ПЕТРИКІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 202/582/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" жовтня 2018 р. смт. Петриківка

Петриківський районний суд Дніпропетровської області у складі: головуючого судді Караула О.А., за участю секретаря судового засідання Дудки В.В., представника позивача ОСОБА_1., позивача ОСОБА_2. (в режимі відеоконференції), відповідача ОСОБА_3., представника відповідача ОСОБА_4., розглянувши в порядку загального позовного провадження в смт. Петриківка у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання правочину недійсним, -

В С Т А Н О В И В :

02.02.2016 року позивач ОСОБА_2 звернулася до суду з позовною заявою, яка була нею уточнена 07.11.2017 до ОСОБА_3 про визнання правочину недійсним.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги зазначила, що 10.05.2013 року Позивачка ОСОБА_2 під впливом психологічного тиску з боку Відповідача, погроз кримінального переслідування за фактом нібито крадіжки грошей відповідачки з її квартири написала розписку (далі - Розписка) в тому, що взяла у відповідачки в борг грошові кошти в розмірі 14 250,00 дол. США (чотирнадцять тисяч двісті п'ятдесят доларів США), які насправді одержані не були.

Психологічна обстановка при укладенні правочину була дуже напружена, та пов'язана з сильним і тривалим психологічним тиском на ОСОБА_2 з боку ОСОБА_3.

Лише надзвичайна стресова ситуація створена відповідачем в період з 10.05.2013 р. та яка продовжувалась до 27.05.2013 р., пов'язана з незаконним правочином призвела до укладення 10.05.2013 р. оспорюваного правочину, та надалі 17.05.2013 р. спроби самогубства.

Правова позиція Позивача ґрунтується на протиправних діях Відповідача, яка була представником та довіреною особою позивача за іншим

цивільно-правовим спором в Індустріальному районному суді м.Дніпропетровська

(спр.№ 202/19279/13-ц) за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, надавала ОСОБА_2. правову

допомогу за угодою від 20.03.2013 р., та скориставшись

довірою ОСОБА_2. використала отриману від ОСОБА_2. конфедиційну інформацію проти самої ОСОБА_2.

Крім того, після захисту інтересів ОСОБА_2. в зазначеній цивільній справі між ними склалися гарні довірительні стосунки, вони ходили одна до одної в гості, але скориставшись довірою ОСОБА_2. 10.05.2013 р. ОСОБА_3 оговорила ОСОБА_2 у скоєнні крадіжки за Кримінальним провадженням № 0002684, за яким почала залякувати, що відбере дітей, вимагати гроші за не притягнення до кримінальної відповідальності, після чого, знаходячись у вкрай важкій життєвій ситуації під впливом психічного тиску з боку ОСОБА_3 10.05.2013 р. написала їй розписку про начебто отримання в борг грошей в сумі 14250,00 дол.США (чотирнадцять тисяч двісті п'ятдесят доларів США).

Так, Позивачка з Відповідачкою проживали в одному будинку в одному під'їзді будинку за адресою, АДРЕСА_1, при цьому Позивачка жила в кв.367 на 4 поверсі, а Відповідачка в кв.358 на першому поверсі будинку. Були дружні стосунки, також дружили їхні діти. 08.05.2013 р. Відповідачка попросила Позивачку допомогти прибратися на кладовищі її померлого чоловіка, після чого повертаючись з дітьми додому попросила для свого сина іграшку (рогатку) погратися, обіцяла повернути наступного дня.

Наступного дня 09.05.2013 близько близько 16:00 Відповідачка гостювала у

Позивачки ОСОБА_2. вдома за адресою АДРЕСА_2. Святкували День Перемоги, були разом, та близько 20:00 Відповідачка пішла від позивачки до себе додому.

Наступного дня, 10.05.2013 р. близько 9:00 Позивачка підійшла до квартири

Відповідачки, подзвонила, остання винесла та повернула їй іграшку дитини, після чого Позивачка повернулася додому разом з матір'ю ОСОБА_7., яка прийшла, до позивачки в гості, та в цей час зайшла в під'їзд будинку і бачила як відповідачка

відчинила двері квартири та повернула ОСОБА_2. іграшку дитини (рогатку).

Надалі, Позивачка 10.05.2013 року близько 12:45 спускаючись з дітьми по сходинах надвір (вела дітей на прогулянку) помітила що двері в квартирі Відповідачки відчинені, та подзвонила Відповідачці, повідомила про це. Хвилин через 5-10 Відповідачка приїхала, але замість подякувати звинуватила Позивачку, в тому, що нібито Позивачка шляхом підбору ключа проникла до її АДРЕСА_3 та викрала 15 тисяч доларів. Відповідачка одразу викликала міліцію, та вимагала від Позивачки повернути зазначену суму грошових коштів, інакше погрожувала кримінальною відповідальністю, вказавши на Позивачку як на злочинця.

Позивачка була дуже збентежена такою поведінкою Відповідачки, якою вважала за подругу, але піддалася сильному психологічному тиску з боку Відповідачки, яка казала, що ОСОБА_2 остання, яка знаходилася біля квартири, що саме вона є злочинцем, що її посадять до в'язниці.

Після звинувачень з боку відповідача позивачка в 14:45 10.105.2013 року подзвонила батьку ОСОБА_8 по телефону НОМЕР_1, та повідомили про обставини, та про те що її звинувачують у крадіжці великої суми грошей. ОСОБА_8 в цей час знаходився в гостях у свого брата ОСОБА_9 АДРЕСА_4), але отримавши о 14:45 тривожний телефонний дзвінок від доньки -Позивачки одразу поїхав додому та одразу у цей день близько 15:30 приїхав до Позивачки додому, де вона знаходячись у збудженому нервовому стані розповіла батьку про її звинувачення. При цьому позивачка, яка зазвичай була психологічно врівноваженою вже була у розпачі.

Батько позивачки ОСОБА_8 запропонував піти разом до відповідачки додому та з'ясувати обставини у чому звинувачують позивачку.

У цей же день 10.05.2013 р. близько 16:20 позивачка разом з батьком ОСОБА_8 прийшла до відповідачки додому. При цьому ОСОБА_8, для того щоб уберегтися від можливих звинувачень та протиправних дій з боку відповідачки попросив сою дружину ОСОБА_7. (мати позивачки) та сусідку ОСОБА_10. бути весь час на зв'язку та слухати розмову, що буде йти з відповідачкою. При цьому перед входом до квартири відповідачки ОСОБА_8 о 16:19 подзвонив на телефон ОСОБА_7. - НОМЕР_2 (яка прийнявши дзвінок слухала всю розмову та весь час залишалася на зв'язку), та з ввімкнутим на розмову телефоном ОСОБА_8 позивачка з ним зайшли до квартири відповідачки (остання відчинила їм двері та впустила до квартири).

В цей час в квартирі були лише відповідачка ОСОБА_3 та її мати, запропонували зайти до кухні де відбулася розмова. На запитання ОСОБА_8 в чому та на яких підставах звинувачують ОСОБА_2 відповідачка одразу сказала що звинувачує саме позивачку ОСОБА_2, так як та остання була в квартирі. Згодом розмова перейшла в напружену конфліктну фазу. ОСОБА_2 яка до цього мала спокійний характер, психічно та психологічно врівноважена, зривів не було. Вже після залякування та доведення відповідачкою у стресовий стан на підставі звинувачення у крадіжці та під тиском, що у неї відберуть дітей 10.05.2013 р. вона опинилася у вкрай тяжкому психологічному стані. Відповідачка вимагала у позивачки сплати їй великої суми грошей 15000 доларів СІЛА, (пізніше порахував якісь свої записи та конверти відповідачка назвала меншу суму 14250 доларів США).

