Номер провадження: 22-ц/785/4566/18
Номер справи місцевого суду: 523/9367/17
Головуючий у першій інстанції Бузовський В. В.
Доповідач Журавльов О. Г.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.10.2018 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Журавльова О.Г.,

суддів: Комлевої О.С., Кравця Ю.І.,

за участю секретаря Бєляєвої А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства «Північтранс» про стягнення грошової суми (авансу) за попередніми договорами купівлі-продажу транспортних засобів, за зустрічним позовом публічного акціонерного товариства «Північтранс» до ОСОБА_2 про стягнення збитків (упущеної вигоди), за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 14 лютого 2018 року (суддя Бузовський В.В.),

встановив:

У червні 2017 року ОСОБА_2, звернувся до суду з вказаним позовом, просив стягнути з ПАТ «Північтранс» суму авансу виплаченого відповідачу на підставі попереднього договору купівлі продажу транспортного засобу №0509/6/12 від 05.09.2012 року, в розмірі 222943,21 грн.

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси суду від 10.10.2017 року цивільні справи №523/9363/17; №523/9369/17; №523/9361/17; 523/9365/17; 523/9368/17 за позовами ОСОБА_2, до ПАТ «Північтранс» про стягнення грошової суми (авансу) на підставі попередніх договорів купівлі продажу транспортного засобу №0509/5/12 від 05.09.2012 року, в розмірі 216356,34 грн.; №0509/4/12 від 05.09.2012 року, в розмірі 278551,17 грн.; №2705-4213від 27.05.2013 року, в розмірі 107951,00 грн., №2705-4235 від 27.05.2013 року, в розмірі 140951,00 грн.; №0103-4211 від 01.03.2013 року, в розмірі 145966,00 грн. об'єднані в одне провадження (а.с. 38).

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що між ним та ПАТ «Північтранс» були укладені попередні договори купівлі-продажу транспортного засобу №0509/6/12 від 05.09.2012 року, (далі Договір №1) на придбання автобусу пасажирського марки «БАЗ», модель А079.14, р/н НОМЕР_1 (далі автобус р/н НОМЕР_1) за ціною 530813,43 грн.; №0509/5/12 від 05.09.2012 року, (далі Договір №2) на придбання автобусу пасажирського марки «БАЗ», модель А079.14, р/н НОМЕР_2 (далі автобус р/н НОМЕР_2) за ціною 530 813,43грн.; №509/4/12 від 05.09.2012 року, (далі Договір №3) на придбання автобусу пасажирського марки «БАЗ», модель А079.14, р/н НОМЕР_3 (далі автобус р/н НОМЕР_3) за ціною 530813,43 грн.; №2705-4213 від 27.05.2013 року, (далі Договір №4) на придбання автобусу пасажирського марки «I-VAN», модель А07А-30, р/н НОМЕР_4 (далі автобус р/н НОМЕР_4) за ціною 432640,11 грн.; №2705-4235 від 27.05.2013 року, (далі Договір №5) на придбання автобусу пасажирського марки «I-VAN», модель А07А-30, р/н НОМЕР_5 (далі автобус р/н НОМЕР_5) за ціною 432 640,11 грн.; №0103-4211 від 01.03.2013 року, (далі Договір №6) на придбання автобусу пасажирського марки «I-VAN», модель А07А-30, р/н НОМЕР_6 (далі автобус р/н НОМЕР_6) за ціною 462 902,72 грн.

Попередніми договорами було передбачено внесення коштів щомісячно згідно до графіку платежів Додаток №1 до кожного Договору. За Договором №1 оплата мала здійснюватися з вересня 2012 року, по травень 2017 року, із встановленням розміру завдатку в 18 442,36 грн., за Договором №2 з вересня 2012 року, по травень 2017 року, із встановленням розміру завдатку в сумі 18 442,36 грн., за Договором №3 з вересня 2012 року, по травень 2017 року, із встановленим розміром завдатку в сумі 18 442,36 грн., за Договором №4 з травня 2013 року, по січень 2018 року, із встановленим розміром завдатку в сумі 14 309,89 грн., за Договором №5 з травня 2013 року., по січень 2018 року, із встановленим розміром завдатку в сумі 18 442,36 грн., за договором №6 з березня 2013 року, по листопад 2017 року, із встановленим розміром завдатку в сумі 15 578,63 грн.

