УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" вересня 2018 р. Київський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого- судді - Сенаторова В.М.,

при секретарі - Явнюк К.Р.,

за участі представника - ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за скаргою ОСОБА_2 на рішення державного виконавця Київського відділу державної виконавчої служби м. Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області ОСОБА_3, боржник: ОСОБА_4, -

ВСТАНОВИВ:

13.06.2018 ОСОБА_2 звернулась до Київського районного суду м. Харкова зі скаргою, в якій просить визнати постанову державного виконавця Київського відділу державної виконавчої служби м. Харків ГТУЮ у Харківській області ОСОБА_3 про закінчення виконавчого провадження від 07.06.2018 (ВП №55745589) неправомірною та скасувати її. Також ОСОБА_2 просить визнати бездіяльність державного виконавця Ярошенка В.В. в частині невиконання рішення суду з зобовязання ОСОБА_4 не чинити перешкоди у користуванні ОСОБА_2 та малолітній ОСОБА_5 житловим будинком з надвірними будівлями за адресою: м. Харків, вул. Леоніда Собінова, буд. 59 неправомірною.

В обґрунтування скарги ОСОБА_2 зазначає, що рішенням Київського районного суду м. Харкова від 12 жовтня 2017 року позов ОСОБА_2, яка діє в своїх інтересах та в інтересах ОСОБА_5 задоволено, зобовязано ОСОБА_4 не чинити перешкоди у користуванні ОСОБА_2 та малолітній ОСОБА_5 житловим будинком з надвірними будівлями за адресою: м. Харків, вул. Леоніда Собінова, 59; усунути перешкоди у користуванні житловим будинком з надвірними будівлями за адресою: м. Харків, вул. Леоніда Собінова, 59, шляхом вселення ОСОБА_2 та малолітньої ОСОБА_5 у житловий будинок з надвірними будівлями за адресою: м. Харків, вул. Леоніда Собінова, 59.

На підставі вищевказаного рішення суду, Київським районним судом м.Харкова було видано виконавчий лист № 640/16022/16-ц, який було предявлено до виконання, внаслідок чого державним виконавцем Київського відділу державної виконавчої служби міста Харків ГТУЮ у Харківській області ОСОБА_3 було відкрито виконавче провадження № 55745589.

07.06.2018 державним виконавцем Ярошенко В. В. була винесена постанова про закінчення виконавчого провадження щодо примусового виконання виконавчого листа № 640/16022/16-ц (далі - оскаржувана постанова).

Сторона стягувача вважає оскаржувану постанову незаконною та необгрунтованою, а також такою, що порушує права та свободи сторони стягувача, виходячи з наступних обставин та норм права.

В оскаржувані постанові державний виконавець Ярошенко В. В. зазначає, що підставою для закриття ВП № 55745589 була та обставина, що: «відповідно до акту державного виконавця від 30.05.2018 боржником рішення суду виконано», внаслідок чого виконавче провадження було закінчене на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження».

Скаржник вказує, що рішення Київського районного суду м. Харкова від 12.10.2017 у цивільній справі № 640/16022/16-ц залишається досі не виконаним.

Так, резолютивна частина зазначеного рішення (як і виконавчому листі, що був виданий на виконання рішення суду) містить висновок щодо задоволення двох позовних вимог позивача і складається із двох частин відповідно:

1) зобовязати ОСОБА_4 не чинити перешкоди у користуванні ОСОБА_2 та малолітній ОСОБА_5 житловим будинком з надвірними будівлями за адресою: м. Харків, вул. Леоніда Собінова, 59;

2) усунути перешкоди у користуванні житловим будинком з надвірними будівлями за адресою: м. Харків, вул. Леоніда Собінова, 59, шляхом вселення ОСОБА_2 та малолітню ОСОБА_5 у житловий будинок з надвірними будівлями за адресою: м. Харків, вул. Леоніда Собінова, 59.

Державний виконавець Ярошенко В.В. шляхом здійснення заходів примусового виконання рішення суду, виконав лише другу частину рішення Київського районного суду м. Харкова і лише щодо ОСОБА_2, а саме вселив ОСОБА_2 у житловий будинок з надвірними будівлями за адресою: м. Харків, вул. Леоніда Собінова, 59.

Малолітня ОСОБА_5 не була вселена у житловий будинок з надвірними будівлями за адресою: м. Харків, вул. Леоніда Собінова, 59, що підтверджується актом державного виконавця.

Більше того, перша частина рішення Київського районного суду м. Харкова залишається не виконаною в повному обсязі. ОСОБА_4 продовжує чинити перешкоди ОСОБА_2 та малолітній ОСОБА_5 у користуванні житловим будинком з надвірними будівлями за адресою м. Харків, вул. Л. Собінова, 59.

Таким чином, державний виконавець Ярошенко В.В. не виконав рішення київського районного суду м. Харкова у повному обсязі.

Отже, підстав для закінчення виконавчого провадження № 55745589 на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» не було. З цього слідує, що підстави для винесення державним виконавцем постанови про закінчення виконавчого провадження, застосування наслідків закінчення виконавчого провадження, відсутні.

У судовому засіданні скаржник ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_1 вимоги скарги підтримали та просили задовольнити.

Належним чином повідомлені про час та місце розгляду скарги боржник та державний виконавець у судове засідання не з'явилися, їхня неявка відповідно ч. 2 ст. 450 ЦПК України не перешкоджає розгляду скарги. Боржник направив до суду письмові заперечення, в яких просив у задоволенні скарги відмовити.

Вислухавши пояснення скаржника та її представника, дослідивши додані до скарги докази, суд приходить до наступного висновку.