Грошей в такій сумі у Позивачки не було, через що відповідачка почала вимагати їй написати Розписку на суму 14 250,00 дол. США (що начебто взяла в борг на 1 місяць) в обмін на не притягнення саме ОСОБА_2. до кримінальної відповідальності за поданою Відповідачкою до міліції заявою про крадіжку.

Батько ОСОБА_8 бачучи що позивачка знаходиться у вкрай стресовому стані у нервовому зриві погодився також з написанням такої розписки, щоб вивести доньку позивачку з нервового зриву та згодом у спокійній обстановці розібратися. При цьому запропонував щоб у розписці підписалися свідки, на що відповідачка погодилася. ОСОБА_8 припинив дзвінок з ОСОБА_7, та подзвонив сусідці ОСОБА_10 попросив прийти бути свідком у розписці. ОСОБА_10 попередньо чуючи всю розмову погодилася, та зайшла до квартири відповідачки, яка на той час була не замкнена.

Враховуючи що Відповідачка професійно займалася адвокатською діяльністю, була фахівцем у галузі права, побоюючись тісних на той час стосунків відповідачки із працівниками правоохоронних органів та допускаючи її реальну здатність вплинути через це на об'єктивність слідства з метою позбавлення ОСОБА_2. волі на строк від трьох до шести років, перебуваючи в дуже заляканому та розгубленому стані, Позивачка ОСОБА_2, опинившись у стані стресу, та нервового зриву вимушено в присутності свідків ОСОБА_8 та ОСОБА_10 написала вищезазначену боргову Розписку, за якою грошей насправді не отримувала. Відповідачка у свою чергу розписалася в Розписці в тому, що заяву за фактом крадіжки не подає.

Відповідно до ст.207 ЦК України зазначена боргова розписка с правочином, укладеним у письмовій формі, але цей правочин укладено з порушенням вимог, передбачених ч.З, ч.5 ст.203 ЦК України.

Одразу після написання розписки батько позивачки ОСОБА_8 попросив ОСОБА_10. позичити гроші скільки та може дати. ОСОБА_10 бачучи стан ОСОБА_2. погодилася, та сходивши додому в цей же день пішла додому та приблизно через 30 хвилин повернулася з грошима (позивачка у цей час з батьком залишалися у відповідачки). Принесла 3260,00 доларів США, та передала гроші ОСОБА_2.

У цей же час Позивачка маючи вимогу від Відповідачки віддати суму 14250,00 дол. США, знаходячись у стресовому стані, з подавленою волею, під впливом психологічного тиску, залякувань вимушена була передати на вимогу ОСОБА_3 гроші в сумі 3260,00 дол.США (три тисячі двісті шістдесят доларів США) під розписку від 10.05.2013 року в тому, що вона отримала від Позивачки ці гроші та заяву за фактом крадіжки не подає.

На цьому конфліктна ситуація зменшилася, домовилися прийти до відповідачки та розібратися спокійно у конфлікті, що це помилка яка потребує з'ясування. Але прийшовши до відповідачки 13.05.2013 позивачка з батьком почули від неї що ситуація змінилася, та мають негайно повернути залишок грошей за розпискою, бо будуть викликати в слідчий відділ, сіла в машину та поїхала. Це також чула ОСОБА_7., яка була недалеко.

Після цього у позивачки був знову нервовий зрив, батьки забрали позивачку з дітьми до себе за адресою: АДРЕСА_5.

Залишок коштів Позивачка знайти так і не змогла, з огляду на що відповідачка звернулась до Індустріального РВ ДМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області із письмовою заявою про вжиття заходів до невстановленої особи, яка 10.05.2013 року в період часу з 11:00 до 12:30 годин шляхом підбору ключа проникла до її квартири, звідки таємно викрала гроші в сумі п'ятнадцять тисяч доларів США, після чого з місця скоєного злочину зникла, чим заподіяла їй майнову шкоду на зазначену суму. При цьому вказала на Позивачку, як на особу, яка могла скоїти цей злочин. Того ж дня 10.05.2013 року даний факт було внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002684 з попередньою кваліфікацією ч. 3 ст. 185 КК України та до квартири Позивачки почалися численні візити працівників правоохоронних органів.

Після цих подій ОСОБА_2., не маючи можливості витримати психологічний тиск 17.05.1016 р. вчинила спробу самогубства, та потрапила до Дніпропетровської міської багатопрофільної клінічної лікарні № 4 з отруєнням.

З огляду на щоденні погрози відповідачки "дати справі за моїм обвинуваченням хід аж до мого ув'язнення, та передати дітей до інтернату' , а також з огляду на важкий психологічний стан після отруєння батько Позивачки ОСОБА_8 зібрав по знайомих ще 10 990,00 дол.США (десять тисяч дев'ятсот дев'яносто доларів США), які з відома позивачки віддав відповідачці під розписку від 27.05.2013 року.

Психологічна обстановка при укладенні правочину була дуже напружена, та пов'язана з сильним і тривалим психологічним тиском на ОСОБА_2 з боку відповідачки ОСОБА_3

До зазначеної події ОСОБА_2 мала спокійний врівноважений харакгер, легко входила в контакт та спілкування до інших осіб, мата довіру до тих з ким тривало спілкується та входить у дружні довірливі стосунки.

Лише надзвичайна стресова ситуація створена відповідачем в період з 10.05.2013 та яка продовжувалась до 27.05.2013 р., пов'язана з незаконним правочином призвела до укладення 10.05.2013 р. оспорюваного правочину, та надалі 17.05.2013 р. спроби самогубства.

ОСОБА_2 мала спокійний характер, психічно та психологічно врівноважено, зривів не було. Лише після залякування та доведення відповідачкою у стресовий стан на підстав звинувачення у крадіжці та під тиском, що у неї відберуть дітей 10.05.2013 р. вона опинилася у вкрай тяжкому психологічному стані. Під гнітом обставин що для залагодження ситуації вона має ще віддати велику суму грошей більше 10 тисяч доларів СІІІА, яких не мала ОСОБА_2. знаходилася у тривалому стресовому стані, що призвело до спроби самогубства 17.05.2013 р. Саме написання розписки 10.05.2013 р. відбувалося ОСОБА_2. у стані стресу, та нервового зриву після звинувачення її відповідачкою у крадіжці. При цьому доказом є також лист, підписаний ОСОБА_2. в лікарні 18.05.2013 р. після спроби самогубства. Стресова ситуація виникла на фоні психологічного тиску з боку відповідача при написанні розписки, та погрозою посадити її та відібрати дітей, здати в інтернат. Стан ОСОБА_2. в період написання розписки та в подальшому 17.05.2013 р. та в наступні дні є нетиповим для її поведінки. Раніше впливу від інших осіб такого не було, та таких стресових станів ОСОБА_2 не відчувала.

