Постанова

Іменем України

10 жовтня 2018 року

м. Київ

справа № 686/22170/16-ц

провадження № 61-16224св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Білоконь О. В., Синельникова Є. В. (суддя-доповідач), Хопти С. Ф., Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивачі: ОСОБА_3, ОСОБА_4,

відповідачі: ОСОБА_5, Хмельницька міська рада, управління Держгеокадастру у Хмельницькому районі Хмельницької області, управління з питань реєстрації Хмельницької міської ради,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_5 на рішення Апеляційного суду Хмельницької області, у складі колегії суддів: П'єнти І. В., Корніюк А. П., Талалай О. І., від 22 березня 2017 року,

В С Т А Н О В И В :

У листопаді 2015 року ОСОБА_3 та ОСОБА_4 звернулись до суду із позовом до ОСОБА_5, Хмельницької міської ради, управління Держгеокадастру у Хмельницькому районі Хмельницької області, управління з питань реєстрації Хмельницької міської ради про визнання недійсним рішення Хмельницької міської ради, визнання недійсним державного акта на право приватної власності на земельну ділянку та скасування його реєстрації.

Позовну заяву ОСОБА_3 та ОСОБА_4 мотивовано тим, що вони є співвласниками домоволодіння АДРЕСА_1. Рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 17 жовтня 2011 року (справа № 2/2218/3570/11) домоволодіння розділено в натурі та встановлений порядок користування земельною ділянкою для обслуговування житлового будинку та ведення особистого підсобного господарства. Вказаним рішенням суду ОСОБА_3 виділена земельна ділянка площею 0, 0296 га, а ОСОБА_6 виділена земельна ділянка площею 0, 0211 га та встановлені межі земельних ділянок. У 2014 році позивачі вирішили приватизувати земельні ділянки і у зв'язку з цим звернулись до приватного підприємства «Діорит Плюс 1» (далі - ПП «Діорит Плюс 1») щодо проведення геодезичної зйомки земельної ділянки біля домоволодіння АДРЕСА_1. Відповідно до виданого ПП «Діорит Плюс 1» звіту межі земельної ділянки ОСОБА_5 мають перетини з межами земельних ділянок позивачів. Координати земельної ділянки ОСОБА_5 мають накладання на їх земельні ділянки, у ОСОБА_4 захоплено 30 кв. м, а у ОСОБА_3 16 кв м. Факт накладення підтверджується кадастровим планом земельної ділянки від 02 квітня 2014 року. Таким чином, виданий ОСОБА_5 на підставі рішення другої сесії Хмельницької міської ради від 30 березня 2006 року № 39 державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0, 0547 га не відповідає межам сумісних з нею земельних ділянок, тому позивачі вважають, що ОСОБА_5 отримала державний акт серії НОМЕР_1 від 12 грудня 2006 року незаконно, а їх позбавлено можливості реалізувати своє право на приватизацію земельних ділянок.

Посилаючись на викладені обставини, позивачі, з урахуванням уточнених позовних вимог, просили суд визнати незаконним рішення Хмельницької міської ради № 39 від 30 серпня 2006 року, визнати недійсним державний акт на право власності на землю ОСОБА_5, скасувати його державну реєстрацію та скасувати у відділі реєстрації речових прав Хмельницької міської ради запис про реєстрацію права власності ОСОБА_5 на земельну ділянку.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області, у складі судді Мазурок О. В., від 23 грудня 2016 року ОСОБА_3 та ОСОБА_4 відмовлено у задоволенні заявлених позовних вимог.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що на час прийняття Хмельницькою міською радою рішення № 39 від 30 серпня 2006 року та видачі ОСОБА_5 державного акту на право власності на земельну ділянку від 12 грудня 2006 року рішення Хмельницького міськрайонного суду від 17 жовтня 2011 року (справа № 2/2218/3570/11) не було, позивачі набули право власності на домоволодіння по АДРЕСА_1 у м. Хмельницькому у 2008 році, за вказаних обставин їх права у 2006 році не могли бути порушені.