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 12 жовтня 2017 року позов ОСОБА_2, яка діє в своїх інтересах та в інтересах ОСОБА_5 задоволено, зобовязано ОСОБА_4 не чинити перешкоди у користуванні ОСОБА_2 та малолітній ОСОБА_5 житловим будинком з надвірними будівлями за адресою: м. Харків, вул. Леоніда Собінова, 59; усунути перешкоди у користуванні житловим будинком з надвірними будівлями за адресою: м. Харків, вул. Леоніда Собінова, 59, шляхом вселення ОСОБА_2 та малолітню ОСОБА_5 у житловий будинок з надвірними будівлями за адресою: м. Харків, вул. Леоніда Собінова, 59. / а.с. 8-10/

07.06.2018 державним виконавцем Ярошенко В.В. була винесена постанова про закінчення виконавчого провадження №55745589 на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» щодо примусового виконання виконавчого листа № 640/16022/16-ц, виданого на виконання вищевказаного судового рішення, з якої вбачається, що відповідно до акту державного виконавця від 30.05.2018 боржником рішення суду виконано. / а.с. 6 /

Згідно акту державного виконавця від 30.05.2018 за підписом державного виконавця, боржника, стягувача та понятих, вселення в повній мірі у домоволодіння за адресою: м. Харків, вул. Л. Собінова, 59, не відбулося, повний доступ не надано. / а.с. 7 /

Відповідно до статті 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Згідно із ч. 1 ст. 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обовязковим до виконання.

У рішенні у справі «Горнсбі проти Греції» Європейський суд з прав людини зазначив: «відповідно до усталеного прецедентного права, пункт 1 статті 6 гарантує кожному право на звернення до суду або арбітражу з позовом стосовно будь-яких його цивільних прав та обов'язків. Таким чином, ця стаття проголошує "право на суд", одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду (див. рішення у справі "Філіє проти Греції" (Philis v. Greece) (N1)від 27 серпня 1991 року, серія А, N 209, с. 20, п. 59). Однак це право було б ілюзорним, якби правова система Договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов'язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. Важко собі навіть уявити, щоб стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, - а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо вбачати у статті 6 тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який Договірні держави зобов'язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію ( 995_690 ) (див., mutatis mutandis, рішення у справі "Голдер проти Сполученого Королівства" (Golder v. the United Kingdom) від 21 лютого 1975 року (980_086), серія А, N 18, с. 16 - 18, п. 34 - 36). Отже, для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина "судового розгляду". До того ж Суд уже прийняв цей принцип у справах щодо тривалості судового провадження (див. останні рішення у справах "Ді Педе проти Італії" (Di Pede v. Italy) та "Заппія проти Італії" (Zappia v. Italy) від 26 вересня 1996 року, Reports of Judgments and Decisions 1996-IV, c. 1383 - 1384, n. 20 - 24 та c. 1410 - 1411, n. 16 - 20 відповідно).»

У рішенні у справі «Іммобільяре Саффі» проти Італії» суд наголосив: «право на звернення до суду, гарантоване статтею 6, також передбачає практичне виконання остаточних, обов'язкових для виконання судових рішень, які в державах, що поважають принцип верховенства права, не можуть залишатися невиконаними на шкоду стороні у провадженні».

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Статтею другою Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: 1) верховенства права; 2) обовязковості виконання рішень; 3) законності; 4) диспозитивності; 5) справедливості, неупередженості та обєктивності; 6) гласності та відкритості виконавчого провадження; 7) розумності строків виконавчого провадження; 8) співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями; 9) забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

Сукупність даних засад, а безпосередньо законність, є вимогою суворого і неухильного додержання, точного й однакового виконання і правильного застосування законів і підзаконних нормативно-правових актів органами державної влади, їх посадовими особами.

Відповідно до ч.1. ст. 18 ЗУ "Про виконавче провадження" виконавець зобовязаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Таким чином, оскаржувана постанова державного виконавця Ярошенко В. В. є неправомірною і такою, що порушує права, свободи та законні інтереси ОСОБА_2 і малолітньої ОСОБА_5, конституційний принцип обовязковості судових рішень, а також право ОСОБА_2 на справедливий суд.

З огляду на вище викладене суд вважає скаргу обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 447, 450 ЦПК України, Законом України "Про виконавче провадження", суд, -

УХВАЛИВ:

Скаргу ОСОБА_2 на рішення державного виконавця Київського відділу державної виконавчої служби м. Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області ОСОБА_3, бржник: ОСОБА_4, - задовольнити.

Визнати постанову державного виконавця Київського відділу державної виконавчої служби міста Харків ГТУЮ у Харківській області ОСОБА_3 про закінчення виконавчого провадження від 07.06.2018 (ВП № 55745589) неправомірною та скасувати її.

Визнати бездіяльність державного виконавця Київського відділу державної виконавчої служби міста Харків ГТУЮ у Харківській області ОСОБА_3 в частині невиконання рішення суду з зобов'язання ОСОБА_4 не чинити перешкоди у користуванні ОСОБА_2 та малолітній ОСОБА_5 житловим будинком з надвірними будівлями за адресою: м. Харків, вул. Леоніда Собінова, 59 неправомірною.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Апеляційного суду Харківської області через Київський районний суд м. Харкова шляхом подачі апеляційної скарги протягом пятнадцяти днів з дня проголошення ухвали.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом пятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження.

Повну ухвалу складено 03.09.2018.

Веб-адреса цього документу у Єдиному державному реєстрі судових рішень http://reyestr.court.gov.ua/ з посиланням на номер справи.

Суддя -