Дата документу 25.10.2018 Справа № 554/8555/18
Провадження №2/554/3350/2018
УХВАЛА

Іменем України

25 жовтня 2018 року Суддя Октябрського районного суду м.Полтави Чуванова А.М., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Дукат» про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності на майно,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 24.10.2018 року звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Дукат» про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності на майно, в якому просив визнати договір купівлі-продажу від 14.03.2004 року нежитлового приміщення (магазину), що розташоване за адресою: м.Полтава, вул.Жовтнева (Соборності),76а, загальною площею 50,0 кв.м, дійсним; визнати за ОСОБА_1 право власності на нежитлове приміщення (магазин) (А-1), що розташоване за адресою: м.Полтава, вул.Жовтнева (Соборності),76а, загальною площею 50,0 кв.м, та складається із торгівельного залу 49,0 кв.м, санвузла 1,0 кв.м.

Вирішуючи питання про відкриття провадження, суд дійшов наступного.

З позовних вимог ОСОБА_1 і доданих матеріалів вбачається, що спір, про який йдеться у позові, є господарським.

Так, статтею 5 чинного ЦПК України, передбачено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Відповідно до вимог, змісту та матеріалів позову, ОСОБА_1, як фізична особа-підприємець заволодів та користується нежитловим приміщенням (магазином), що розташоване за адресою: м.Полтава, вул.Жовтнева (Соборності),76а, загальною площею 50,0 кв.м, дозвіл №186 на право роботи якого приватному підприємцю надано виконавчим комітетом Полтавської міської ради ще 14.12.2000 року та технічний паспорт на нежитлове приміщення (магазин) видано 12.01.2018 року, як фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1

Таким чином, спір про право в ньому йдеться між фізичною особою-підприємцем та юридичною особою господарювання, предметом позову - є договір, укладений між цими особами та право, повязане із здійсненням господарської діяльності.

Статтею 13 ЦПК України визначено диспозитивність цивільного судочинства - принцип, згідно з яким сторони в процесі вільно розпоряджаються своїми матеріальними і процесуальними правами. Отже йдеться в першу чергу про принцип диспозитивності саме для сторін. Цим кодексом позивач наділений правом визначати особу, яка є відповідачем.

Ця ж норма - про дискреційне право позивача щодо визначення складу учасників судового розгляду - визначена й іншими процесуальними нормативними актами України.

У вищевказаному позові позивач фізична особа-підприємець визначив відповідачем юридичну особу. І це його дискреційне (владне, на його розсуд) право.

З тексту позову не вбачається спору про порушені права фізичних осіб, і будь-яка фізична особа не фігурує ані в якості позивача, ані в якості відповідача.

Згідно Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №10 від 24.10.2011р."Про деякі питання підвідомчості і підсудності справ господарським судам",з огляду на приписи частини третьої статті 22 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" (2453-17), згідно з якими місцеві господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають з господарських правовідносин, а також інші справи, віднесені процесуальним законом до їх підсудності, та на вимоги статей 1, 4-1, 12 ГПК (1798-12), господарські суди розглядають справи в порядку позовного провадження, якщо склад учасників спору відповідає приписам статті 1 ГПК (1798-12), а правовідносини, з яких виник спір, мають господарський характер. У вирішенні питання про те, чи є правовідносини господарськими, а спір - господарським, слід виходити з визначень, наведених у статті 3 Господарського кодексу України (436-15). Господарський спір підвідомчий господарському суду, зокрема, за таких умов: а) участь у спорі суб'єкта господарювання; б) наявність між сторонами, по-перше, господарських відносин, врегульованих Цивільним кодексом України (435-15), Господарським кодексом України ( 436-15 ), іншими актами господарського і цивільного законодавства, і, по-друге, спору про право, що виникає з відповідних відносин.

