ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 жовтня 2018 року

м. Київ

справа № 554/3200/16-ц

провадження № 61-6709св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Стрільчука В. А.,

суддів: Карпенко С. О. (судді-доповідача), Кузнєцова В. О., Ступак О. В., Усика Г. І.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - Публічне акціонерне товариство «Сбербанк»,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Сбербанк», подану його представником Ліпською Оленою Віталіївною, на рішення апеляційного суду Полтавської області від 15 листопада 2016 року, ухвалене колегією у складі суддів: Триголова В. М., Дорош А. І., Омельченко Л. М.,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2016 року ОСОБА_4 звернувся з позовом до Публічного акціонерного товариства «Дочірній банк Сбербанку Росії», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Сбербанк» (далі - ПАТ «Сбербанк»), про стягнення процентів за банківським вкладом і трьох процентів річних.

Позовні вимоги обґрунтовував тим, що рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 31 липня 2014 року у справі № 554/10327/14-ц зобов'язано відповідача видати ОСОБА_4 з поточного рахунку № НОМЕР_1 готівкою одноразовою операцією через касу банку відповідно до договору від 11 липня 2013 року № 263/37/458252 про відкриття депозитного рахунка (вклад «Традиційний») в рамках договору щодо банківського обслуговування та договору банківського мультивалютного рахунка від 8 липня 2011 року № НОМЕР_2 у валюті, в якій укладено договір від 11 липня 2013 року № 263/37/458252, суму вкладу і нарахованих процентів на суму 99 341,61 євро.

Вказує, що кошти у сумі 99 341,61 євро видані йому банком 19 серпня 2014 року, проте вклад мав бути повернутий 17 липня 2014 року відповідно до пункту 2.3 договору від 11 липня 2013 року № 263/37/458252; за користування коштами у сумі 99 341,61 євро банком не нараховані проценти.

За таких обставин просив зобов'язати відповідача нарахувати проценти на суму 99 341,61 євро, несвоєчасно повернуту за договором від 11 липня 2013 року № 263/37/458252 про відкриття депозитного рахунка (вклад «Традиційний») у рамках договору щодо банківського обслуговування та договору банківського мультивалютного рахунка від 8 липня 2011 року № НОМЕР_2, за період з 17 липня 2014 року до 18 серпня 2014 року (включно) у сумі 642,18 євро і видати йому нараховані проценти.

Стягнути з відповідача на користь позивача три проценти річних у сумі 269,44 євро за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання щодо повернення суми 99 341,61 євро за договором від 11 липня 2013 року № 263/37/458252 про відкриття депозитного рахунка (вклад «Традиційний») у рамках договору щодо банківського обслуговування та договору банківського мультивалютного рахунка від 8 липня 2011 року № НОМЕР_2 за період з 17 липня 2014 року до 18 серпня 2014 року (включно) в іноземній валюті (євро) та відшкодувати сплачений судовий збір.

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 30 червня 2016 року позов задоволено.

Зобов'язано ПАТ «Сбербанк» нарахувати проценти на суму 99 341,61 євро, несвоєчасно повернуту за договором від 11 липня 2013 року № 263/37/458252 про відкриття депозитного рахунку (вклад «Традиційний») у рамках договору щодо банківського обслуговування та договору банківського мультивалютного рахунка від 8 липня 2011 року № НОМЕР_2 за період з 17 липня 2014 року до 18 серпня 2014 року (включно) у сумі 642,18 євро.

Зобов'язано ПАТ «Сбербанк» видати позивачу нараховані проценти на суму 99 341,61, несвоєчасно повернуту за договором від 11 липня 2013 року № 263/37/458252 про відкриття депозитного рахунка (вклад «Традиційний») у рамках договору щодо банківського обслуговування та договору банківського мультивалютного рахунка від 8 липня 2011 року № НОМЕР_2 за період з 17 липня 2014 року до 18 серпня 2014 року (включно) у сумі 642,18 євро.

Стягнено з ПАТ «Сбербанк» на користь позивача три проценти річних у сумі 269,44 євро за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання щодо повернення суми 99 341,61 євро за договором від 11 липня 2013 року № 263/37/458252 про відкриття депозитного рахунка (вклад «Традиційний») у рамках договору щодо банківського обслуговування та договору банківського мультивалютного рахунка від 8 липня 2011 року № НОМЕР_2 за період з 17 липня 2014 року до 18 серпня 2014 року (включно) в іноземній валюті (євро).