Рішенням Апеляційного суду Хмельницької області від 22 березня 2017 року рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області

від 23 грудня 2016 року скасовано у частині відмови ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у задоволенні позовних вимог про визнання недійсним рішення Хмельницької міської ради, визнання недійсним державного акту на право приватної власності на земельну ділянку та скасування його реєстрації та ухвалено у цій частині нове рішення, яким визнано незаконним рішення другої сесії Хмельницької міської ради № 39 від 30 серпня 2008 року у частині передачі у приватну власність ОСОБА_5 земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) - землі житлової та громадської забудови розміром 547 кв. м. Визнано недійсним державний акт серії НОМЕР_1 на право власності ОСОБА_5 на земельну ділянку площею 0,0547 га, яка розташована у АДРЕСА_1, цільове призначення якої для будівництва та обслуговування індивідуального житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) - землі житлової та громадської забудови, виданий 12 грудня 2006 року та зареєстрований у книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 18, а також скасовано його реєстрацію. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення апеляційного суду мотивоване тим, що оспорюваним рішенням органу місцевого самоврядування щодо передачі у приватну власність ОСОБА_5 присадибної ділянки, площею 547 кв. м по проїзду АДРЕСА_1 порушуються права позивачів на користування їхніми земельними ділянками, оскільки останніми доведено факт накладення земельної ділянки відповідача на їх земельні ділянки.

У квітні 2017 року ОСОБА_5 подала касаційну скаргу на рішення Апеляційного суду Хмельницької області від 22 березня 2017 року.

У касаційній скарзі ОСОБА_5просить скасувати рішення Апеляційного суду Хмельницької області від 22 березня 2017 року та залишити в силі рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області

від 23 грудня 2016 року, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу, обґрунтовано тим, що апеляційний суд повно і всебічно не з'ясував обставини справи, не надав належної оцінки технічній документації із землеустрою, що посвідчує право заявника на земельні ділянки, а таж не надав належної оцінки висновкам проведених по справі судових експертиз. Права позивачів при передачі заявнику у власність земельної ділянки порушено не було.

26 квітня 2017 року ухвалою судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ відкрито касаційне провадження у справі за поданою касаційною скаргою.

У липні 2017 року ОСОБА_3 та ОСОБА_4 подано заперечення (відзив) на касаційну скаргу, в яких заявники вказують на її необґрунтованість та безпідставність.

06 вересня 2017 року ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ справу за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_5, Хмельницької міської ради, управління Держгеокадастру у Хмельницькому районі Хмельницької області, управління з питань реєстрації Хмельницької міської ради про визнання недійсним рішення Хмельницької міської ради, визнання недійсним державного акта на право приватної власності на земельну ділянку та скасування його реєстрації призначено до судового розгляду.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів». Відповідно до пункту 4 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

27 березня 2018 року справу передано до Верховного Суду.

05 квітня 2018 року справу розподілено судді-доповідачу.

Частинами першою та другою статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Судами встановлено, що рішенням Хмельницького міськвиконкому від 27 травня 1959 року № 12 ОСОБА_7 було виділено земельну ділянку для індивідуального житлового будівництва по проїзду АДРЕСА_1, площею 507 кв.м, та укладено договір про надання у безстрокове користування вказаної земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на праві особистої власності (т. 1 а. с. 58, 97-99).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 помер, спадкоємцями за законом після смерті останнього є його доньки: ОСОБА_3 та ОСОБА_4, які вступили в управління спадковим майном та 06 лютого 2008 року отримали свідоцтва про право на спадщину за законом. Спадковим майном після смерті ОСОБА_7 є житловий будинок з надвірними будівлями АДРЕСА_1, який належав померлому на підставі договору про надання у безстрокове користування земельної ділянки для будівництва житлового будинку на праві приватної власності від 16 жовтня 1959 року № 3-6347. ОСОБА_3 та ОСОБА_4 успадкували по 1/2 частині житлового будинку (т. 1 а. с. 58-60).

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 17 жовтня 2011 року (справа № 2/2218/3570/11) встановлено порядок користування земельною ділянкою для обслуговування житлового будинку та ведення особистого підсобного господарства по проїзду АДРЕСА_3 у м. Хмельницькому: ОСОБА_3 - 0, 0296 га, ОСОБА_4 - 0, 0211 га, з відділенням цих земельних ділянок за точками по лінії поділу згідно варіанту № 3 висновку № 39/11 судової будівельно-технічної експертизи (т. 1 а. с. 7).

Відповідно до архівного витягу з протоколу засідання Хмельницького міськвиконкому від 27 травня 1959 року № 12 ОСОБА_8 було виділено земельну ділянку у м. Хмельницькому по АДРЕСА_2 площею 500 кв.м, для індивідуального житлового будівництва.