Після здійснення всіх платежів, між ним та ПАТ «Північтранс» мали бути укладені договори купівлі-продажу зазначених автобусів. Здійснивши оплату за Договором №1 на загальну суму 222 943,21 грн., за Договором №2 на загальну суму 216 356,34 грн., за Договором №3 на загальну суму 278 551,17грн., за Договором №4 на загальну суму 107 951,00 грн., за Договором №5 на загальну суму 140 951,00 грн., та за Договором №6 на загальну суму 145 966,00 грн., у зв'язку із скрутним матеріальним становищем не мав можливості продовжувати виконання умов договорів, та не мав можливості вчасно і в повному обсязі здійснювати належні платежі.

З 18.09.2014 року позивач дізнався, що попередні Договори були розірвані ПАТ «Північтранс» в односторонньому порядку. Враховуючи те, що основні договори купівлі-продажу укладені не були, сплачені ним суми за попередніми договорами є авансом, який повертається у тому самому розмірі, в якому був отриманий, не залежно від того, яка сторона відмовилася від укладання договору та з яких причин.

У листопаді 2017 року ПАТ «Північтранс» звернулось із зустрічним позовом до ОСОБА_2, про стягнення збитків (упущеної вигоди), завданих неналежним виконанням попередніх договорів та просило стягнути кошти в розмірі 1242067,06 грн. (т.2 а.с.10).

В обґрунтування вимог представник ПАТ «Північтранс» посилався на те, що від підприємств на адресу товариства надходили комерційні пропозиції щодо придбання пасажирських автобусів, але з урахуванням укладення попередніх договорів з ОСОБА_2, ПАТ «Північтранс» відмовилось від продажу автобусів. У випадку продажу автобусів, товариство мало б змогу покласти кошти на депозитний рахунок та отримати прибуток від продажу автобусу р/н НОМЕР_1 в сумі 84 265,69 грн., крім того, за зазначений час відбулося знецінення автобусу - втрата товарної цінності на 220 517,43 грн., отже збитки складають 304 783,12 грн.

Аналогічно розраховані збитки завдані позивачу від не продажу автобусу р/н НОМЕР_4 в розмірі 67 743,00 грн., автобусу НОМЕР_3 в розмірі 308 393,12 грн., автобусу НОМЕР_2 в розмірі 305 876,12 грн., автобусу НОМЕР_6 в розмірі 166 724,19 грн., автобусу НОМЕР_5 в розмірі 88 547,51 грн., що становить загальну суму збитків від не продажу зазначених автобусів в розмірі 1 242 067,06 грн.

Представник ПАТ «Північтранс» пояснив, що за попередніми Договорами позивач взагалі не здійснював платежів, що змусило ПАТ «Північтранс» в односторонньому порядку, відповідно п. 5.3. Договорів, розірвати попередні договори купівлі-продажу.

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 14 лютого 2018 року в позові ОСОБА_2 до позові ПАТ «Північтранс» відмовлено.

В позові ПАТ «Північтранс» до ОСОБА_2 відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позовів, суд першої інстанції посилався на їх необґрунтованість та недоведеність належними доказами.

Зазначене рішення суду в частині відмови в задоволенні його позову оскаржує в апеляційному порядку ОСОБА_2 через представника - ОСОБА_3

В скарзі з посиланням на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права ставиться питання про скасування судового рішення та ухвалення нового рішення про задоволення позову ОСОБА_2 В іншій частині просить залишити судове рішення без змін.

Основними доводами апеляційної скарги є посилання на те, що суд відмовив у задоволенні його позову безпідставно, не прийнявши до уваги доказ сплати ним коштів на користь Підприємства за призначенням платежу «орендна плата», «фінансова допомога», оскільки підприємство таким чином приховувало здійснені ним платежі за попереднім договором.

Інші сторони судове рішення не оскаржували.

На апеляційну скаргу представником ПАТ «Північтранс» надано відзив, яким заперечують проти задоволення апеляційної скарги, вважають вірними висновки суду першої інстанції щодо неналежності доказів сплати за договорами купівлі-продажу транспортних засобів, оскільки в жодній з фіскальних чеків відсутні реквізити договорів, як це передбачено наказом Міністерства фінансів України від 21.01.2016 року №13.