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Задовольняючи позов, суд першої інстанцій виходив з того, що належною датою видачі суми вкладу готівкою, визначеною пунктом 4.8 договору, є 17 липня 2014 року, а фактично вклад повернуто ОСОБА_4 19 серпня 2014 року, тому підлягають нарахуванню та стягненню на користь позивача проценти на вклад за період з 17 липня 2014 року по 18 серпня 2014 року (включно), що складає 33 дні, у розмірі 642,18 євро.

Крім того, з урахуванням вимог частини другої статті 625 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), суд вважав обґрунтованими вимоги позивача про стягнення трьох процентів річних за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання у сумі 269,44 євро.

Рішенням апеляційного суду Полтавської області від 15 листопада 2016 року апеляційну скаргу ПАТ «Сбербанк» задоволено частково, рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 30 червня 2016 року змінено.

Зменшено розмір процентів, нарахованих на суму 99 341,61 євро, які банк зобов'язано видати ОСОБА_4, з 642,18 євро до 359,26 євро.

У іншій частині рішення залишено без змін.

Мотивуючи рішення, апеляційний суд погодився з висновком суду першої інстанції про те, що ПАТ «Сбербанк» порушив умови договору та прострочив виконання грошового зобов'язання, тому зобов'язаний на вимогу позивача сплатити нараховані проценти, а також три проценти річних від простроченої суми.

Змінюючи судове рішення, апеляційний суд виходив з того, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку щодо процентної ставки у розмірі 7,15 процентів річних, застосовану при проведенні розрахунку процентів за період з 17 липня 2014 року по 18 серпень 2014 року, оскільки згідно довідки ПАТ «Сбербанк» розмір процентної ставки за вкладом на вимогу для фізичних осіб в євро у ПАТ «Сбербанк» за вказаний період становить 4 проценти річних, тому зменшив розмір стягнених процентів.

У грудні 2017 року представник ПАТ «Сбербанк» - Ліпська О. В. подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, у якій, посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм процесуального права, які надали перевагу доказам позивача, та неправильне застосування норм матеріального права, просила скасувати рішення суду апеляційної інстанції і ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

У касаційній скарзі зазначила, що на момент письмового звернення позивача до банку існував певний порядок, визначений Національним банком України, щодо видачі (отримання) готівкових коштів в іноземній валюті з поточних та депозитних рахунків клієнтів через каси банків, а саме уповноважені банки зобов'язані були обмежити видачу (отримання) готівкових коштів в іноземній валюті з поточних та депозитних рахунків клієнтів через каси та банкомати в межах до 15 000 грн на добу на одного клієнта в еквіваленті за офіційним курсом Національного банку України.

Вказує, що у зв'язку із введенням вказаного обмеження банк звільняється від відповідальності, оскільки за змістом частини першої статті 58 Закону України «Про банки і банківську діяльність», банк не відповідає за невиконання або несвоєчасне виконання зобов'язань у разі прийняття Національним банком України рішення про запровадження обмежень на діяльність банків, зупинення операцій по рахунках, арешту власних коштів банку на його рахунках уповноваженими органами державної влади.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15 грудня 2016 року відкрито касаційне провадження у справі і ухвалою цього ж суду від 26 квітня 2017 року справу призначено до судового розгляду.

Відповідно до пункту шостого розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діяв в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», за якими судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд (стаття 388 ЦПК України).

Відповідно до підпункту четвертого пункту першого розділу XIIІ «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Вивчивши матеріали цивільної справи та перевіривши доводи касаційної скарги, суд дійшов таких висновків.

Відповідно до статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).

Судами встановлено, що 11 липня 2013 року між ОСОБА_4 та ПАТ «Дочірній банк Сбербанку Росії», правонаступником якого є ПАТ «Сбербанк», укладено договір № 263/37/458252 про відкриття депозитного рахунка (вклад «Традиційний») в рамках договору щодо банківського обслуговування. Відповідач на умовах та в порядку, передбаченому договором та умовами банківського обслуговування фізичних осіб в ПАТ «Дочірній банк Сбербанку Росії», які є невід'ємною частиною всіх укладених банком договорів, прийняв від позивача на депозитний рахунок 92 695,71 євро, відповідно до пунктів 2.3, 2.5 якого строком повернення вкладу є 13 липня 2014 року, процентна ставка за вкладом складає 7,15 процентів.

