КОРАБЕЛЬНИЙ РАЙОННИЙ СУД М.МИКОЛАЄВА
Справа № 488/2737/18
Провадження № 2/488/1486/18 р.
03.12.2018 року м. Миколаїв
Корабельний районний суд м. Миколаєва
у складі: головуючої по справі судді - Чернявської Я.А.,
при секретарі судового засідання - Кулаві А.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі засідань суду цивільну справу за правилами спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_3, яка діє в інтересах своєї неповнолітньої доньки ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,-
25.06.2018 року позивач ОСОБА_2 звернувся до Корабельного районного суду міста Миколаєва з позовною заявою до ОСОБА_3, яка діє в своїх та в інтересах неповнолітньої ОСОБА_4 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням - житловим будинком АДРЕСА_1
В обґрунтування позову позивач зазначив, що йому ОСОБА_2 на праві приватної власності належить житловий будинок АДРЕСА_1
В належному позивачу житловому приміщенні зареєстровані, але, понад один рік не проживають колишня дружина позивача, відповідач - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та її неповнолітня донька - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2.
Відповідач з дитиною, понад один рік не проживають у спірному житловому приміщенні, а саме з 2016 року. Відповідач не сплачує комунальні послуги, не підтримує приміщення у належному стані, перешкод для проживання відповідача та дитини, позивач не створює, остання за власним бажанням та з власної волі не проживає за місцем своєї реєстрації. Особистих речей відповідача та дитини в житловому приміщенні немає.
Посилаючись на викладене, позивач просить визнати відповідача та дитину такими, що втратили право користування зазначеним житловим приміщенням.
В судове засідання сторони не з"явились, були повідомлені про час та місце розгляду справи у порядку встановленому ст.ст. 128, 130 ЦПК України.
Позивач, надав до суду заяву про слухання справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив позов задовольнити. Проти заочного розгляду справи не заперечував.
Відповідач, яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої дитини, повідомлена своєчасно та належним чином, в судове засідання не з"явилася, про причини неявки суд не повідомила. Заяву із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження не подала. Також не скористалася своїм правом надіслати не пізніше 15 днів з дня отримання копії ухвали про відкриття провадження, відзив на позовну заяву і всі письмові та електроні докази (які можливо доставити до суду), висновки експертів і заяви свідків, що підтверджують заперечення проти позову, тому з урахуванням ч. 8 ст. 178 ЦПК України, суд вирішує справу за наявними матеріалами в справі.
Поштова кореспонденція (ухвала суду про відкриття провадження у справі разом з позовною заявою) направлялась відповідачу за адресою його реєстрації, проте була повернута до суду з відміткою пошти "за закінченням строків зберігання". Крім того, ухвалу суду від 17.07.2018 року про відкриття провадження у даній справі було відразу розміщено в Єдиному державному реєстрі судових рішень та на електронному сайті Корабельного районного суду м. Миколаєва, тобто ухвала суду є доступною для ознайомлення відповідачу.
Зважаючи на те, що всі особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з"явились, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.ст. 280, 281 ЦПК України.
Суд, дослідивши матеріали справи та письмові докази додані до неї, взявши до уваги заяву позивача, прийшов до наступного.
Судом встановлені наступні факти і відповідні їм правовідносини.
Позивачу ОСОБА_2 на праві приватної власності належить житловий будинок АДРЕСА_1
В належному позивачу житловому приміщенні зареєстровані, але, понад один рік не проживають колишня дружина позивача - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та її неповнолітня донька - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2.
Рішенням Корабельного районного суду м. Миколаєва від 20.12.2016 року шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано.

Судом встановлено, що з 08.10.2016 року та по наступний час, речей які б належали відповідачці та її дитині в будинку немає, позивач у ведені домашнього господарства участі не приймала, витрат по ремонту будинку не здійснювала, претензій до позивача не пред'являла, намагань скористуватися своїм правом користувача житлом вона не реалізовувала, перешкод їй в цьому ніхто не створював, до органу місцевого самоврядування чи до правоохоронних органів за захистом свого права користувача, відповідач не зверталася.

Позивач вимоги про зняття з реєстрації в добровільному порядку не виконує, проте будинком разом з дитиною не користуються та не мешкають в ньому. Згідно довідки КП ДЄЗ "Океан" від 07.11.2017 року № 3637, відповідач ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та її неповнолітня донька - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, в спірному житловому будинку зареєстровані з 20.05.2014 року.

