Постанова

Іменем України

19 вересня 2018 року

м. Київ

справа № 187/731/16-ц

провадження № 61-13370 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої палати Касаційного цивільного суду у складі:

головуючого - Стрільчука В. А.,

суддів: Кузнєцова В. О., Олійник А. С., Ступак О. В., Усика Г. І. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1,

представник позивача - ОСОБА_2,

відповідач - Садівниче товариства «Машинобудівник»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Садівничого товариства «Машинобудівник» на рішення Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 19 травня 2017 року у складі судді Соловйова І. М. та постанову Апеляційного суду Дніпропетровської області від 18 січня 2018 року у складі колегії суддів: Пищиди М. М., Ткаченко І. Ю., Свистунової О. В.,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2016 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Садівничого товариства «Машинобудівник» (далі - СТ «Машинобудівник») про визнання протиправним та скасування рішення загальних зборів товариства про відключенню від електропостачання садового будинку.

На обґрунтування позовних вимог посилалася на те, що вона є власником садового будинку у СТ «Машинобудівник» та є членом зазначеного товариства.

23 листопада 2002 року між Відкритим акціонерним товариством «Енергопостачальна компанія «Дніпрообленерго» та СТ «Машинобудівник» укладено договір про постачання електричної енергії.

Рішенням загальних зборів СТ «Машинобудівник» від 26 липня 2015 року № 4 було встановлено семиденний термін для погашення нею заборгованості за послуги з електропостачання та прийнято рішення у разі незадоволення цієї вимоги відключити її садовий будинок від електричної енергії.

16 серпня 2015 року члени СТ «Машинобудівник» складено акт вручення вимоги про погашення заборгованості, за змістом якого її було повідомлено про наявність заборгованості у розмірі 5 598, 00 грн та попереджено про відключення енергопостачання у разі її непогашення. Від підпису на зазначеному акті вона відмовилась.

07 вересня 2015 року належний їй будинок відключено від електропостачання.

Зазначала, що у неї була відсутня заборгованість за користування послугами з електропостачання, голова правління чи електрик садівничого товариства не є уповноваженими особами ВАТ «Енергопостачальна компанія «Дніпрообленерго» на здійснення дій пов'язаних з відключенням садових будинків від електромережі. Таким чином, відповідач шляхом проведення загальних зборів не мав право приймати рішення про попередження та відключення від електричної енергії, оскільки зазначеним правом наділений лише постачальник таких послуг.

Крім того відсутні підстави вважати загальні збори правомочними на прийняття рішення, оскільки з наданих товариством виписок вбачаться, що були присутні лише 101 особа, що є меншим ніж 2/3 членів товариства, за присутності яких правління правомочне вирішувати питання діяльності товариства.

Посилаючись на наведене та з урахуванням уточнених позовних вимог просила визнати протиправним та скасувати рішення загальних зборів

СТ «Машинобудівник» у частині «Вручення садівникові ОСОБА_3 попередження про сплату боргу у сумі 5 598, 00 грн. Попередити

ОСОБА_3 про відключення від електричної мережі при несплаті боргу у

семиденний термін від дня вручення попередження», які оформлені протоколом загальних зборів СТ «Машинобудівник» від 26 липня 2015 року №4.

Рішенням Петриківського районного суду Дніпропетровської області

від 19 травня 2017 року позов ОСОБА_3 задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення загальних зборів

СТ «Машинобудівник», оформлене протоколом загальних зборів

СТ «Машинобудівник» від 26 липня 2015 року № 4 у частині «Вручення садівникові ОСОБА_3 повідомлення про сплату заборгованості. У 7 денний термін з дня одержання повідомлення, при несплаті боргу в зазначений термін її ділянку відключити від електромережі».

У задоволенні решти позову відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що СТ «Машинобудівник» мав право вирішувати питання щодо постачання електроенергії у садові будинки іншим членам товариства, оскільки рішення стосується сфери його діяльності. Крім того, відповідач є колективним споживачем електроенергії і наділений всіма правами, передбаченими Законом України «Про електроенергетику» та Правилами користування електроенергією у садовому товаристві, тоді як окремий договір між енергопостачальником та позивачем не укладався.

Разом з тим, оспорюване рішення прийнято неправомочним складом загальних зборів СТ «Машинобудівник», оскільки наданими суду документами та поясненнями свідків не підтверджується присутність 264 осіб під час прийняття рішення про вручення ОСОБА_3 попередження про відключення від енергопостачання.