Справа переглядається в частині відмови ОСОБА_2 у задоволенні позову.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення в межах позовних вимог, доводів апеляційної скарги та заперечень на неї, викладених у відзиву, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Відповідно до ч. 1-3 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього.

Згідно ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, матеріалами справи підтверджено, що між ОСОБА_2, та ПАТ «Північтранс» було укладено попередні договори купівлі продажу транспортного засобу №0509/6/12 від 05.09.2012 року, (далі Договір№1) на придбання автобусу пасажирського марки «БАЗ», модель А079.14, р/н НОМЕР_1 (далі автобус р/н НОМЕР_1) за ціною 530 813,43 грн.; №0509/5/12 від 05.09.2012 року, (далі Договір №2) на придбання автобусу пасажирського марки «БАЗ», модель А079.14, р/н НОМЕР_2 (далі автобус р/н НОМЕР_2) за ціною 530 813,43грн.; №0509/4/12 від 05.09.2012 року, (далі Договір №3) на придбання автобусу пасажирського марки «БАЗ», модель А079.14, р/н НОМЕР_3 (далі автобус р/н НОМЕР_3) за ціною 530 813,43 грн.; №2705-4213 від 27.05.2013 року, (далі Договір №4) на придбання автобусу пасажирського марки «I-VAN», модель А07А-30, р/н НОМЕР_4 (далі автобус р/н НОМЕР_4) за ціною 432 640,11 грн.; №2705-4235 від 27.05.2013 року, (далі Договір №5) на придбання автобусу пасажирського марки «I-VAN», модель А07А-30, р/н НОМЕР_5 (далі автобус р/н НОМЕР_5) за ціною 432 640,11 грн.; № 0103-4211 від 01.03.2013 року, (далі Договір №6) на придбання автобусу пасажирського марки «I-VAN», модель А07А-30, р/н НОМЕР_6 (далі автобус р/н НОМЕР_6) за ціною 462 902,72 грн.

Попередніми договорами було передбачено внесення коштів щомісячно згідно до графіку платежів Додаток №1 до кожного Договору. За Договором №1 оплата мала здійснюватися з вересня 2012 року, по травень 2017 року, із встановленням розміру завдатку в 18 442,36 грн., за Договором №2 з вересня 2012 року по травень 2017 року, із встановленням розміру завдатку в сумі 18 442,36 грн., за Договором №3 з вересня 2012 року по травень 2017 року із встановленим розміром завдатку в сумі 18 442,36 грн., за Договором №4 з травня 2013 року по січень 2018 року, із встановленим розміром завдатку в сумі 14 309,89 грн., за Договором №5 з травня 2013 року, по січень 2018 року, із встановленим розміром завдатку в сумі 18 442,36 грн., за договором №6 з березня 2013 року по листопад 2017 року, із встановленим розміром завдатку в сумі 15 578,63 грн.

Судом також встановлено, що ОСОБА_2 не здійснював авансові платежі за попередніми договорами купівлі-продажу.

ОСОБА_2 в апеляційній скарзі стверджує, що здійснив оплату за Договором №1 на загальну суму 222 943,21 грн., за Договором №2 на загальну суму 216 356,34 грн., за Договором №3 на загальну суму 278 551,17грн., за Договором №4 на загальну суму 107 951,00 грн., за Договором №5 на загальну суму 140 951,00 грн., та за Договором №6 на загальну суму 145 966,00 грн.

В подальшому, у зв'язку із скрутним матеріальним становищем, не мав можливості продовжувати виконання умов договорів, та не міг вчасно і в повному обсязі здійснювати належні платежі.

З 18.09.2014 року позивач дізнався, що попередні Договори були розірвані ПАТ «Північтранс» в односторонньому порядку. Пунктами 1.4., 4.4. Договорів №1 - №6 передбачено розміри завдатку, які у випадку неналежного виконання Договорів ОСОБА_2, залишається у ПАТ «Північтранс»

Пунктом 5.3. Договорів встановлено, що попередній договір може бути достроково розірвано продавцем в односторонньому порядку у будь-який момент у разі порушення Покупцем умов цього Договору, невиконання зобов'язань за даним Договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 570 ЦК України, завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов'язання і на забезпечення його виконання.

