як вбачається з довідки приватного нотаріуса Добропільського міського нотаріального округу Донецької області ОСОБА_4, внесеної до вищенаведеного договору купівлі-продажу квартири, 1/3 частина квартири 68 в будинку 3 в м-ні Молодіжний м. Добропілля Донецької області, що належала ОСОБА_1, подарована ОСОБА_2 за договором дарування, посвідченим 13 серпня 2010 року та внесеним до реєстру за номером 2816. (а.с.7)

Цей факт також підтверджується відомостями, внесеними до технічного паспорта на квартиру № 68 будинку 3 в м-ні Молодіжний, у якому зазначено, що ОСОБА_1 належить 2/3 ідеальні частки квартири на підставі договору купівлі-продажу квартири від 23 січня 2003 року реєстровий № 335, ОСОБА_2 належить 1/3 ідеальна частка квартири на підставі договору дарування від 13 серпня 2010 року реєстровий № 2816. (а.с.8)

Статтею 717 ЦК України передбачено, що за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність.

Право власності обдаровуваного на дарунок виникає з моменту його прийняття. Прийняття обдаровуваним документів, які посвідчують право власності на річ, інших документів, які посвідчують належність дарувальникові предмета договору, або символів речі (ключів, макетів тощо) є прийняттям дарунка. (ч.1, 4 ст. 722 ЦК України).

Таким чином, судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 є співвласником спірної квартири 68 в будинку 3 в мікрорайоні Молодіжний м. Добропілля Донецької області.

Згідно ч. 1 ст. 355 ЦПК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).

Статтею 317 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Відповідно до ст. 369 ЦК України, співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників.

Частиною 1 ст. 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян.

З 11 вересня 1997 року в Україні набула чинності Європейська конвенція про захист прав людини і основоположних свобод. У ст. 1 першого протоколу до цієї Конвенції, зокрема, записано: «Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права».

Відповідно до статті 9 ЖК УРСР, ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Оскільки статтею 317 ЦК України визначено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном, задоволення вимог позивачки про визнання відповідача ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням, призведуть до порушення норм матеріального права, фактично позбавивши власника права користування належним йому майном.

Що ж стосується посилання позивача на норми ст. 405 ЦК України, то суд вважає, що воно є безпідставним, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Як встановлено з матеріалів справи, позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 є членами сім'ї. А позивач не є одноосібним власником спірної квартири, а є лише співвласником квартира 68 будинку 3 у м-ні Молодіжний м. Добропілля, як і відповідач ОСОБА_2, який наділений тими ж правами власності, що і позивач. Тому відповідач не може бути визнаний таким, що втратив право користування квартирою як член сім'ї власника, оскільки сам є співвласником даної квартири.

Враховуючи вищезазначені норми права, обставини справи, зокрема той факт, що відповідач по справі є співвласником спірної квартири і має на свій розсуд користуватись належним йому на праві власності житлом, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог в частині визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

Враховуючи, що позовна вимога про зняття з реєстраційного обліку відповідача є похідною вимоги про позбавлення права користування житлом, у задоволенні якої відмовлено, тому дана вимога до задоволення не підлягає.

Керуючись ст.ст. 223, 263, 265, 279, 353-355 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1, місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_6) до ОСОБА_2 (місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_6), третя особа Добропільська міська рада Донецької області (, адреса місцезнаходження: Донецька область м. Добропілля, вул. Першотравнева, буд. 83) про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.

Рішення суду може бути оскаржено до Донецького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Добропільський міськрайонний суд Донецької області або безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом 30 днів з дня проголошення рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Головуючий суддя Л.С. Мацишин

17.10.2018