Постановою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 18 січня 2018 року апеляційну скаргу СТ «Машинобудівник» залишено без задоволення, рішення Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 19 травня

2017 року залишено без змін.

Залишаючи без змін рішення суду першої інстанції, апеляційний суд виходив із того, що втручання у право садовода на користування електроенергією здійснено з порушенням процедури прийняття оспорюваного рішення у зв'язку з неправомочністю загальних зборів. Сторонами не надано документа, який би встановлював порядок реєстрації членів товариства на загальних зборах, а витяги з протоколу, яким прийнято оспорюване рішення, та протокол містять суперечливі відомості щодо кількості присутніх під час його прийняття, що викликає обгрунтовані сумніви щодо кількості присутніх на зборах.

У касаційні скарзі, поданій до Верховного Суду у лютому 2018 року,

СТ «Машинобудівник», посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просило скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Касаційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції вийшов за межі позовних вимог, так як визнав протиправним та скасував рішення загальних зборів, а не повідомлення про необхідність сплати заборгованості, як зазначено у протоколі. Копія витягу з протоколу, у якому зазначено про присутність на загальних зборах 101 особи, не є належним доказом, оскільки посвідчена не уповноваженою особою СТ «Машинобудівник», та долучена до матеріалів справи після початку розгляду справи по суті, а оригінал зазначеного документа судом не досліджувався. Основним документом, який підтверджує правомочність загальних зборів на прийняття оспорюваного рішення є протокол, яким визначено присутність 264 членів товариства. Свідки на стороні позивача, пояснення яких відібрано під час розгляду справи судом першої інстанції, давали непослідовні та суперечливі показання щодо кількості присутніх на зборах. Відсутні підстави вважати порядок прийняття рішення порушеним, оскільки саме по собі не зазначення такої процедури у статутних документах не свідчить про заборону здійснювати підрахунок голосів шляхом підняття рук. У порушення норм процесуального права апеляційний суд не надав оцінку кожному аргументу апеляційної скарги та не з'ясував чи були порушені, невизнані або оспорені права позивача.

У травні 2018 року від ОСОБА_3 та її представника ОСОБА_2 надійшов відзив на касаційну скаргу, у якому вони просили касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.

Свою позицію мотивували тим, що статут СТ «Машинобудівник» не містить чітких положень щодо порядку проведення зборів, реєстрації учасників. Посилання касаційної скарги на невірне викладення судом змісту оспорюваного рішення та вихід за межі позовних вимог є безпідставними, оскільки зборами було прийняте конкретне рішення за висунутою пропозицією, зокрема: вручити повідомлення про сплату заборгованості та попередити про наслідки несплати, наслідком чого є настання несприятливих для неї наслідків у вигляді відключення від електромережі, що слугувало підставою для звернення за захистом порушеного права. Щодо неналежності як доказу виписки з протоколу, то такі аргументи відповідача не заслуговують на увагу, оскільки адвокат у відповідності з умовами укладеного між ними договору мав право посвідчувати копію цього документу, а клопотання про надання для огляду його оригіналу відповідач не заявляв.

Зазначала, що постановою Верховного Суду від 01 лютого 2018 року залишено без змін рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 22 листопада 2016 року, яким зобов'язано СТ «Машинобудівник» підключити садовий будинок ОСОБА_3 до електропостачання, оскільки документи товариства про заборгованість позивача є недостовірними.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 402 ЦПК Українипередбачено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги та відзиву до неї, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволенню, а оскаржувані судові рішення - без змін.

Судами встановлено, що ОСОБА_3 є власником садового будинку НОМЕР_1 в СТ «Машинобудівник», членом якого вона є.

23 листопада 2002 року між Відкритим акціонерним товариством «Енергопостачальна компанія «Дніпрообленерго» та СТ «Машинобудівник» укладено договір про постачання електричної енергії, пунктом 2.2 якого передбачено, що за наявності у споживача субспоживачів, він зазначається як споживач.

26 липня 2015 року на загальних зборах СТ «Машинобудівник» прийнято рішення, оформлене протоколом № 4, про вручення ОСОБА_3 попередження про сплату заборгованості за енергопостачання у семиденний термін з дня його отримання, при несплаті в установлені строки її ділянку буде відключено від електромережі.

