Справа №521/7927/16-ц
Провадження №2/521/959/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2018 року місто Одеса

Малиновський районний суд міста Одеси в складі:

головуючий суддя Плавич І.В.,

секретар судового засідання Коваль Т.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом Кредитної спілки «Істок» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором та зустрічним позовом ОСОБА_1 до Кредитної спілки «Істок» про визнання недійсним кредитного договору, -

ВСТАНОВИВ:

У провадженні вказаного складу суду знаходилася на розгляді цивільна справа за позовом Кредитної спілки «Істок» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором та зустрічним позовом ОСОБА_1 до Кредитної спілки «Істок» про визнання недійсним кредитного договору.

Заочним рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 27 липня 2016 року позовні вимоги Кредитної спілки «Істок» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено у повному обсязі. Зокрема, стягнуто з ОСОБА_1 на користь Кредитної спілки «Істок» заборгованість за кредитним договором №КДК-4327 від 30 травня 2014 року на загальну суму 212 356,66 грн., що складається з заборгованості по кредиту 42 534,27 грн., заборгованості по відсотках 104 127,10 грн., інфляційних нарахувань 65 704,29 грн.

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 13 грудня 2016 року заочне рішення від 27 липня 2016 року скасовано та призначено розгляд справи.

В обґрунтування позову представник сторони позивача вказує, що 30 травня 2014 року між КС «Істок» з однієї сторони, та ОСОБА_1 з іншої сторони, був укладений кредитний договір №КДК-4327, відповідно до умов якого кредитна спілка надає позичальникові кредит у розмірі 60 000,00 гривень зі сплатою відсотків за користування кредитом первісно у розмірі 41% на рік, виходячи із графіку повернення кредиту та сплати відсотків, виходячи з 365 календарних днів у році.

Однак, як зазначає представник кредитної спілки, не зважаючи на взяті на себе зобовязання, ОСОБА_1 в порушення умов укладеного договору суму кредиту не повертає та проценти не сплачує, у звязку з чим представник кредитної спілки, зменшивши позовні вимоги, звернувся з даним позовом до суду, заявляючи вимоги про стягнення з боржника ОСОБА_1 на користь КС «Істок» суми заборгованості за кредитним договором в загальному розмірі 123 495,87 гривень та сплачених судових витрат.

ОСОБА_1 відзиву на позовну заяву КС «Істок» до суду не надав.

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 28 лютого 2017 року прийнято зустрічну позовну заяву ОСОБА_1 до КС «Істок» про визнання недійсним кредитного договору.

В обґрутування зустрічного позову ОСОБА_1 вказує, що кредитний договір №КДК-4327, укладений між сторонами 30 травня 2014 року, не містить у собі необхідні умови для договорів даного типу, що порушує його право як споживача. Також, ОСОБА_1 зазначає, що при видачі кредиту йому не було надано зі сторони кредитної спілки повної, обєктивної та достовірної інформації щодо реальної відсоткової ставки. Крім того, ОСОБА_1 звертає увагу, що він є військовослужбовцем, який проходить військову службу. У звязку із викладеним, ОСОБА_1 просив суд визнати кредитний договір «КДК-4327 від 30 травня 2014 року недійсним, визнати право позивача на користування пільгами та стягнути з КС «Істок» судові витрати.

Від представника КС «Істок» відзиву на зустрічну позовну заяву ОСОБА_1 не надходило.

Представник КС «Істок» у відкрите судове засідання не зявилася, але від особи надійшла заява про підтримання позову КС «Істок» у повному обсязі, сторона заперечувала проти зустрічного позову ОСОБА_1 та просила розглядати справу за відсутності сторони в порядку ст. 211 ч.3 ЦПК України.

ОСОБА_1 у відкрите судове засідання не зявився, повідомлявся судом про розгляд даної цивільної справи належним чином, причини неявки суду не відомі. У матеріалах справи знаходиться заява представника ОСОБА_1 від 15 лютого 2018 року про підтримання зустрічного позову та про розгляд справи за відсутності сторони у порядку ст. 211 ч. 3 ЦПК України.

Вивчивши наявні матеріали справи у їх сукупності, прийнявши до уваги пояснення сторін за суттю спору і підставами звернення до суду, надавши належну юридичну оцінку правовідносинам, що виникли між сторонами по справі, суд доходить висновку, що заявлені позовні вимоги КС «Істок» підлягають задоволенню, а заявлені зустрічні позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають залишенню без задоволення, виходячи з наступного.

