Справа № 311/3864/18
Провадження № 2/311/1424/2018
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

27 грудня 2018 року місто Василівка

Василівський районний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді Задорожка Д.А.

секретаря судового засідання Листопад В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного провадження в місті Василівка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Дніпрорудненської міської ради Василівського району Запорізької області, про усунення порушень права власності не повязаних з позбавленням володіння, визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, суд,

В С Т А Н О В И В:

В позовній заяві ОСОБА_1 вказав, що він має у власності квартиру АДРЕСА_1.

Як членів своєї родини позивач зареєстрував у належній йому квартирі сина - ОСОБА_2, дружину сина - ОСОБА_3 та їх доньку - ОСОБА_4

У 2002 році син позивача з дружиною та донькою виїхали на проживання в Російську Федерацію, але до 2013 року вони регулярно приїздили додому. З 2013 року вони не приїздять додому, їх місце проживання позивачу невідомо. Позивач самостійно утримує зазначену квартиру та оплачує комунальні послуги.

Приблизно в середині червня 2018 року у відділі соціального захисту позивачу було відмолено у прийнятті документів на житлову субсидію у звязку з тим, що його син з дружиною та донькою зареєстровані в ІНФОРМАЦІЯ_1, не мають доходів та проживають за межами України.

Позивач вказує, що він є пенсіонером і проживає на пенсію, інших доходів не має, тому відмова у наданні субсидії для нього є негативними наслідками.

Позивач вказує, що, оскільки відповідачі у квартири не проживають протягом тривалого часу, не сплачують плату за користування жилим приміщенням і комунальні послуги, вони вважаються таким, що втратили право користування нею, а тому просить суд визнати відповідачів ОСОБА_1, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 такими, що втратили право користування вищевказаною квартирою.

В судове засідання позивач та його представник не зявилися, суду надали заяву з проханням розглядати справу за їх відсутності, проти ухвалення заочного рішення не заперечували.

У судове засідання відповідачі ОСОБА_1, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не зявились, про час та місце слухання справи повідомлені своєчасно та належним чином. Відзив на позов не надали.

В судове засідання представник третьої особи Дніпрорудненської міської ради Василівського району Запорізької області не зявився, суду надали заяву про розгляд справи за їх відсутності.

Суд, згідно ст.ст.128, 223, 280 ЦПК України, вважає можливим розглянути справу та ухвалити заочне рішення за відсутності відповідачів на підставі наявних у справі доказів.

Оглянувши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч.1 ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно вимог ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.2 ст.77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно ст.80 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина 1); докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі (частина 5).

Відповідно до ч.1 ст.82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Відповідно до ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ст.. 405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником (частина 1) ; член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом (частина 2).

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_2, що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 27 серпня 1997 року №177 та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 22 жовтня 2018 року №142061765 (а.с.9, 10).

Характеристика квартири АДРЕСА_1 підтверджується технічним паспортом складеним Василівським районним бюро технічної інвентаризації станом на 14 серпня 1997 року (а.с.11-12).

Згідно довідки про склад сімї від 28 вересня 2018 року №7348, виданої виконавчим комітетом Дніпрорудненської міської ради Василівського району Запорізької області, за адресою: квартира АДРЕСА_3 зареєстровані: ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_5 (а.с.13).

З акту перевірки реєстрації та проживання, складеного 28 вересня 2018 року депутатом Дніпрорудненської міської ради Василівського району Запорізької області, встановлено, що відповідачі ОСОБА_1, ОСОБА_3 та ОСОБА_4, зареєстровані, але з 2002 року за адресою: АДРЕСА_4 фактично не проживають (а.с.18).

Відповідно до правового висновку, викладеного в Постанові Верховного Суду України від 16 січня 2012 року у справі 6-57цс11, зазначено, що виходячи з того, що Закон України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, повязані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких повязані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства.

Враховуючи, що відповідачі зареєстровані за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_6, однак фактично там не проживають з 2002 року, тобто понад строк, визначений діючим законодавством, протягом якого особа зберігає право користування житловим приміщенням (один рік), підстав для збереження за відповідачами житлового приміщення судом не встановлено, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню шляхом визнання ОСОБА_1, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 такими, що втратили право користування вказаним житловим приміщенням.

Керуючись ст.ст.12, 77, 80, 263-268,280-282 ЦПК України,

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - Дніпрорудненської міської ради Василівського району Запорізької області, про усунення порушень права власності, не повязаних з позбавленням володіння, визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, задовольнити.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_5, які зареєстровані за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_7 такими, що втратили право користування житловим приміщенням - квартирою 28 в будинку 25 по вулиці Центральній в місті Дніпрорудне Василівського району Запорізької області.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання апеляційної скарги до Запорізької апеляційного суду через Василівський районний суд Запорізької області (згідно п.п.15.5 п.15 Розділу ХІІI Перехідні положення Цивільного процесуального кодексу).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Василівського районного суду

Запорізької області ОСОБА_5