ОСОБА_8 як батько бачучи 10.05.2013 р. такий стресовий стан ОСОБА_2. дуже за неї переживав, та був здатен у той момент на все та погодився віддати великі гроші, які зайняв у знайомої для того щоб у цю мить вивести доньку із стресового стану та розбиратися із цією ситуацією в майбутньому у більш спокійному стані.

Всі ці факти є взаємопов'язані за підставами, подіями та часом, та у сукупності показують на вкрай критичний стан ОСОБА_2. у штучно створеній стресовій ситуації, та послідовно показують на розвиток стресу та його причини, і умови написання оспорюваної розписки. За відсутності обставини реального кримінального переслідування Позивача в якості підозрюваної особи, психологічного тиску та шантажу з боку відповідачки Позивачка не написала б такої Розписки взагалі.

Дані обставини важливо розглядати не контекстно, а з урахуванням всіх обставин та деталей самого правочину та психологічного фону що йому передував та супроводжував в наступний період. Події спроби самогубства 17.05.2013 р. нерозривно пов'язані з подіями оспорюваного правочину 10.05.2013 р., та показують на глибокий стресовий стан позивачки та її нетипову поведінку до вимушеної сплати великої суми грошей її батьками, та її переживання з цього приводу.

Отримавши від позивачки гроші відповідачка того ж дня 27.05.2013 року у її присутності склала письмову заяву з проханням припинити кримінальне провадження відносно позивача, оскільки нібито тепер вважає її непричетною до скоєння осудного злочину, а гроші нібито знайшла в своїй квартирі в іншому місці "про яке відразу не згадала", із якою 31.05.2013 року звернулася до Індустріального РВ ДМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області. Після цього відповідачка виїхала зі своєї квартири, до цього часу не поверталася, теперішнє місце її перебування їй не відоме.

06.06.2013 року Постановою заступника начальника СВ Індустріального РВ ДМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області майора міліції Лимарева І.В. кримінальне провадження № 0002684 за фактом крадіжки в квартирі відповідачки було закрито.

При цьому слід зауважити, що відповідачка не зверталася до органу досудового розслідування із заявою про те, що вона сама забула зачинити двері та сама порушила обстановку в квартирі, оскільки зі змісту заяви відповідачки крім факту крадіжки вбачалося, що нібито невідома особа шляхом підбору ключа проникла до її житла; двері її квартири були відкриті та у самій квартирі порушена обстановка. Таким чином достатніх підстав для закриття кримінального провадження в частині незаконного проникнення до житла з попередньою кваліфікацією ч. 1 ст. 162 КК України в суб'єктів права проведення досудового розслідування не було. Крім того не було проведено жодної експертизи за цим фактом (не було з'ясовано чи справний механізм замка? Якщо ні, то в чому полягає несправність? У який спосіб був відімкнений замок та чи був він відімкнений сторонніми предметами? У якому стані був замок у момент його пошкодження? Чи є на ключі-оригіналі ознаки, характерні для виготовлення його копії або зліпка? Чи є на об'єкті/предметах сліди рук та чи придатні вони для ідентифікації особи? Чи залишені сліди рук, вилучені в різних місцях, однією особою? Чи є ознаки перенесення вилучених слідів з однієї поверхні на іншу? Чи є на поверхні напільного покриття сліди ніг (босих, панчіх, шкарпеток, взуття) людини та чи придатні ці сліді для ідентифікації людини? Чи залишені сліди ніг, виявлені в різних місцях (квартири, сходових клітин, ліфту) однією особою? Який орієнтовно зріст людини, яка залишила сліди? Які особливості ходи людини відбились у "дорооїсці слідів" і т.ін.).

Всі ці факти є взаємопов'язані за підставами, подіями та часом, та у сукупності доказують правову позицію Позивача за поданим позовом, ураховуючи той факт, що за відсутності обставини реального кримінального переслідування Позивача в якості підозрюваної особи, психологічного тиску та шантажу з боку відповідачки Позивачка не написала б такої Розписки взагалі.

Таким чином позивач, посилаючись на ст..ст. ч.3, ч.5 ст. 203, ч.1 ст. 215, ч.1 ст.231, ч. 1, ч. 2 ст. 1051 ЦК України та роз'яснення Пленуму Верховного Суду України в п. 21 Постанови від 06.11.2009 № 6 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними", просить суд визнати письмовий правочин - боргову розписку, надану 10.05.2013 року ОСОБА_2 ОСОБА_3 недійсним як вчиненим під впливом насильства, а також стягнути з Відповідачки судові витрати по справі.

Представник позивача ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та посилався на обставини, що зазначені в позовній заяві. Крім того уточнив, що психологічний тиск на позивача почався після того як приїхала поліції біля 12:00 годин 10.05.2013 та її почали звинувачувати в крадіжці. Того ж дня о 16:20 год. коли позивач разом зі своїм батьком прийшли до відповідача почався справжній тиск, який виразився у звинуваченні позивача відповідачем у вчиненні крадіжки грошей, погроз останньої притягнення до кримінальної відповідальності та відбиранні дітей позивача. Вказана напружена розмова відбувалася на протязі 30 хвилин, після чого у позивача відбувся психологічний зрив та вона написала оскаржувану розписку.

Позивач ОСОБА_2 під час з'ясування обставин справи та дослідження доказів в судове засідання не з'явилася. В матеріалах справи міститься її заява, відповідно до якої уточнену позовну заяву від 07.11.2017 підтримує в повному обсязі, а справу просить розлядати за її відсутності за участю її представника (Т. 3 а.с. 50). В промові в судових дебатах в режимі відеоконференції 11.10.2018 зазначила, що відповідач ОСОБА_3. фактично примусила написати оспорювану розписку. Грошей вона у відповідача не викрадала, а лише помітивши відчинені в її квартирі двері, зателефонувала останній та повідомила про це. Однак її незаконно було звинувачено в крадіжці, після чого з боку відповідача та працівників поліції на неї був застосований тиск, який виражався в погрозі посадити її до в'язниці за крадіжку грошей, у зв'язку з чим вона вимушена була написати боргову розписку.

Відповідач ОСОБА_3. проти задоволення позовних вимог заперечувала в повному обсязі. Суду пояснила, що з ОСОБА_2. раніше були сусідами, проживали в одному будинку в АДРЕСА_1 на різних поверхах. Більш тісно почали спілкуватися в 2013 році, оскільки позивач в той час розлучалася з чоловіком, а відповідач надавала їй юридичну допомогу в суді. Позивач в той період неодноразово приходила до неї в квартиру та вони спілкувалися з приводу розлучення.

09.05.2013 ввечері позивач прийшла до відповідача додому та повідомила, що їй терміново потрібні гроші в розмірі 20 000 доларів США. Однак в цей час у неї дома були гості і вона попросила позивача зайти наступного дня. 10.05.2013 зранку біля 09:00 год. позивач знову прийшла до неї з цим питанням. Щодо наявності у відповідача коштів позивач була обізнана, так як їй було відомо про наміри відповідача купити нову квартиру. Відповідач пояснила, що в неї є 30 000 доларів, з яких 15 000 доларів вона має передати своїй матері для підтримання її підприємницької діяльності, а позивачу зможе дати в борг лише 14 250 доларів, на що позивач погодилася та отримавши кошти на кухні написала відповідачу відповідну розписку про отримання 14 250 доларів США в борг. При цьому в іншій кімнаті квартири знаходилася її подруга ОСОБА_11, яка приїхала до неї ввечері попереднього дня.