Під час розгляду справи судом було встановлено, що 30 травня 2014 року між КС «Істок» з однієї сторони, та ОСОБА_1 з іншої сторони, був укладений кредитний договір №КД-4327, відповідно до умов якого кредитна спілка надає позичальникові кредит у розмірі 60 000,00 гривень зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 41% на рік, виходячи із графіку повернення кредиту та сплати відсотків, виходячи з 365 календарних днів у році.

Відповідно до додаткового договору №1 до кредитного договору №КД-4327 від 30 травня 2014 року, укладеного між сторонами 30 січня 2015 року, у звязку із порушенням позичальником графіку повернення кредиту та сплати відсотків відсоткова ставка збільшилась до 164% річних.

Відповідно до п. 3.1 укладеного між сторонами кредитного договору нарахування відсотків здійснюється щомісячно до дня повного погашення кредиту.

Проте, як свідчить представник кредитної спілки, в порушення вимог кредитного договору, відповідач ОСОБА_1 умови договору не виконує, кредит не повертає, проценти не сплачує.

Надаючи виниклим між сторонами по справі належну правову оцінку, суд зазначає, що згідно ст. 509 ч.ч.1,2 ЦК України, за якою зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. При цьому, зобовязання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно із ст. 11 ч.1, ч.2 п.1 ЦК України, цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обовязки. Підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори та інші правочини.

Як встановлює ст. 626 ч.1 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Щодо ст. 629 ЦК України, договір є обовязковим для виконання сторонами.

У силу ст. 1054 ч.ч.1,2 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно ст. 1055 ч.ч.1,2 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі.

Відповідно до положень ст. 1054 ч.2 ЦК України, судом звернуто увагу на наступне. Згідно ст. 1046 ч.1 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

З урахуванням даних норм закону та на підставі встановлених фактів по справі суд дійшов висновку, що між сторонами виникли кредитні правовідносини. Однак, відповідач ОСОБА_1 не виконує відповідного грошового зобовязання.

Згідно положень ст. 1049 ч.ч.1,3 ЦК України, позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Як вказує ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із ст. 530 ч.1 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобовязання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

У силу ст. 536 ч.ч.1,2 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобовязаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Згідно ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобовязання внаслідок односторонньої відмови від зобовязання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобовязання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

Як наводить ст. 612 ч.1 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. А відповідно до ст. 614 ч.1 ЦК України, особа, яка порушила зобовязання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом.

На підставі викладеного, суд приходить до обґрунтованого висновку, що позичальник ОСОБА_1 прострочив виконання зобовязання з повернення суми кредиту та процентів за правочином.

Згідно із ст. 625 ч.ч.1,2 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Як наводить ст. 534 ч.1 ЦК України, у разі недостатності суми проведеного платежу для виконання грошового зобовязання у повному обсязі ця сума погашає вимоги кредитора у такій черговості, якщо інше не встановлено договором: 1) у першу чергу відшкодовуються витрати кредитора, повязані з одержанням виконання; 2) у другу чергу сплачуються проценти і неустойка; 3) у третю чергу сплачується основна сума боргу.

Заявляючи та обґрунтовуючи позовні вимоги, сторона позивача виходить з розрахунку заборгованості по кредитному договору станом на 28 лютого 2017 року, за яким загальна сума боргу ОСОБА_1 становить 123 495,87 гривень, яка складається з наступного: 42 534,27 гривень заборгованість за кредитом; 33 722,90 гривень заборгованість по відсотках; 42 475,24 інфляційні нарахування; а також 3% річних 4 763,46 гривень.

Представник кредитної спілки у своїй позовній заяві вбачає обґрунтованим стягнути із ОСОБА_1 на користь кредитної спілки заборгованість у загальному розмірі 123 495,87 гривень.

Проте, ОСОБА_1 заперечував проти задоволення позову КС «Істок», посилаючись на те, що він є військовослужбовцем, який відповідно до п. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» має право на користування пільгами.

Дійсно, як вбачається із п. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» військовослужбовцям з початку і до закінчення особливого періоду, а резервістам та військовозобовязаним - з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду штрафні санкції, пеня за невиконання зобовязань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються.