За змістом указаної норми завдаток може забезпечувати тільки дійсне зобов'язання, тому правила ст. 570 ЦК України про стягнення з боржника завдатку застосовуються у випадках, коли було укладено основне зобов'язання, але кредитор ухиляється від його виконання.

Відповідно до ч. 2 ст. 570 ЦК України, якщо не буде встановлено, що сума сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом, який підлягає поверненню у всіх випадках.

Доводи апеляційної скарги, що ОСОБА_2 здійснював авансові платежі за попередніми договорами купівлі-продажу спростовуються матеріалами справи.

Фіскальні чеки, в яких зазначено призначення платежу - «фінансова допомога», «орендна плата» та «авансовий платіж», не можуть прийматись до уваги, оскільки не містять інформацію щодо предмета доказування. (т.1 а.с.12-20, 52-60, 91-96, 128-132, 167-171, 234-239)

Позивачем не доведено, що станом на 2012-2013 р.р., між ОСОБА_2 та ПАТ «Північтранс» не існували договори оренди рухомого або нерухомого майна, щодо виконання яких сплачувалися кошти із призначенням платежу - «орендна плата».

Крім того, з частини фіскальних чеків не можливо встановити призначення платежу, на який рахунок, коли, в якій сумі перелічені кошти, на фіскальних чеках відсутнє посилання на номер договору, за яким здійснюється авансовий платіж, не зазначено реквізитів платника тощо.

Також, не підтверджені належними доказами доводи стосовно того, що між ОСОБА_2, та ПАТ «Північтранс» не існували інші договори, за якими сплачувалися платежі за чеками, наданими до суду, договору оренди, або надання фінансової допомоги.

Доводи апеляційної скарги стосовно того, що доказами сплати апелянтом авансових платежів є сплата коштів на користь підприємства за призначенням платежу «орендна плата», «фінансова допомога», «авансовий платіж», не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальної частині оскаржуваного рішення, оскільки у вказаних фіскальних чеках відсутні реквізити договорів, як це передбачено наказом Міністерства фінансів України від 21.01.2016 року №13, тому вони не підтверджують сплату саме за цими договорами.

Здійснені кульковою ручкою підписи чеків із зазначенням д.н. транспортних засобів також не можуть підтверджувати сплату коштів за договорами придбання транспортних засобів.

Доказів, які б спростовували встановлені обставини, апелянтом до суду апеляційної інстанції не надані.

Враховуючи встановлене, суд першої інстанції, з'ясувавши обставини справи та давши належну оцінку зібраним доказам, дійшов до обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для відмови у задоволенні позову ОСОБА_2 Вказані висновки суду відповідають зібраним у справі доказам, яким судом дана належна оцінка, правильно визначена юридична природа правовідносин що виникли і закон, який їх регулює, а доводи апеляційної скарги про порушення прав апелянта є необґрунтованими та не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальної частині оскаржуваного рішення.

Докази та обставини, на які посилається апелянт в скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржуване судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права. Ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив наявні у справі докази, дав їм належну оцінку, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам ст. ст. 263, 375 ЦПК України, підстави для його скасування відсутні.

Судом першої інстанції на основі об'єктивної оцінки наданих сторонами доказів повно встановлено фактичні обставини справи та правильно застосовано норми матеріального права.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, на законність судового рішення не впливають.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін проти України», § 58, рішення від 10 лютого 2010 року).

Суди розглядають цивільні справи відповідно до вимог ст. 13 ЦПК України, тобто в межах заявлених вимог та на підставі наданих сторонами доказів.

Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановленим цим кодексом.

Таким чином колегія суддів вважає, що суд першої інстанції розглянув справу відповідно до ст. 13 ЦПК України: за зверненням фізичних осіб, в межах заявлених ними вимог та на підставі наданих ними доказів, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст. ст. 268, п. 1 ч. 1 ст. 374, 375, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 14 лютого 2018 року в частині відмови ОСОБА_2 у задоволенні позову до публічного акціонерного товариства «Північтранс» про стягнення грошової суми (авансу) за попередніми договорами купівлі-продажу транспортних засобів, залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Повний текст Постанови складено 11 жовтня 2018 року.

Головуючий О.Г.Журавльов

Судді О.С.Комлева

Ю.І.Кравець