Після цього позивачка пішла, а вона разом з сином поїхали на базар. Близько 12:00, коли вона поверталася додому, їй зателефонувала позивач та повідомила, що квартира відповідача відчинена. Зайшовши до своєї квартири, відповідач помітила, що обстановку в квартирі порушена, грошей в сумі 15 000 доларів США не було, після чого викликала поліцію. Через 20-30 хвилин приїхали співробітники поліції, які провели огляд квартири та поїхали. Через деякий час до неї в квартиру прийшов батько позивача ОСОБА_8 і почав цікавитися, чи дійсно викрали кошти та у якій кількості, на що вона повідомила, що дійсно було викрадено 15 000 доларів, після чого він пішов. Повернувся він до неї через півгодини та повідомив, що вони готові віддати 15 000 доларів та дуже просив її, щоб вона забрала заяву з поліції, з чого відповідач прийшла до висновку, що гроші взяла позивач ОСОБА_2

Приблизно через дві години того ж дня ОСОБА_8 приніс їй 15000 доларів США, і тоді відповідач повідомила його, що позивач вранці взяла в неї в борг 14 250 доларів США та показала відповідну розписку. На прохання ОСОБА_8 вона на домашньому ксероксі зробила копію розписки та на копії внизу написала, що заяву по факту крадіжки не подає. Крім того ОСОБА_8 попросив її написати таку заяву до правоохоронних органів. Однак, враховуючи, що у неї виникли побоювання неповернення їй коштів за розпискою позивачем, вона повідомила, що зробить це після того як позивач поверне їй кошти за розпискою.

Цього ж дня ввечері після 16:00 год. до неї додому прийшли ОСОБА_8 та ОСОБА_2 і віддали 3 260 доларів США і вона написала розписку, що отримала вказану суму в рахунок погашення боргу. ОСОБА_2 повідомила, що решта суми боргу буде повернута на протязі місяця. На вказаній розписці відповідач також написала, що не буде звертатися в поліцію.

27.05.2013 відповідачу було повернуто залишок за борговою розпискою 10 990 доларів США, про що вона також написала розписку. Після цього їй було не цікавий хід кримінального провадження щодо викрадення в неї грошей. Про постанову слідчого про закриття кримінального провадження дізналася лише на початку 2016 року. Підставою закриття була зазначена її заява, відповідно до якої вона знайшла кошти вдома в іншому місці, хоча відповідач стверджує, що до поліції з такою заявою не зверталася.

В січні 2016 року до неї звернувся ОСОБА_8 та попросив її повернути оригінал розписки від 10.05.2013 року на суму 14250 доларів США, що вона і зробила, а в березні 2016 року їй стало відомо, що ОСОБА_8 подав до суду дану позовну заяву.

Крім того пояснила, що будь-якого психологічного тиску на позивача не здійснювала, по приїзду працівників поліції не повідомляла останніх про те, що в крадіжці підозрює ОСОБА_2 Вважає, що запис в борговій розписці на 14 250 доларів США про свідків отримання позики є сфабрикованим, оскільки позика надавалася без свідків. Ввечері о 16:00 10.05.2013 в неї у квартирі була позивач та її батько, та під час розмови, яка тривала не більше 10 хвилин будь-яких інших свідків не було, а ОСОБА_2 перебувала в нормальному психологічному стані.

Суд, заслухавши доводи сторін, перевіривши їх наявним в справі доказами, приходить до висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Згідно розписки ОСОБА_2. від 10.05.2013, ОСОБА_2 отримала в борг у ОСОБА_3 14 250 доларів та зобов'язалася повернути на протязі місяця. У розписці зазначені свідки ОСОБА_10. та ОСОБА_8 разом з їхніми підписами. (Т. 3 а.с. 227).

В матеріалах справи міститься також ксерокопія зазначеної розписки, однак в низу розписки знаходиться дописка ОСОБА_3, відповідно до якої заяву за фактом крадіжки в її квартирі не подає. (Т. 3 а.с. 228).

Згідно розписки ОСОБА_3 від 10.05.2013, в якій зазначений свідок ОСОБА_8, ОСОБА_3 отримала від ОСОБА_2. гроші в сумі 3260 доларів США в рахунок погашення боргу перед нею на підставі виданої нею розписки від 10.05.2013. Заяву за фактом крадіжки в її квартирі не подає. (Т. 3 а.с. 185).

Згідно розписки ОСОБА_3 від 27.05.2013, ОСОБА_3 отримала від ОСОБА_2. гроші в сумі 10 990 доларів США в рахунок погашення боргу за розпискою від 10.05.2013. (Т. 3 а.с. 186).

Згідно копії свідоцтва про шлюб, виданого 25.03.2016 Жовтневим відділом РАЦС Дніпропетровського МУЮ актовий запис № 156, ОСОБА_3 уклала шлюб з ОСОБА_12. Прізвище дружини після реєстрації шлюбу «ОСОБА_3» (Т. 1 а.с. 159).

В матеріалах справи міститься копія кримінального провадження № 0002684 (Т. 1 а.с. 211-237). Зокрема з протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 10.05.2013 слідує, що ОСОБА_3 заявила, що 10.05.2013 з 11:00 до 12:30 невстановлена особа таємно, шляхом підбору ключа до замку дверей тамбурної перегородки АДРЕСА_3, проникла в її квартиру по АДРЕСА_3, звідки викрала грошові кошти у розмірі 15 000 доларів США.

Того ж дня до ЄРДР були внесені відповідні відомості з правовою кваліфікацією ч. 3 ст. 185 КК України, при чому особа, яка підозрюється у вчиненні крадіжки не встановлена.

Згідно протоколу допиту свідка ОСОБА_2. від 10.02.2013, остання повідомила, що 10.05.2013 близько 13:00 вона, виходячи на прогулянку з дитиною помітила, що двері до АДРЕСА_3 відчинені, в квартирі нікого не було, а речі всі розкидані, після чого вона зателефонувала ОСОБА_3, яке вже під'їжджала додому.

Протоколи допитів інших свідків та потерпілої відомостей, що вказують на підозру у крадіжці грошей ОСОБА_2. не містять.

Згідно заяви ОСОБА_3 від 31.05.2013, остання просить закрити кримінальне провадження № 0002684 на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, оскільки вона знайшла грошові кошти в іншому сховищі та висновок щодо зникнення грошей в сумі 15000 доларів зробила передчасно.

Згідно постанови прокурора прокуратури Індустріального району м. Дніпропетровська Д.С. Єлісєєва від 06.06.2013 кримінальне провадження № 0002684 закрито на підстав заяви потерпілої ОСОБА_3

В матеріалах справи міститься також медична картка стаціонарного хворого, згідно якої ОСОБА_2 перебувала на стаціонарному лікуванні КЗ «ДМБКЛ №4» ДОР з 17.05.2013 по 23.05.2013 у зв'язку з отруєнням карбофосом внаслідок спроби самогубства. (Т. 2 а.с. 59-72).

Згідно висновку за результатами дослідження з використанням поліграфу, що здійснений експертом-поліграфологом ОСОБА_17. 06.11.2017, ОСОБА_2 вранці 10.05.2013 від ОСОБА_3 не отримувала валюту в розмірі 14250 доларів США. (Т. 3 а.с. 179-182).