Також, посадовою особою КП ДЄЗ "Океан", був посвідчений Акт про не проживання громадянки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та її неповнолітньої доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, за адресою: АДРЕСА_1 з 2016 року. Про що підписалися сусіди, мешканці будинків № АДРЕСА_2: ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7

Враховуючи вищенаведене, відповідачка більше не є членом сім'ї позивача, але безпідставно продовжує користуватися правами наймача належного позивачу квартири.

Згідно зі ст. 317 ЦК України, власникові належить права володіння, користування та розпорядження майном.

Відповідно до вимог ст. 391 ЦК України, власник має право вимагати усунення перешкод в здійснені прав власника, навіть якщо це і не пов'язано з ідчужеиням майна.

На неодноразові вимоги позивача до відповідача знятися з реєстрації в добровільному порядку вона ніяк не реагує.

У відповідності до ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності квартиру, користуються ним для особистого проживання і проживання членів їх сімей, а також мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд.

Також роз'ясненням ВС України в Постанові Пленуму ВС України «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» від 01.11.1996 р. № 9. п. 15, що наявність прописки не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка проживала або вселилась як член сім'ї власника.

Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, - член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Отже, збереження або втрата права користування житлом за відсутніми мешканцями, у будь якому випадку, прямо залежить від причин відсутності, тобто волі, намірів та свідомих дій цих осіб щодо реалізації свого права на проживання у спірному приміщенні.

Згідно зі ст. 31 ЦК України, фізична особа, яка не досягла чотирнадцяти років, має часткову дієздатність, яка обмежується лише правом самостійно вчиняти дрібні побутові правочини та здійснювати особисті немайнові права на результати інтелектуальної та творчої діяльності.

Обмеження дієздатності особи у віці до чотирнадцяти років в інших правовідносинах, в тому числі і у праві самостійно та вільно обирати місце свого проживання, кореспондується і з правилами частин 3 та 4 ст. 29 ЦК У країни.

Відповідно до ч. 4 ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяті років - є місцем проживання її батьків (усиновлювачів), або одного з них, з ким вона проживає.

Згідно ч. 1 ст. 160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяті років, визначається за згодою батьків.

Системний аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що неповнолітня дитина не має права вільно та самостійно обирати місце свого проживання, і набуває право користування житлом за місцем проживання батьків, або одного з батьків, з ким вона проживає.

Права неповнолітньої дитини є похідними від права батьків (або одного з них). Причини не проживання неповнолітньої дитини за місцем реєстрації не залежать від волі дитини, а тому не можливо встановити його характер (поважний або неповажний) окремо для неповнолітньої дитини, незалежно від причин відсутності батьків.

Неповнолітня дитина - не є самостійним суб'єктом житлових правовідносин, а набуття або втрата права користування житлом дитиною залежить від набуття або втрати такого права їх батьків.

Отже, системний аналіз цивільного та житлового законодавства дає підстави вважати, що неповнолітня дитина не може бути самостійним відповідачем за позовом про визнання його таким, що втратило права користування житлом, та зберігає або втрачає таке право автоматично разом з батьками.

Таким чином, не проживаючи у будинку понад встановлений законом строк, а також не бажання відповідача на прохання позивача, добровільно знятися з реєстрації - створюють позивачу перешкоди у здійсненні його права розпорядження майном як власника будинку і у в зв'язку з цим, захистити своє право в позасудовому порядку для позивача не є можливим.

Вищезгадані аргументи в їх сукупності безперечно свідчать про те, що відповідачка та її дитина не мешкають в житловому будинку № АДРЕСА_1 тривалий час, а тому, відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України - вони можуть бути в судовому порядку визнані особами, які втратили право користування житловим приміщенням.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 258-259, 264-265, 268, 280-289,354 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3, яка діє в інтересах своєї неповнолітньої доньки ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити.

Визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 такими, що втратили право користування житловим приміщенням - будинком АДРЕСА_1

Копію заочного рішення направити відповідачу.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення, безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

У відповідності до п.п. 15.5 ч.1 Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Учасники справи:

Позивач - ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_3, місце реєстрації: АДРЕСА_1);

Відповідач - ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП: НОМЕР_1, зареєстрована: АДРЕСА_1), яка діє в інтересах своєї неповнолітньої доньки ОСОБА_4 (ІНФОРМАЦІЯ_2, зареєстрована: АДРЕСА_1).

Повний текст рішення складено 14.12.2018 року.

Суддя Я.А. Чернявська