Проте, відповідно до листа Національного банку України «Щодо переліку документів, які підтверджують призив під час мобілізації та проходження військової служби, що надаються позичальником банкам з метою звільнення від нарахувань штрафів, пені та процентів за користування кредитами» №18-112/48620 від 02 вересня 2014 року для звільнення від нарахувань штрафів, пені та відсотків за користування кредитом позичальником надаються документи, визначені Головним Управлінням оборонного та мобілізаційного планування Генерального штабу Збройних сил України.

Проте, ОСОБА_1 не надав доказів на підтвердження того, що він надав на момент укладення кредитного договору КС «Істок» документів, що підтверджують його право на отримання відповідних пільг.

Також ОСОБА_1, заперечуючи проти заявленої суми до стягнення, вказував на те, що він є учасником АТО. Але не надав документів, що підтверджує даний факт.

Також відповідно до п. 3 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення оборонно-мобілізаційних питань під час проведення мобілізації» від 20 травня 2014 року поширено дію пункту 3, підпункту 3 пункту 4, пункту 9 розділу І цього Закону на військовослужбовців з початку і до закінчення особливого періоду, а на резервістів та військовозобовязаних - з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду, на час проходження військової служби.

Слід зазначити, що проценти, нараховані за користування кредитом, не є відповідальністю, а платою за користування кредитом, а інфляційні витрати відшкодуванням матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів, які входять до складу грошових зобовязань, а тому зворотна дія вищевказаного закону не може бути застосована до правовідносин щодо нарахування процентів та інфляційних витрат.

Судом також встановлено, що при укладенні кредитного договору сторонами було визначено усі істотні умови договору з урахуванням Закону України «Про захист прав споживачів».

У матеріалах справи знаходиться висновок економічного дослідження №ED-1705-5-747.17 від 29 травня 2017 року, складений ТОВ «Судова незалежна експертиза», відповідно до якого, зокрема, кредитний договір №КДК-4327 від 30 травня 2014 року не містить необхідних умов для даного типу договору, у кредитному договорі не дотримано вимог Закону України «Про захист прав споживачів», проте, яких саме не вказано, не підтверджується обґрунтованість визначеного у розрахунку платежів розміру щомісячного внеску згідно базових умов кредитного договору, розмір щомісячного платежу не відповідає щомісячній ставці, визначеної договором 41%.

Як згадувалось раніше, відповідно до додаткового договору №1 до кредитного договору №КД-4327 від 30 травня 2014 року, укладеного між сторонами 30 січня 2015 року, у звязку із порушенням позичальником графіку повернення кредиту та сплати відсотків відсоткова ставка збільшилась до 164% річних.

Висновок економічного дослідження, згаданого раніше, суд вбачає таким, що викликає обґрунтований сумнів, адже суперечить матеріалам справи.

Тобто, зважаючи на таку регламентацію виниклих між сторонами по справі правовідносин й виходячи із умов кредитного договору, суд дійшов наступного висновку.

З приведеного вище аналізу досліджених судом відомостей сукупно випливає, що існує законне підґрунтя для задоволення позовних вимог КС «Істок» та відмови у задоволенні вимог ОСОБА_1 та за даним спором стягненню з ОСОБА_1 підлягає грошова сума у загальному розмірі 123 495,87 гривень.

Відповідно до ст. 141 ч.1 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином, суд вважає обґрунтованим стягнути з ОСОБА_1 на користь КС «Істок» понесені судові витрати, а саме: частину суми оплаченого судового збору у розмірі 1 852,44 гривень.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 12, 13, 19, 76, 81, 133, 141, 258, 259, 263, 264, 265, 268, п.п. 8, 15.5 розділу ХІІІ ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги Кредитної спілки «Істок» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Кредитної спілки «Істок» суму заборгованості за кредитним договором КДК 4327 від 30 травня 2014 року з урахуванням процентів та інфляційних нарахувань у загальному розмірі 123 495,87 гривень.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Кредитної спілки «Істок» суму оплаченого судового збору у розмірі 1 852,44 гривень.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до Кредитної спілки «Істок» про визнання недійсним кредитного договору відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду Одеської області через Малиновський районний суд м. Одеси протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повні відомості про сторін згідно із статтею 265 ч.5 п.4:

КС «Істок» місцезнаходження: 65049, м. Одеса, Адміральський пр.-т, 7, оф. 2, .

ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1, місце реєстрації: 65120,

м. Одеса, Магістральна, 37, РНОКПП НОМЕР_1.

Суддя: ОСОБА_2