Згідно висновку про результати поліграфічного тестування, що здійснений спеціалістом по роботі з поліграфом ОСОБА_19. 20.10.2017, ОСОБА_8 на питання чи передавав він 10.05.2013 ОСОБА_3 15000 доларів, відповів «ні». На думку полі графолога значимих реакцій не виявлено. (Т. 3 а.с. 167).

З висновку за результатами дослідження з використанням поліграфу, що здійснений експертом-поліграфологом ОСОБА_17. 18.12.2017 слідує, що 10.05.2013 ОСОБА_8 домовлявся з ОСОБА_3 про спільне відвідування 13.05.2013 РВВС Індустріального району м. Дніпро з метою ознайомлення з матеріалами слідчих дій (у відношенні крадіжки 15000 доларів США у ОСОБА_3 громадянкою ОСОБА_2.). 13.05.2013 ОСОБА_8 отримав усну відмову від ОСОБА_3 про спільне відвідування відділу міліції. (Т. 3 а.с. 173-178).

Представником позивач також надані характеристики ОСОБА_2. Згідно характеристики з місця роботи ОСОБА_2 характеризується позитивно, добре працювала не тільки у звичайній, але і в стресовій ситуації, завжди зберігає оптимізм, витримку і позитивне ставлення до роботи і колег. Її ніхто не бачив «що вийшла із себе». Коли справи йшли погано, вона зберігала витримку і своєю поведінкою заспокоювала оточуючих. Її зрілість і вміння контролювати емоції - одна з причин того, що колеги прагнуть працювати спільно з нею над проектами (Т. 2 а.с. 180).

Згідно характеристики з місця проживання ОСОБА_2 характеризується позитивно, ввічлива, врівноважена, чемна, емоційно стійка до звичайних побутових стресових ситуацій, чутлива до дітей та турботлива до батьків. Разом з тим в травні-червні 2013 року приходячи до батьків по АДРЕСА_5 була помічена у сильно збудженому, знервованому, стресовому стані, що було відчутно при спілкуванні з нею (Т. 2 а.с. 181).

Свідок на стороні позивача ОСОБА_8 суду пояснив, що він є батьком позивача по справі. 10.05.2013 йому зателефонувала донька ОСОБА_2 та повідомила, що її звинувачують у крадіжці 15 000 доларів США. Через півгодини він приїхав до неї додому, дочка перебувала в стресовому стані та повідомила, що до неї приходили дві особи в цивільному одязі з поліції, вимагали повернути 15000 доларів США, написати зізнання інакше погрожували посадити до в'язниці та відібрати дітей. Свідку відомо, що напередодні 09.05.2013 її дочка разом з відповідачем у квартирі останньої разом святкували День Перемоги до вечора. ОСОБА_8 разом з позивачем пішли до відповідача в квартиру, щоб розібратися з цим питанням. При цьому з ними пішли його дружина ОСОБА_7. та сусідка ОСОБА_10 які до квартири не заходили, однак ОСОБА_8 зателефонував ОСОБА_7. для того щоб вони по телефону чули, що відбувається в квартирі. Відповідач почала звинувачувати ОСОБА_2. спочатку в крадіжці 15000 доларів США, а потім порахувавши відповідно до своїх записів відповідач назвала суму 14 250 доларів США та вимагала написати розписку про отримання позивачем в борг зазначеної суми. Позивач заперечувала крадіжку грошей, при цьому у неї тремтіли руки, стан був ненормальним. ОСОБА_8, усвідомлюючи стан своєї дочки сказав останній, щоб вона написала розписку, а потім заспокоївшись вони вирішать це питання. Після цього ОСОБА_2 написала боргову розписку на суму 14 250 доларів США. Він зателефонував ОСОБА_10, щоб та зайшла в квартиру відповідача, після чого він та ОСОБА_10. поставили свої підписи на розписці. ОСОБА_8 в той же день взяв в борг у ОСОБА_10 3260 доларів США, які одразу ж під розписку передав відповідачу. Після цього у позивача почався психологічний розлад, в результаті якого 17.05.2013 вона вчинила спробу самогубства, у зв'язку з чим до 23.05.2013 перебувала в лікарні. Як вона пояснила ОСОБА_8. хотіла позбавити себе життя, оскільки грошей не брала. 17.05.2013 ОСОБА_8 в районному відділі поліції вдалося з'ясувати, що кримінальне провадження відкрити не відносно його дочки, а відносно невстановленої особи. 24.05.2013 прийшла повістка з райвідділу поліції. Він особисто повідомив працівників поліції, що віддасть залишок суми відповідачу, щоб вони не чіпали його дочку, та вимагав, щоб поліція знайшла ту особу, що викрала гроші. 27.05.2013 в присутності працівника поліції Лимарь він передав залишок по борговій розписці відповідачу, а вона написала заяву, що не звинувачує ОСОБА_2. в крадіжці грошей. 06.06.2013 він отримав постанову про закриття провадження в кримінальній справі. Оригінал розписки від відповідача він отримав 20.01.2016 року.

Свідок на стороні позивача ОСОБА_7. суду пояснила, що вона є матір'ю позивача ОСОБА_2. Її дочка познайомилася з відповідачем під час судового процесу з розірвання шлюбу та потім вони товаришували, відповідач часто запрошувала позивача додому. 09.05.2013 позивач була в гостях у відповідача, де вони святкували День Перемоги. Вранці о 10:05 ОСОБА_2 заходила до відповідача забрати дитячу рогатку та до 13:00 позивач ввесь час знаходилася зі свідком в квартирі і нікуди не виходила. О 13:00 ОСОБА_2 вийшла з квартири та побачила відчинені вхідні двері відповідача та зателефонувала останній, щоб про це повідомити. О 14:00 до неї в квартиру прийшли двоє чоловіків та спілкувалися з позивачем на кухні хвилин 30, в той час як свідок була з дітьми в іншій кімнаті. Після їхньої розмови ОСОБА_2 повідомила свідкові, що її звинувачують в крадіжці грошей, погрожують посадити до в'язниці та забрати дітей. Після цього вона зателефонувала ОСОБА_8., що б той приїхав та допоміг розібратися з ситуацією. ОСОБА_8 разом з позивачем пішли до відповідача в квартиру. При цьому з ними пішли ОСОБА_7. та сусідка ОСОБА_10 які до квартири не заходили, однак ОСОБА_8 зателефонував ОСОБА_7. для того щоб вони по телефону чули, що відбувається в квартирі. Відповідач разом її матір'ю звинувачували ОСОБА_2 в крадіжці грошей та погрожувала притягненням до кримінальної відповідальності. ОСОБА_8 намагався заспокоїти ОСОБА_2 та сказав, щоб та написала боргову розписку, а потім вони у всьому розберуться, після чого в квартиру відповідача зайшла ОСОБА_10.