Станом на день прийняття зазначеного рішення СТ «Машинобудівник» у своїй діяльності керувалось статутом, затвердженим загальними зборами членів

СТ «Машинобудівник» 06 лютого 1999 року, зареєстрованим у Петриківській районній державній адміністрації на підставі розпорядження від 13 вересня

1999 року № 232.

Головним завданням садового товариства, як громадської організації, є створення колективного саду з метою додаткового задоволення потреб у плодах, ягодах, овочах, винограді, організації відпочинку, а також створення умов для трудового виховання дітей (пункт 2 Статуту СТ «Машинобудівник»

(далі - Статут).

Відповідно до частини третьої статті 1 Закону України «Про громадські об'єднання» (далі - Закон) громадська організація - це громадське об'єднання, засновниками та членами (учасниками) якого є фізичні особи.

За змістом статті 3 Закону громадські об'єднання утворюються і діють на принципах: добровільності; самоврядності; вільного вибору території діяльності; рівності перед законом; відсутності майнового інтересу їх членів (учасників); прозорості, відкритості та публічності. Добровільність передбачає право особи на вільну участь або неучасть у громадському об'єднанні, у тому числі в його утворенні, вступі в таке об'єднання або припиненні членства (участі) в ньому.

Прозорість, відкритість передбачає право всіх членів (учасників) громадського об'єднання мати вільний доступ до інформації про його діяльність, у тому числі про прийняті громадським об'єднанням рішення та здійснені заходи, а також обов'язок громадського об'єднання забезпечувати такий доступ.

Відповідно до пункту 23, 24 Статуту справами садівничого товариства керують загальні збори (конференція) членів товариства. Загальні збори (конференція) скликаються не менше, ніж два рази на рік. Позачергові збори (конференція) можуть скликатися на вимогу ? членів товариства. Загальні збори (конференції) вважаються правомочними при присутності на них не менше половини загальної кількості членів товариства (делегатів). Рішення загальних зборів приймаються простою більшістю при відкритому голосуванні.

Відповідно до довідки голови правління СТ «Машинобудівник» станом на

26 липня 2015 року кількість членів СТ «Машинобудівник» становить

402 особи.

За таких обставин, загальні збори правління вважаються правомочними за присутності половини із зазначеної кількості осіб, тобто має бути не менше

201 особи.

З копії протоколу № 4 загальних зборів СТ «Машинобудівник» від 26 липня

2015 року вбачається, що на зборах були присутні 264 особи.

За змістом виписки з протоколу № 4 загальних зборів СТ «Машинобудівник» від 26 липня 2015 року вбачається, що на зборах були присутні 101 особа.

У судовому засіданні були допитані свідки: ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12

Відповідно до пояснень ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 ОСОБА_9 у липні 2015 року на загальних зборах товариство були присутні не більше 100 осіб.

Пунктом 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня

2008 року № 13 «Про практику розгляду судами корпоративних спорів» судам роз'яснено, що безумовною підставою для визнання недійсними рішень загальних зборів у зв'язку з прямою вказівкою закону є прийняття загальними зборами рішення за відсутності кворуму для проведення загальних зборів чи прийняття рішення.

За змістом частини першої статті 10 ЦПК України 2004 року (кореспондується зі статтею 12 ЦПК України) цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Згідно зі статтею 57 ЦПК України 2004 року (кореспондується зі статтею 76 ЦПК України) доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обгрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Відповідно до статті 58 ЦПК України 2004 року (кореспондується зі статтею 77 ЦПК України) належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обгрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Пунктом 13 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 12 червня

2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства, що регулюють провадження у справі до судового розгляду» судам роз'яснено, що при з'ясуванні, якими доказами кожна сторона буде обгрунтовувати свої доводи чи заперечення щодо невизнаних обставин, суд повинен виходити з принципу змагальності цивільного процесу, за яким кожна сторона несе обов'язки щодо збирання доказів і доказування тих обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, якщо інше не встановлено процесуальним законом, зокрема статтею 61 ЦПК України.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. (частина перша, третя статті 212 ЦПК України 2004 року - кореспондується зі статтею 89 ЦПК України).

