КОРАБЕЛЬНИЙ РАЙОННИЙ СУД М. МИКОЛАЄВА
Справа № 645/1774/18
Провадження № 2/488/1658/18 р.
РІШЕННЯ

Іменем України

10.12.2018 року м. Миколаїв

Корабельний районний суд м. Миколаєва в складі:

головуючої по справі судді - Селіщевої Л.І.,

при секретарі судового засідання - Тузові Р.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі засідань суду цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про надання дозволу на багаторазове перетинання державного кордону при виїзді дитини за межі України без згоди та супроводу батька та про надання дозволу на оформлення документів для виїзду дитини за кордон без згоди батька до досягнення дитиною повноліття, третя особа: Служба у справах дітей по Немишлянському району департаменту служб у справах дітей Харківської області, м. Харків,-

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2018 року позивач - ОСОБА_2 звернулася до суду із вищезазначеним позовом, в якому просить суд надати їй - ОСОБА_2 дозвіл на багаторазове перетинання державного кордону при виїзді малолітньої ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянки України, у супроводі її матері ОСОБА_2, без дозволу та супроводу батька ОСОБА_3, в будь - який час, на період до досягнення дитиною 16-річного віку, для відпочинку та оздоровлення, з обов'язковим поверненням малолітньої до місця проживання в Україні; надати їй дозвіл на оформлення паспорту громадянина України для виїзду за кордон та інших документів для виїзду за кордон відносно малолітньої ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, в будь - який час, на період до досягнення дитиною 16-річного віку, без нотаріально посвідченої згоди батька дитини - ОСОБА_3.

В обґрунтування свого позову позивач зазначила, що вона з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі, сімейні відносини не склалися, тому рішенням Корабельного районного суду м. Миколаєва від 11.02.2016 року шлюб між ними було розірвано. Від даного шлюбу вони мають малолітню дочку - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. Після розірвання шлюбу дочка залишилася проживати з позивачем.

Позивач зазначає, що з моменту розлучення і по сьогоднішній день, маючи реальну можливість приймати участь у вихованні та забезпеченні дитини, відповідач з власної ініціативи самоусунувся від виконання своїх батьківських обов'язків, і не спілкується з дитиною, участі у житті доньки свідомо не приймає.

На теперішній час вона має намір разом із своєю дочкою, тимчасово виїжджати за кордон для повноцінного відпочинку дочки в країнах ближнього та дальнього зарубіжжя, за для підвищенні рівня світогляду дитини, покращення стану її здоров'я, фізичного духовного та морального розвитку, що є забезпеченням інтересів дитини в межах здійснення батьківських прав та обов'язків.

Крім того, вона працюю в міжнародній організації та має необхідність виїжджати в закордонні відрядження в які би могла брати дитину з собою, також організація сплачує додатково гроші на утримання дитини та забезпечує страхування здоров'я та життя дитини.

Однак, відповідач безпідставно і без будь-яких ґрунтовних пояснень ухиляється від надання дозволу на виїзд дитини за кордон, що змусило позивача звернутися до суду з даним позовом.

Позивач в судове засідання не з'явилася, надала заяву з проханням розглядати справу у її відсутність, просила позов задовольнити.

Відповідач також у судове засідання не з'явився, надав заяву про визнання позову.

Представник третьої особи - Служба у справах дітей по Немишлянському району департаменту служб у справах дітей Харківської області, м. Харків в судове засідання не з'явився, хоча судом про дату і час розгляду справи був повідомлений належним чином, про що свідчить наявне у справі поштове повідомлення, доказів про поважність причин неявки суду не надав. Заяв про розгляд справи у відсутність представника до суду не надходило.

Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до наступного.

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Згідно із частиною сьомою статті 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Частинами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, яка набрала чинності для України 27.09.1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Згідно ст. 141 СК України батьки мають рівні права та обов'язки щодо дитини.

Відповідно до ч.3 ст.313 Цивільного кодексу фізична особа, яка не досягла 16 років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними.

Згідно із ч.2 ст.4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду.

Пунктом 3 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затв. Постановою КМУ № 57 від 27.01.1995 р., - передбачено виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку.

Виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску (пп.1 п.4 правил).

Тимчасовий виїзд малолітньої дитини за межі України повинен відбуватись лише за погодженням з іншим з батьків, оскільки такий переїзд спричиняє зміну режиму спілкування дитини з іншим з батьків, порядок участі у вихованні дитини, зміну звичайного соціального, культурного, мовного середовища дитини, що впливає на її подальше життя, розвиток і виховання.

Виходячи з положень зазначених норм матеріального права, дозвіл на виїзд малолітньої дитини за межі України в супроводі одного з батьків за відсутності згоди другого з батьків (на підставі рішення суду) може бути наданий на конкретний одноразовий виїзд з визначенням його початку й закінчення.

Правила перетинання державного кордону громадянами України, затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року № 57 із змінами і доповненнями, передбачають, що перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного віку, здійснюються лише за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, згода другого з батьків не вимагається у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.

У пп. 1 п. 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року № 57, виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску.

З огляду на викладене, вбачається що діючим законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків.

Разом з тим, аналізуючи вищенаведене, та виходячи із заявлених позивачкою позовних вимог, суд приходить до висновку про необґрунтованість позовних вимог, оскільки ОСОБА_2 не зазначений конкретний проміжок часу необхідний для виїзду дитини за кордон. Поняття надання дозволу на багаторазові виїзди дитини за кордон без згоди батька суперечить вищевказаним нормам матеріального права, які визначають рівність прав та обов'язків батьків відносно виховання дитини, чим фактично позбавляють батька дитини можливості брати участь у її вихованні та можливості спілкування з нею.

Закон України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» регулює конкретний (одноразовий) виїзд дитини за кордон із визначенням його початку й закінчення.

Надання дозволу на необмежений виїзд дитини за кордон без дозволу одного з батьків за рішенням суду законодавством не передбачено та суперечить положенням цього Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» та статтей 141, 153, 157 СК України.

Виходячи із наведеного, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України

Керуючись ст.ст. 12, 13, 258-259, 264-265, 268, 354 ЦПК України, суд,-

Вирішив:

В задоволені позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про надання дозволу на багаторазове перетинання державного кордону при виїзді дитини за межі України без згоди та супроводу батька та про надання дозволу на оформлення документів для виїзду дитини за кордон без згоди батька до досягнення дитиною повноліття, третя особа: Служба у справах дітей по Немишлянському району департаменту служб у справах дітей Харківської області. м. Харків - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Миколаївського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня проголошення рішення. У випадку проголошення у судовому засіданні лише вступної та резолютивної частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне найменування сторін:

Позивач: ОСОБА_2, паспорт: НОМЕР_2, виданий Артемівським РВ ММУ УМВС України у Луганській області, РНОКПП: НОМЕР_1, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1, фактичне місце проживання: АДРЕСА_2.

Відповідач: ОСОБА_3, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3.

Третя особа: Служба у справах дітей по Немишлянському району департаменту служб у справах дітей Харківської області. м. Харків, адреса: м. Харків, вул. Петра Григоренка, 17.

Суддя Л.І. Селіщева