Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа №300/633/18

17.09.2018 смт.Воловець

Воловецький районний суд Закарпатської області в складі судді Софілканич О. А., з участю секретаря судового засідання Балецького С.М., розглянувши у відкритому підготовчому засіданні у залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 27.07.2018 року звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу, який мотивувала тим, що сімейне життя з відповідачем не склалося через різні погляди на шлюб та сім"ю, небажання відповідача будувати сімейні відносини на почуттях взаємоповаги та підтримки, через що шлюб існує лише формально, тому просить такий розірвати, дітей залишити на її вихованні, прізвище не змінювати.

Позивач у підготовче засідання не з'явилася, надала суду заяву про розгляд справи без її участі, позов підтримує.

Відповідач ОСОБА_2 на виклик суду не з'явився, надав заяву про слухання справи за його відсутності, позов визнає, не заперечує проти розірвання шлюбу.

Враховуючи неявку сторін, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України.

Згідно з вимогами ч.ч.3, 4 ст.200 ЦПК України суд вважає за можливе ухвалити рішення у підготовчому засіданні.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення із слідуючих підстав.

Судом встановлено, що між сторонами укладено шлюб 25.05.1999 року у виконкомі Тишівської сільської ради Воловецького району Закарпатської області, актовий запис №2 (а.с.14).

Від даного шлюбу в сторін народилося двоє синів: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, яких на даний час є повнолітнім, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 (9, 12).

Згідно з ст.24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Відповідно до ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Статтею 113 Сімейного кодексу України передбачено, що особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.

Сторони не змогли створити міцної сім'ї, сімейне життя у них не склалося, їх шлюб існує лише формально, а тому враховуючи вищенаведені обставини, суд дійшов висновку, що причини, які спонукали позивача наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими, подальше спільне життя подружжя і збереження сім'ї стали неможливими і це суперечило б інтересам сторін та інтересам неповнолітньої дитини- сина ОСОБА_4, якого необхідно залишити на вихованні у матері.

Прізвище позивачці ОСОБА_1 після розірвання шлюбу залишити «ОСОБА_1».

Керуючись ст.ст.24, 110, 112- 114 Сімейного Кодексу України, ч.ч.3, 4 ст.200, 263-265, 268 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

УХВАЛИВ :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу - задоволити.

Шлюб, зареєстрований 25.05.1999 року у виконкомі Тишівської сільської ради Воловецького району Закарпатської області, актовий запис №2 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - розірвати.

Неповнолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 залишити на вихованні у матері ОСОБА_1.

Після розірвання шлюбу прізвище позивачці ОСОБА_1 не змінювати.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Закарпатської області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня його проголошення.

Суддя: Софілканич О. А.