Свідок на стороні позивача ОСОБА_10. суду пояснила, що вона є другом та сусідкою батьків позивача. 10.05.2013 за проханням ОСОБА_8 вона перебувала на східніому майданчику між 1-м та 2-м поверхом будинку відповідача, в той час коли ОСОБА_8 разом з позивачем перебували в квартирі відповідача. При цьому ОСОБА_8 зателефонував ОСОБА_7. для того щоб вони по телефону чули, що відбувається в квартирі. Вона чула як відповідач звинувачує ОСОБА_2 в крадіжці та вимагала, щоб та написала боргову розписку, інакше вона зателефонує до поліції. ОСОБА_2 написала розписку та вписала її як свідка, після чого вона зайшла до квартири та поставила свій підпис. Потім того ж дня свідок позичила ОСОБА_8 3260 доларів США. Ввечері ОСОБА_8 показав їй дві розписки: ксерокопію розписки на 14250 доларів США, де внизу була дописка відповідача, про те, що заяви в поліції писати не буду та розписку про отримання відповідачем 3260 доларів США. 27.05.2013 вона разом з ОСОБА_8 під'їхали до райвідділу поліції, де він в присутності заступника начальника слідчого відділу Лимарь передав відповідачу 10990 доларів США., про що остання написала розписку. Вважає, що ОСОБА_2 написала боргову розписку під тиском, іншого виходу в тій ситуації в неї не було.

Свідок на стороні позивача ОСОБА_13., суду пояснила, що вона є знайомою родини ОСОБА_8. ОСОБА_2 вона знала як дуже врівноважену людину. 17.05.2013 ОСОБА_2 прийшла в квартиру ОСОБА_7. у вкрай подавленому настрої, спробувала вчинити самогубство, чимось отруївшись, після чого її відвезли до лікарні. Після цього психічний її психічний стан був подавлений.

Свідок на стороні позивача ОСОБА_14., суду пояснила, що вона є колишньою одногрупницею ОСОБА_2., яку на період навчання характеризує, як відкриту, компанійську, стресостійкою. Події 2017 року пов'язані з даною справою її дуже морально надломили, зі слів ОСОБА_2. її підставили, а потім погрожували дзвінками та смс-повідомленнями.

Свідок на стороні позивача ОСОБА_15., суду пояснила, що вона є подругою ОСОБА_2., яку характеризує, як товариську, оптимістичну, з активною життєвою позицією, чесною. Після розлучення не була занадто пригнічена та тримала себе в руках. Через декілька днів після 10.05.2013 ОСОБА_2 їй зателефонувала та повідомила, що її незаконно звинувачують в крадіжці грошей у відповідача, погрожують посадити до в'язниці та забрати дітей. Її психологічний стан був дуже подавлений, плакала, вела себе не типово.

Свідок на стороні позивача ОСОБА_16, суду пояснила, що ОСОБА_2 є племінницею її чоловіка. Про те, що ОСОБА_2 звинувачують в крадіжці грошей їй стало відомо 10.05.2013 від ОСОБА_8, який після святкування у них Дня Перемоги повертався додому. Сама ж вона особисто не вірить, що ОСОБА_2 могла викрасти гроші, оскільки вона на таке не здатна. Через деякий час ОСОБА_8 просив у неї позичити гроші, однак у неї їх не було. До цього інциденту у ОСОБА_2. проблем майнового характеру не було. Після вказаної події вона чула від позивача, що в неї вимагають кошти, в голосі була тривога та подавленість. Після спроби суїциду побоювалася, що в неї можуть забрати дітей, а її посадять до в'язниці.

Свідок на стороні відповідача ОСОБА_11. суду повідомила, що відповідач ОСОБА_3. є її знайома, з якою вона постійно спілкується. 09.05.2013 вона була в гостях у відповідача. Ввечері в квартиру прийшла рудоволоса дівчина, як їй згодом стало відомо сусідка відповідача та позивачка по справі. Відповідач їй повідомила, що це її знайома, якій вона допомагає, а також, що вона попросила в неї в борг гроші. ОСОБА_3. їй пояснила, що ввечері давати ворог погана прикмета, а крім того їй потрібно порахувати свої заощадження. Після того як вона пішла, ОСОБА_3. при свідку дістала гроші та повідомила, що 15 000 доларів їй необхідно дати своїй матері, а решту більше 14 тисяч доларів віддасть позивачу. Наступного дня зранку позивач знову прийшла в квартиру відповідача та вони пішли на кухню, де позивач написала розписку. Сам свідок при цьому не був присутній, однак після того як позивач пішла, ОСОБА_3. показала їй боргову розписку, на якій були відсутні записи про свідків. Ввечері того ж дня ОСОБА_3. зателефонувала їй та повідомила, що її квартиру обікрали. Також повідомила про обставини, зокрема, що сусідка телефоном повідомила, що двері в її квартирі відчинені, і що по приїзду додому виявила крадіжку 15 000 доларів США. Однак повідомила, що на даний момент все добре, вона викликала поліцію, гроші їй повернуто.

Спеціаліст ОСОБА_17., будучи допитаний в судовому засіданні як свідок на стороні позивача, суду пояснив, що він є поліграфологом з відповідним посвідченням члена ВАП № 123 від 01.03.2017 дійсним по 01.03.2020 рік, а також практикуючим психологом зі стажем роботи 8 років. Суду підтвердив, що дійсно в 2017 році ним були проведені поліграфічні дослідження ОСОБА_2. та ОСОБА_8, результати яких містяться в матеріалах справи та достовірність яких він підтверджує. Методика дослідження передбачає ідентифікацію об'єктів дослідження за паспортами, а тому підміна особи, що проходить дослідження іншою особою повністю виключається. Під час спілкування з ОСОБА_2. в нього склалося враження, що вона піддатлива до стресу, в стресових ситуаціях може вести себе неадекватно, на неї легко надавити. Однак зазначив, що це його суб'єктивна думка, а для встановлення психоемоційного стану особи в певних ситуаціях, необхідно проводити відповідну психологічну експертизу. Крім того повідомив, що на даний час в Україні не існує нормативних документів, що регламентують проведення поліграфічних досліджень, а також державних стандартів, що ставлять вимоги до поліграфічного обладнання, що використовується в процесі досліджень. Йому особисто відомо, що на даний час державний стандарт України, що регламентує вимоги до такого обладнання знаходиться в стадії розробки.

Суд, з огляду на протиріччя в поясненнях сторін щодо подій, які мали місце 10.05.2013 року, з метою встановлення дійсної природи розписки про отримання позивачем коштів у сумі 14 250 доларів США та обставин за яких вона складалася, приймає до уваги пояснення сторін, на достовірність яких вказують інші належні та допустимі докази, досліджені в судовому засіданні.

Так, в оригіналі розписки про отримання позивачем коштів у сумі 14 250 доларів США зазначені свідки ОСОБА_10. та ОСОБА_8 та стоять їхні підписи. На ксерокопії вказаної розписки нижче міститься дописка ОСОБА_3, відповідно до якої заяву за фактом крадіжки в її квартирі не подає. При цьому відповідач визнала, що це саме та розписка, яку власноруч 10.03.2013 написала ОСОБА_2, а також підтвердила, що в той же день на домашньому ксероксі виготовила копію розписки та на копії внизу написала, що заяву по факту крадіжки не подає. Однак зазначила, що запис в борговій розписці на 14 250 доларів США про свідків отримання позики є сфабрикованим, оскільки позика надавалася без свідків, на підтвердження чого посилалася на свідчення свідка ОСОБА_11.

Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно абз. 2 ч. 1 ст. 218 ЦК України, заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може грунтуватися на свідченнях свідків.