09 грудня 1997 року житловий будинок з надвірними будівлями по проїзду АДРЕСА_1 був відчужений ОСОБА_9 ОСОБА_10

20 жовтня 2004 року між ОСОБА_10 та ОСОБА_11 було укладено договір купівлі-продажу житлового будинку та господарських будівель, що знаходяться по проїзду АДРЕСА_1.

За договором дарування житлового будинку від 29 жовтня 2004 року ОСОБА_11 подарувала вищезазначене домоволодіння ОСОБА_5 (т. 1 а. с. 79-83).

Відповідно до довідки управління земельних ресурсів від 26 грудня 2005 року та наявної у матеріалах технічної документації із землеустрою щодо складення документів, що посвідчують право на земельну ділянку ОСОБА_5, по земельно-облікових документах по проїзду АДРЕСА_1 знаходиться земельна ділянка площею 500 кв. м, а фактично у користуванні перебуває 547 кв. м (т. 1 а.с. 70 на звороті).

Рішенням другої сесії Хмельницької міської ради № 39 від 30 серпня 2006 року ОСОБА_5 передано у приватну власність земельну ділянку для будівництва і обслуговування жилих будинків, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) - землі житлової і громадської забудови, площею 547 кв. м, по проїзду АДРЕСА_1 (т. 2 а. с. 106-109).

12 грудня 2006 року ОСОБА_5 отримала державний акт серії НОМЕР_1 на право власності на земельну ділянку, площею 0, 0547 га, що розташована у м. Хмельницькому, проїзд АДРЕСА_1, цільове призначення якої для будівництва та обслуговування індивідуального житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) - землі житлової та громадської забудови. Акт зареєстрований в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 18 (т. 1 а. с. 8).

За повідомленням ПП «Діоріт Плюс 1» № 183 від 04 квітня 2014 року при проведенні геодезичної зйомки земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) по проїзду АДРЕСА_3 встановлено, що в результаті перевірки інформації про земельну ділянку на Публічній кадастровій карті України, де графічно відображена межа сусідньої земельної ділянки ОСОБА_5 по АДРЕСА_2 виявлено, що конфігурація земельної ділянки ОСОБА_4 виходить за межі огорожі між земельними ділянками ОСОБА_5 та ОСОБА_4 А тому, є неможливим виготовлення матеріалів про надання дозволу на розробку технічної документації із землеустрою по проїзду АДРЕСА_3 (т. 1 а.с. 130-135).

Згідно висновку судової будівельно-технічної експертизи № 14/15, яка була проведена по цивільній справі № 686/2619/15-ц, у фактичній межі суміжних земельних ділянок, облаштованої у вигляді капітальної огорожі по проїзду АДРЕСА_3 та проїзду АДРЕСА_1 накладення земельної ділянки ОСОБА_3 та ОСОБА_4, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку АДРЕСА_1, на земельну ділянку, що належить ОСОБА_5 на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку, існує. Площа накладення на земельну ділянку ОСОБА_3 за точками 9,6, 18, 19, 9 становить 16 кв. м. Площа накладення на земельну ділянку ОСОБА_4 за точками 7, 16, 17, 18, 6, 7 становить 30 кв. м. (т. 1 а. с. 22-32).

Згідно висновку додаткової судової земельно-технічної експертизи № 52/16 від 07 листопада 2016 року площа земельної ділянки по проїзду АДРЕСА_1, якою фактично користується ОСОБА_5, становить 0, 0485 га. Межі цієї земельної ділянки не закріплені межовими знаками та розташування земельної ділянки за даними обмінного файлу не співпадає з фактичним розташуванням земельної ділянки. Судовим експертом встановлено, що ОСОБА_5 фактично користується земельною ділянкою 0, 0485 га, ОСОБА_4 користується земельною ділянкою площею 0,0211 га, а ОСОБА_3 - земельною ділянкою площею 0,0296 га. Фактичні межі земельних ділянок не накладаються. Однак, згідно даних обмінного файлу з прив'язкою до державної системи координат по проїзду АДРЕСА_1 та АДРЕСА_3 земельна ділянка, яка належить ОСОБА_5, складає 0,0547 га та накладається на земельні ділянки ОСОБА_4 та ОСОБА_3 (т. 1 а.с. 181-198).

Технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) ОСОБА_5 по проїзду АДРЕСА_1 (станом на жовтень 2016 року) була розроблена без врахування всіх даних щодо меж земельних ділянок, а закріплення межовими знаками меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснювалось виконавцем у відсутності користувачів суміжних земельних ділянок, зокрема позивачів, що не відповідає вимогам положень пункту 3.12 Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, затвердженої наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 18 травня 2010 року № 376 (т. 2 а. с. 43-52).

В результаті того, що згідно даних обмінного файлу з прив'язкою до державної системи координат по проїзду АДРЕСА_1 та проїзду АДРЕСА_3 у м. Хмельницькому земельна ділянка, яка належить ОСОБА_5, накладається на земельні ділянки ОСОБА_4 та ОСОБА_3, останні не мають можливості оформити документи на право власності (користування) земельними ділянками в межах фактичного користування.

Згідно частини першої статті 3 ЦПК України, 2004 року, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до положень статті 60 ЦПК України, 2004 року, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Згідно зі статтею 548 ЦК УРСР, 1963 року, для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Статтею 90 ЗК УРСР, 1970 року, передбачено, що на землях міст при переході права власності на будівлю переходить також і право користування земельною ділянкою або її частиною. При переході будівлі у власність кількох осіб земельна ділянка переходить в користування всіх співвласників будівлі.

Відповідно до частини другої статті 1225 ЦК України до спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, а також право власності або право користування земельною ділянкою, яка необхідна для їх обслуговування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Згідно зі статтею 103 ЗК України власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо). Власники та землекористувачі земельних ділянок зобов'язані не використовувати земельні ділянки способами, які не дозволяють власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок використовувати їх за цільовим призначенням (неприпустимий вплив).

Власники та землекористувачі земельних ділянок зобов'язані співпрацювати при вчиненні дій, спрямованих на забезпечення прав на землю кожного з них та використання цих ділянок із запровадженням і додержанням прогресивних технологій вирощування сільськогосподарських культур та охорони земель (обмін земельних ділянок, раціональна організація територій, дотримання сівозмін, встановлення, зберігання межових знаків тощо).

У разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним (частина перша статті 155 ЗК України).

Стаття 41 Конституції України передбачає, що кожен має право, володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно з частиною першою статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Частинами першою, другою статті 152 ЗК України визначено, що держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Відповідно до частин другої, п'ятої статті 158 ЗК України виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей. У разі незгоди власників землі або землекористувачів з рішенням органів місцевого самоврядування, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, спір вирішується судом.

Встановивши факт накладення земельної ділянки відповідача на земельні ділянки позивачів згідно даних обмінного файлу з прив'язкою до державної системи координат на місцевості, врахувавши, що оспореним рішенням другої сесії Хмельницької міської ради № 39 від 30 серпня 2008 року (у частині передачі у приватну власність ОСОБА_5 земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) - землі житлової та громадської забудови, розміром 547 кв. м) та оскарженим державним актом на право власності ОСОБА_5 на цю земельну ділянку внаслідок недосконалого розроблення технічної документації із землеустрою порушуються права позивачів на оформлення у власність (користування) їх земельних ділянок, апеляційний суд, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, дійшов правильного висновку про визнання незаконним рішення органу місцевого самоврядування та недійсним державного акту, зазначивши, що скасування правовстановлюючого документа та його реєстрації поставить сторони у становище, яке забезпечить дотримання прав на приватизацію земельних ділянок, що перебувають у їх користуванні.

Апеляційним судом при вирішення справи дотримано баланс інтересів сторін спору, правильно застосовано вищезазначені норми матеріального права, на підставі належним чином оцінених доказів, наданих сторонами, виходячи із змісту заявлених позовних вимог (стаття 212 ЦПК України, 2004 року).

За правилами частини першої, другої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а лише зводяться до переоцінки доказів.

Керуючись статтями 402, 409, 410, 415, 416, 418, 419, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Рішення Апеляційного суду Хмельницької області від 22 березня 2017 року залишити без змін.

Поновити виконання рішення Апеляційного суду Хмельницької області від 22 березня 2017 року.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийД. Д. Луспеник

СуддіО. В. Білоконь

Є. В. Синельников

С. Ф. Хопта

Ю. В. Черняк