Виходячи з принципу процесуальної рівності сторін та враховуючи обов'язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, суд повинен всебічно і повно з'ясувати усі обставини, що складають предмет доказування, дослідити кожен доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів (статті 58, 59 ЦПК України 2004 року), окремо та всі докази у їх сукупності у порядку, передбаченому статтями 185, 187, 189, 212 ЦПК України 2004 року, що відображається у судовому рішенні. Відхилення того чиіншого доказу, перевагу одного доказу над іншим має бути мотивовано.

З огляду на зазначені вище норми матеріального та процесуального права, встановивши наявність суперечливих висновків у наданих сторонами документах, зокрема щодо кількості присутніх на загальних зборах

СТ «Машинобудівник», які відбулися 26 липня 2015 року, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, надавши оцінку всім наявним у справі доказам, які встановлені за допомогою письмових доказів та показань свідків, дійшов законного та обгрунтованого висновку, що проведення таких зборів не можна вважати правомочними, оскільки необхідна кількість членів товариства, які мають права вирішувати питання щодо діяльності товариства, на збори не з'явилася.

Не беручи до уваги показання свідків ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, суд зазначив мотиви їх відхилення, зокрема: показання більшості свідків, які є відмінними від їх тверджень щодо остаточного підрахунку присутніх, а також інформація, зазначена у виписці до протоколу про присутність на зборах 101 особи, а не 264 осіб. Крім того, з копії цієї виписки вбачається, що вона містить підписи секретаря та голови зборів, а також печатку

СТ «Машинобудівник». За таких обставин вважати такий доказ неналежним підстав немає, доказів на підтвердження протилежного відповідачем не надано, не зважаючи на те, що вказане є його процесуальним обов'язком.

Частиною першою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Таким чином, у силу наданих процесуальним законом повноважень, суд касаційної інстанції позбавлений права встановлювати, або вважати доведеними обставини, що не були встановлені судами попередніх інстанцій, надавати оцінку доказам, що не були предметом їх перевірки, чи робити їх переоцінку.

Ураховуючи встановлені судами фактичні обставини справи, які підтверджуються належними і допустимими доказами, та в силу вимог процесуального закону, суд касаційної інстанції погоджується з висновками суду про наявність підстав для часткового задоволення позову у зв'язку з неправомочністю загальних зборів, які прийняли рішення про попередження ОСОБА_3 про сплату у семиденний строк суми заборгованості та відключення від енергопостачання у разі її несплати. Відповідачем не надано належних доказів на підтвердження тієї обставини, що на зборах були присутні 264 особи, оскільки наведене не підтверджено нічим крім протоколу, який не узгоджується з іншими доказами у справі.

Щодо доводів касаційної скарги про відсутність підстав для задоволення позову, виходячи зі змісту статті 3 ЦПК України 2004 року, слід зазначити наступне.

Суд не може відмовити у правосудді, якщо особа вважає, що її права і свободи порушені або оспорюються, створено перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав чи свобод.

Відповідно до частини першої статті 3 ЦПК України 2004 року кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою їх забезпечення.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (стаття 4 ЦПК України 2004 року).

Статтею 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відтак зазначена норма визначає об'єктом захисту порушене, невизнане або оспорене право чи цивільний інтерес.

Порушення права пов'язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.

При оспоренні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорення суб'єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

Ураховуючи, що оспорюваним рішенням зазначено про наявність

в ОСОБА_3 заборгованості, яку вона оспорювала у межах розгляду судової справи № 187/1438/15-ц, наслідком чого стало відключення її садового будинку від електроенергії, то підстави вважати її права непорушеними, відсутні.

Безпідставними є доводи про те, що суд першої інстанції вийшов за межі позовних вимог та зазначив у частині витяг з тексту рішення, оформленого протоколом від 26 липня 2015 року, не ідентичний тому, що зазначено насправді, оскільки це спростовується змістом самого протоколу. Крім того суд не надавав оцінку правомірності відключенню від електроенергії, як помилково зазначив відповідач у касаційній скарзі, предметом розгляду була законність прийняття рішення загальних зборів, зокрема - чи є воно правомочним та чи був наявний кворум для прийняття рішення.

Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін.

Керуючись статтями 400, 410, 415, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Садівничого товариства «Машинобудівник» залишити без задоволення.

Рішення Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 19 травня 2017 року та постанову Апеляційного суду Дніпропетровської області

від 18 січня 2018 року залишити без змін.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий: В. А. Стрільчук

Судді: В. О. Кузнєцов

А. С. Олійник

О. В. Ступак

Г. І. Усик