Ухвалою суду від 08.06.2018 за клопотанням представник позивача ОСОБА_1., з метою встановлення чи дійсно оригінальна розписка містила записи про свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_8, була призначена судова технічна експертиза оригіналу розписки від 10.05.2013 без оригінальної дописки ОСОБА_3 «заявление по факту кражи в моей квартире не подаю», та ксерокопії розписки від 10.05.2013 з оригінальною допискою ОСОБА_3 «заявление по факту кражи в моей квартире не подаю. 10.05.2013 /підпис/ ОСОБА_3».

Однак, враховуючи, що згідно клопотання експерта про надання дозволу на руйнівний метод дослідження, об'єкти дослідження підтягались знищенню, а також приймаючи до уваги доказове значення вказаних розписок, за клопотанням представника позивача ОСОБА_1., суд скасував свою ухвалу від 08.06.2018 та експертиза проведена не була.

Разом з тим, суд не розцінює дії представника позивача ОСОБА_1. щодо відмови в проведенні експертизи як ухилення від участі в експертизі, що має певні юридичні наслідки передбачені ст.. 109 ЦПК України, оскільки в разі проведення експертизи вказані докази, які одночасно також становлять і предмет позовних вимог, були б знищені, і у відповідності до ч. 3 ст. 106 ЦПК України не могли бути в подальшому прийняті судом як докази по справі. При чому у відповідності до ч. 4 ст. 106 ЦПК України, за наявності знищеного об'єкта експертизи судом не міг би бути прийнятий як доказ і сам висновок експерта.

Враховуючи, що боргова розписка від 10.05.2013 є письмовим правочином, а записи в ній про свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_8 є його частиною, суд вважає, що у відповідності до ч. 2 ст. 78 ЦПК України, абз. 2 ч. 1 ст. 218 ЦК України, пояснення відповідача та свідчення свідка ОСОБА_11. не можуть бути прийняті судом як докази відсутності в ній записів про зазначених свідків, а тому доводи відповідача про те, що вказані записи є сфабрикованими не відповідають дійсності так як не підтверджені належними та допустимими доказами.

З огляду на вищезазначене, суд не має підстав вважати, що спірна розписка не складалася позивачем в присутності її батька ОСОБА_8 та не підписувалася свідком ОСОБА_10. одразу ж після її написання, як про це стверджує в позовній заяві позивач, оскільки доводи зазначених свідків нічим не спростовані, та як наслідок у суду відсутні підстави для визнання недостовірними пояснення свідка ОСОБА_8 з приводу здійснення відповідачем погроз за не написання позивачем розписки. Свідчення ОСОБА_8 в цій частині також узгоджуються з поясненнями свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_7.

При цьому належних та допустимих доказів, щодо отримання позивачем зранку 10.05.2013 в борг 14 250 доларів США відповідно до спірної розписки за відсутності свідків, а також повернення відповідачу 10.05.2013 ОСОБА_8 п'ятнадцяти тисяч доларів США, суду не надано.

Відповідно до ч. 3 ст. 203 ЦК України, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Відповідно до ч.1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 231 ЦК України, правочин, вчинений особою проти її справжньої волі внаслідок застосування до неї фізичного чи психічного тиску з боку другої сторони або з боку іншої особи, визнається судом недійсним.

Враховуючи, що позивач в позовній заяві просить визнати письмовий правочин недійсним як вчинений під впливом насильства, а не оспорює його на тій підставі, що грошові кошти насправді позивачем не отримувалися, хоча і посилається на цю обставину, суд не вважає за необхідне встановлювати чи були насправді гроші одержані позивачем від позивача будь-яким способом, чи то шляхом отримання в борг, чи шляхом викрадення, чи вони взагалі не були отримані позивачем, оскільки вказані обставини мають значення за наявності відповідної позовної вимоги щодо встановлення безгрошовості позики, тобто з метою визнання договору позики неукладеним відповідно до ст.. 1051 ЦК України, та виходять за коло обставин, що мають значення для вирішення позовної вимоги, що розглядається судом. Суд при цьому не має права з власної ініціативи виходити за межі заявлених позовних вимог.

В узагальненні ВСУ від 24.11.2008 року «Про практику розгляду судами цивільних справ про визнання правочинів недійсними» зазначено, що для визнання правочину недійсним, через вчинення його під впливом насильства або погрози, необхідна наявність фізичного або психічного впливу на особу з метою спонукання до укладення правочину.

Судам варто мати на увазі, що насильство розуміється як заподіяння учасникові правочину фізичних або душевних страждань з метою примусити укласти правочин. Воно повинне виражатися в незаконних, не обов'язково злочинних, діях (наприклад, насильством може бути вплив на волю контрагента за допомогою використання його залежного становища). Насильство викликає страх настання невигідних наслідків. Насильницькі дії можуть вчинятись як стороною майбутнього правочину, так і сторонньою особою щодо іншої сторони, її родичів чи близьких.

На відміну від насильства, погроза полягає у здійсненні тільки психічного, але не фізичного впливу, і має місце за наявності як неправомірних, так і правомірних дій (наприклад, погроза звернутися до суду із заявою у справах приватного обвинувачення, позбавити спадщини або накласти арешт на майно). Вона може бути підставою для визнання правочину недійсним, коли через обставини, які мали місце на момент його вчинення, були підстави вважати, що відмова учасника правочину від його вчинення могла спричинити шкоду його законним інтересам.

З коментаря до ст.. 231 ЦК України, що опублікований в Юридичному віснику України № 28 (16 - 22 липня 2005 року) слідує, що угода, вчинена із застосуванням насилля, має визнаватися недійсною, оскільки воля учасника угоди була сформована не вільно. Стаття 231 ЦК виділяє два види тиску, який може чинитися на особу - фізичний та психічний.

У багатьох випадках акт насильства становить собою кримінально каране діяння, проте ст. 231 ЦК безпосередньо не пов'язує недійсність правочину з вчиненням лише кримінально-карних дій.

При здійсненні психічного тиску фізичного насилля не здійснюється, проте особа перебуває під впливом погроз зазнати певних негативних наслідків, які можуть проявитися як у погрозі здійснення у майбутньому тілесних ушкоджень, так і погрозі вчинення інших дій, які не пов'язанні з фізичним впливом, але які можуть спричинити для цієї особи небажані наслідки.

При здійсненні тиску на особу необхідно визначитись з інтересами особи щодо якої може застосовуватись погроза. Це пов'язано з тим, що для визнання правочину недійсним внаслідок здійснення на особу тиску, інтерес особи в його системі цінностей має бути настільки суттєвим, щоб особа для його захисту від неправомірних посягань була згодна укласти невигідну для себе угоду.

Майбутнє зло, яке погрожують спричинити або спричинюють, має бути досить серйозним. При цьому варто враховувати декілька факторів. По-перше, погроза має бути небезпечною чи вкрай невигідною для особи. По-друге, слід враховувати, чи є можливим реальне спричинення погрози. Слід також брати до уваги особу потерпілого, як за звичайних обставин і такого роду тиску дана особа себе поводить (як теоретично дана особа мала б відреагувати на таку погрозу).

Підсумовуючи вищезазначене, можна прийти до висновку про те, що для визнання недійсним правочину вчиненого під впливом психічного тиску, необхідно встановити не тільки те, що психічний тиск на особу перед укладанням правочину мав місце, але й те, що погрози, які лунали з метою примусу до його укладення носили реальний характер, відмова від його укладення могла спричинити шкоду законним інтересам особи, і дана особа, в наслідок своїх психологічних особливостей та враховуючи свій інтерес до ненастання негативних для неї наслідків, була змушена укласти невигідний для себе правочин.