Згідно з пунктом 3.3.3.5 вказаного договору повернення вкладу та виплата процентів здійснюється відповідачем у безготівковій формі шляхом перерахування належних вкладнику сум на поточний рахунок вкладника в день настання строку повернення вкладу. Поточний рахунок позивача № НОМЕР_1 відкрито в банку на підставі договору банківського мультивалютного рахунка від 8 липня 2011 року № НОМЕР_2.

Суди встановили, що 14 липня 2014 року сума депозиту (92 695,71 євро) та нарахованих процентів (6 645,90 євро), а всього - 99 341,61 євро за договором зарахована банком на поточний рахунок позивача № НОМЕР_1 та відповідно до його заяви повинна бути видана в повному обсязі готівкою в іноземній валюті через касу банку. На заяву позивача банк всі належні до видачі кошти не видав, обмеживши видачу еквівалентом 15 000 грн на добу, з посиланням на постанову Правління Національного банку України № 328 від 30 травня 2014 року «Про врегулювання діяльності фінансових установ і проведення валютних операції».

Судами попередніх інстанцій встановлено, що рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 31 липня 2014 року, яке набрало законної сили 11 серпня 2014 року, визнано неправомірною відмову ПАТ «Сбербанк» у поверненні ОСОБА_4 готівкових коштів у сумі 99 341,61 євро; зобов'язано ПАТ «Сбербанк» видати ОСОБА_4 з поточного рахунку № НОМЕР_1 суму вкладу і нарахованих процентів у розмірі 99 341,61 євро.

Також судами встановлено, що грошові кошти у сумі 99 341,61 євро фактично видані ОСОБА_4 19 серпня 2014 року.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов'язання мають виконуватися відповідно до умов договору та вимог ЦК України.

За змістом частини першої статті 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 599 ЦК України визначено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно зі статтею 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк) , що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав (частина п'ята статті 1061 ЦК України).

Встановивши, що відповідач у порушення умов договору прострочив виконання грошового зобов'язання за вказаним договором, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про те, що відповідач зобов'язаний на вимогу позивача сплатити суму нарахованих процентів, а також три проценти річних від простроченої суми.

Змінюючи рішення суду першої інстанцій, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про зменшення суми нарахованих процентів, оскільки договором не визначено розміру процентної ставки за користування депозитом у разі закінчення строку його дії та неналежного виконання грошового зобов'язання за ним, у зв'язку з чим підлягають застосуванню положення статті 1070 ЦК України, за якими проценти сплачуються у розмірі, що зазвичай сплачується банком за вкладом на вимогу.

Такий висновок щодо застосування вказаної норми права викладений Верховним Судом України в постанові від 11 листопада 2015 року у справі

№ 6-1891цс15.

Доводи касаційної скарги щодо неврахування апеляційним судом встановленого Національним банком України обмеження у видачі готівкових коштів та неправильний розрахунок трьох процентів річних за прострочення виконання основного зобов'язання не спростовують висновку суду щодо обов'язку відповідача повернути банківський вклад і нарахувати проценти за ним, а також визначення валюти цієї складової боргу у євро, оскільки основне зобов'язання відповідача виникло в іноземній валюті

Посилання заявника на те, що суд надав перевагу доказам відповідача, були предметом апеляційного перегляду, спростовані апеляційним судом та фактично зводяться до переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду, передбачених статтею 400 ЦПК України.

За таких обставин суд касаційної інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для скасування рішення апеляційного суду, оскільки апеляційний суд, встановивши фактичні обставини справи, які мають значення для правильного її вирішення, ухвалив судове рішення із правильним застосуванням норм матеріального права та без порушення процесуального права, що відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України є підставою для залишення касаційної скарги без задоволення, а рішення апеляційного суду без змін.

Оскільки суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв'язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанцій, а також розподілу судових витрат, понесених у зв'язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Сбербанк», подану його представником Ліпською ОленоюВіталіївною, залишити без задоволення.

Рішення апеляційного суду Полтавської області від 15 листопада 2016 року залишити без змін.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. А. Стрільчук

Судді: С. О. Карпенко

В. О. Кузнєцов

О. В. Ступак

Г. І. Усик