Статтею 20 Господарського Кодексу України (ГКУ) визначено, що господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у звязку із здійсненням господарської діяльності, та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: 1) справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобовязання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці; 2) справи у спорах щодо приватизації майна, крім спорів про приватизацію державного житлового фонду; 3) справи у спорах, що виникають з корпоративних відносин, в тому числі у спорах між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи або між юридичною особою та її учасником (засновником, акціонером, членом), у тому числі учасником, який вибув, повязані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи, крім трудових спорів; 4) справи у спорах, що виникають з правочинів щодо акцій, часток, паїв, інших корпоративних прав в юридичній особі, крім правочинів у сімейних та спадкових правовідносинах; 5) справи у спорах щодо цінних паперів, в тому числі повязані з правами на цінні папери та правами, що виникають з них, емісією, розміщенням, обігом та погашенням цінних паперів, обліком прав на цінні папери, зобовязаннями за цінними паперами, крім боргових цінних паперів, власником яких є фізична особа, яка не є підприємцем, та векселів, що використовуються у податкових та митних правовідносинах; 6) справи у спорах щодо права власності чи іншого речового права на майно (рухоме та нерухоме, в тому числі землю), реєстрації або обліку прав на майно, яке (права на яке) є предметом спору, визнання недійсними актів, що порушують такі права, крім спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, та спорів щодо вилучення майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності, а також справи у спорах щодо майна, що є предметом забезпечення виконання зобовязання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці; 7) справи у спорах, що виникають з відносин, повязаних із захистом економічної конкуренції, обмеженням монополізму в господарській діяльності, захистом від недобросовісної конкуренції, в тому числі у спорах, повязаних з оскарженням рішень Антимонопольного комітету України, а також справи за заявами органів Антимонопольного комітету України з питань, віднесених законом до їх компетенції, крім спорів, які віднесені до юрисдикції Вищого суду з питань інтелектуальної власності; 8) справи про банкрутство та справи у спорах з майновими вимогами до боржника, стосовно якого відкрито провадження у справі про банкрутство, у тому числі справи у спорах про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, за винятком спорів про визначення та сплату (стягнення) грошових зобовязань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також спорів про визнання недійсними правочинів за позовом контролюючого органу на виконання його повноважень, визначених Податковим кодексом України; 9) справи за заявами про затвердження планів санації боржника до відкриття провадження у справі про банкрутство; 10) справи у спорах щодо оскарження актів (рішень) субєктів господарювання та їх органів, посадових та службових осіб у сфері організації та здійснення господарської діяльності, крім актів (рішень) субєктів владних повноважень, прийнятих на виконання їхніх владних управлінських функцій, та спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем; 11) справи про оскарження рішень третейських судів та про видачу наказу на примусове виконання рішень третейських судів, утворених відповідно до Закону України "Про третейські суди", якщо такі рішення ухвалені у спорах, зазначених у цій статті; 12) справи у спорах між юридичною особою та її посадовою особою (у тому числі посадовою особою, повноваження якої припинені) про відшкодування збитків, заподіяних юридичній особі діями (бездіяльністю) такої посадової особи, за позовом власника (учасника, акціонера) такої юридичної особи, поданим в її інтересах; 13) вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, визнання недійсними актів, що порушують права на майно (майнові права), якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав чи спору, що виник з корпоративних відносин, якщо цей спір підлягає розгляду в господарському суді і переданий на його розгляд разом з такими вимогами; 14) справи у спорах про захист ділової репутації, крім спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем або само зайнятою особою; 15) інші справи у спорах між субєктами господарювання; 16) справи за заявами про видачу судового наказу, якщо заявником та боржником є юридична особа або фізична особа - підприємець.

З вказаного вище позову вбачається, що спір у цій справі стосується не виключно проведення державної реєстрації права власності, а підстав набуття такого права, та є спором про право, а тому не підлягає розгляду за правилами навіть адміністративного судочинства, якщо б він виник внаслідок виконання відповідачем владних управлінських функцій, та не має публічно - правового характеру, а стосується лише права на господарювання і користування майном між юридичними особами та відновлення цього права внаслідок правильної його реєстрації державним реєстраційним органом.

Таким чином, у позові вбачається спір про право між ФОП та суб'єктом господарювання, а за змістом вимог - що за предметною підсудністю спір підлягає розгляду за правилами ГК України, а тому спір підсудний господарському суду.

Згідно п.1ч.1ст.186 ЦПК України, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Про відмову у відкритті провадження у справі постановляється ухвала не пізніше п'яти днів з дня надходження заяви. Така ухвала надсилається заявникові не пізніше наступного дня після її постановлення в порядку, встановленому статтею 272 цього Кодексу.

До ухвали про відмову у відкритті провадження у справі, що надсилається заявникові, додаються позовні матеріали. Копія позовної заяви залишається в суді.

Ухвалу про відмову у відкритті провадження у справі може бути оскаржено. В разі скасування цієї ухвали позовна заява вважається поданою в день первісного звернення до суду.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що наявні беззаперечні підстави для відмови у відкритті провадження у справі за відсутності підстав для розгляду спору за правилами цивільно-процесуального судочинства.

Керуючись ст.186 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті провадження у справі з позовною заявою ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Дукат» про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності на майно.

Ухвалу про відмову у відкритті провадження у справі надіслати позивачу разом з копіями позовної заяви та документами, доданими до позову для звернення до господарського суду з дотриманням територіальної підсудності.

Ухвала може бути оскаржена протягом п'ятнадцяти днів з дня її отримання до Полтавського апеляційного суду.

У відповідності до п.п.15.5 п.15 розділу 13 Перехідних положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Суддя: А.М.Чуванова