Позивач в позовній заяві стверджує, що за відсутності обставини її реального кримінального переслідування в якості підозрюваної особи, психологічного тиску та шантажу з боку відповідачки вона б не написала б такої розписки взагалі.

З об'єктивної сторони, погроза кримінальним переслідуванням та як наслідок ув'язненням і відбиранням дітей, з урахуванням пояснень позивача про її непричетність до крадіжки грошей, не може бути розцінена як погроза, що має реальний характер та така, що в разі відмови позивача від написання розписки, могла б спричинити шкоду її законним інтересам, оскільки одне із завдань кримінального провадження, відповідно до ст.. 2 КПК України полягає в тому, щоб жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений.

При цьому як вбачається з досліджених матеріалів кримінального провадження, позивач в якості підозрюваної у вчиненні крадіжки не залучалася; відповідач а ні в заяві про вчинений злочин, а ні в своїх письмових поясненнях на позивача як на особу, що вчинила крадіжку не вказувала; допустимих доказів погроз з боку працівників правоохоронних органів щодо її притягнення до кримінальної відповідальності суду не надано.

Наявність у відповідача статусу адвоката та її можливі зв'язки працівниками правоохоронних органів, не можуть бути об'єктивною підставою для існування реального побоювання з боку позивача щодо притягнення її до кримінальної відповідальності попри відсутності в її діях складу злочину.

Встановити ж суб'єктивне відношення позивача до ситуації, пов'язаної з написанням спірної розписки та наявний у неї реальний психологічного стан лише на підставі пояснень свідків та наданої інформації, що характеризує її як особистість без призначення відповідної експертизи, на переконання суду є неможливим, оскільки для з'ясування таких обставин необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право. Крім того, без проведення вказаної експертизи неможливо встановити психологічний вплив батька позивача ОСОБА_8 на прийняття рішення позивачем про написання розписки, оскільки як встановлено судом останній був присутній під час здійснення тиску та сам попросив позивача написати спірну розписку.

Щодо необхідності проведення психологічної експертизи з метою встановлення психоемоційного стану особи, вказав також в своїх поясненнях під час судового розгляду свідок ОСОБА_17., який є спеціалістом в області психології.

Так, експертним шляхом може бути встановлений психологічний критерій пороку волі, який в узагальненому вигляді являє собою неспроможність дієздатної особи при вчиненні правочину розуміти значення своїх дій або керувати ними внаслідок особливого стану, або неправильного уявлення про мету діяльності, або під впливом зовнішнього впливу (насильства, погрози, збігу тяжких обставин).

У завдання судової психологічної експертизи входить встановлення:

- здібності дієздатної особи при укладанні угоди розуміти значення своїх дій;

- здатності керувати своїми діями;

- психічного стану, яке могло істотно вплинути на свідомість і психічну діяльність суб'єкта угоди;

- впливу психічного стану на повноцінність волевиявлення в період, що ставиться до здійснення операції;

- адекватності (правильності) уявлення суб'єкта про мету своєї діяльності;

- психологічних факторів, деформуючого уявлення про цілі та наслідки її досягнення; особистісної значущості для суб'єкта обставин, за яких була укладена угода (у тому числі індивідуальної значущості насильства, погрози та їх наслідків, життєвих обставин);

- здатності суб'єкта протидіяти психічному тиску (примусу);

Під час розгляду даної справи за клопотанням представника позивача судом була призначена судова психологічна експертиза, на вирішення якої були поставлені питання, щодо того чи мала позивач індивідуально-психологічні особливості, які суттєво вплинули на характер її дій при укладанні розписки від 10.05.2013 та чи могли вони суттєво вплинути на її поведінку під час укладання розписки. Однак у зв'язку з несплатою позивачем вартості даної експертизи, ухвала суду повернулася без виконання.

В подальшому представник позивача відмовився від повторного направлення матеріалів справи для проведення психологічної експертизи, та як на докази психологічного тиску на позивача посилався лише на свідчення свідків ОСОБА_8, ОСОБА_10, ОСОБА_7., які були очевидцями погроз, свідків ОСОБА_13., ОСОБА_14., ОСОБА_15., ОСОБА_16., що характеризують позивача як особистість та характеристики за місцем роботи та проживання. Однак на думку суду, вказані докази не можуть самостійно підтверджувати наявність психологічного насильства такого ступеню, що є наслідком визнання боргової розписки недійсною. Зазначені докази визначають обставини вчинення сторонами по справі оспорюваного правочину, а також характеризують позивача як особистість та в даній справі можуть бути лише використані експертом, як вихідні дані під час проведення психологічної експертизи, про що також зазначено судовим експертом ОСОБА_18 в клопотанні про надання додаткових матеріалів (Т. 2 а.с. 144).

З цих же причин суд не приймає як доказ існування реального тиску в момент написання оспорюваної розписки обставину щодо спроби самогубства позивача, що мав місце після її написання, оскільки лише фахівець в галузі психології може встановити наявність чи відсутність зв'язку між наслідком у вигляді спроби самогубства та причиною, що її викликала.

Крім того, суд не приймає до уваги досліджені в судовому засіданні висновки за результатами дослідження з використанням поліграфу та вважає їх неналежними доказами, оскільки вказані результати стосуються питань, чи отримувала ОСОБА_2 вранці 10.05.2013 від ОСОБА_3 кошти в розмірі 14250 доларів США, чи передавав ОСОБА_8 10.05.2013 ОСОБА_3 15000 доларів США, чи домовлявся ОСОБА_8 з ОСОБА_3 про спільне відвідування 13.05.2013 РВВС Індустріального району м. Дніпро, в той час як позовні вимоги стосуються лише визнання письмового правочину недійсним як вчинений під впливом насильства, а не з підстав, що грошові кошти насправді позивачем не отримувалися, оскільки вказані обставини мають значення за наявності відповідної позовної вимоги щодо встановлення безгрошовості позики тобто з метою визнання договору позики неукладеним відповідно до ст.. 1051 ЦК України, та виходять за коло обставин, що мають значення для вирішення позовної вимоги, що розглядається судом. У зв'язку з зазначеним суд не вважає за необхідне надавати правову оцінку щодо допустимості та достовірностізазначених результатів дослідження з використанням поліграфу як доказів.

З огляду на вищезазначене, суд приходить до висновку, що в ході судового розгляду факт вчинення насильства відповідачем по справі на позивача 10.05.2013 року, що мав наслідком написання спірної розписки, належними та допустимими доказами не підтверджено, у зв'язку з чим позовна вимога позивача про визнання письмового правочину - боргової розписки недійсним як вчиненим під впливом насильства задоволенню не підлягає.

Беручи до уваги, що позивачу відмовлено в позові, судові витрати з відповідача стягненню не підлягають.

Керуючись ст. ст. 4, 5, 18, 43, 49, 76-81, 84, 89, 258, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд ,-

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позовної заяви ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання письмового правочину - боргової розписки, наданої ОСОБА_2 10.05.2013 року ОСОБА_3 недійсним як вчиненим під впливом насильства - відмовити.

Судові витрати зі сплати судового збору залишити за позивачем.

Рішення може бути оскаржене до Дніпровського апеляційного суду через Петриківський районний суд Дніпропетровської області шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя: О. А. Караул