Єдиний унікальний номер судової справи 489/5338/17
Номер провадження 22-ц/4812/54/18
Доповідач апеляційного суду Серебрякова Т.В.
Постанова

Іменем України

22 жовтня 2018 року місто Миколаїв

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Миколаївського апеляційного суду в складі:

головуючого Серебрякової Т.В.,

суддів: Галущенка О.І., Лисенка П.П.,

з секретарем судового засідання Лівшенком О.С.,

за участі: позивача ОСОБА_2 та її представника - ОСОБА_3,

представника відповідача ОСОБА_4 - ОСОБА_5,

переглянувши у відкритому судовому засіданні за апеляційною скаргою ОСОБА_4 рішення, яке ухвалено Ленінським районним судом міста Миколаєва 11 травня 2018 року, під головуванням судді Румянцевої Н.О., в приміщенні цього ж суду о 13 годині 02 хвилині, у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про поділ спільного майна подружжя,

УСТАНОВИЛА:

У листопаді 2017 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_4 про поділ спільного майна подружжя.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач та відповідач з 19 липня 2016 року перебувають у шлюбі, який зареєстровано в Інгульському районному у місті Миколаєві відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області.

У період шлюбу сторонами за спільні кошти у загальному розмірі 19 035.04 доларів США, що еквівалентно 512 613 грн. 00 коп., на ім'я ОСОБА_4 придбано мережеву сонячну станцію, яка складається з таких компонентів, як сонячний фотоелектричний модуль - ABІSOLAR CL-P60250-D та мережевий сонячний інвертор - ABB Solar TRIO-27.6-TL-OUTD-S2X-400.

Посилаючись на викладенні обставини, а також на те, що вищезазначене рухоме майно було набуто у період шлюбу та воно є спільним майном подружжя, ОСОБА_2 просила суд визнати мережеву сонячну станцію об'єктом спільної сумісної власності подружжя, визнати за нею право власності на 1/2 частку зазначеного майна, а також стягнути з ОСОБА_4 на її користь грошову компенсацію вартості частки мережевої станції у розмірі 256 306 грн. 50 коп.

Відповідач ОСОБА_4 проти задоволення позову заперечував, зазначаючи, що позивачем не надано жодних доказів, які б засвідчували власника майна, дату його придбання та вартість майна.

Рішенням Ленінського районного суду міста Миколаєва від 11 травня 2018 року позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Визнано мережеву сонячну станцію, яка складається з сонячного фотоелектричного модуля - ABISOLAR CL-P60250-D, мережевого сонячного інвертора - ABB Solar TRIO-27.6-TL-OUTD-S2X-400, що розташована за адресою: АДРЕСА_1, об'єктом спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_4

В порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частку мережевої сонячної станції, яка складається з сонячного фотоелектричного модуля - ABISOLAR CL-P60250-D, мережевого сонячного інвертора - ABB Solar TRIO-27.6-TL-OUTD-S2X-400, що розташована за адресою: АДРЕСА_1.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат у справі шляхом стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 судового збору у розмірі 1 280 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 посилаючись на невідповідність висновків суду дійсним обставинам справи та порушення районним судом норм матеріального та процесуального права, просив рішення суду в частині задоволених позовних вимог скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким відмовити у задоволені позовних вимог.

При цьому апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанцій при вирішенні спору про поділ спільного сумісного майна подружжя порушив норми матеріального і процесуального права та фактично вийшов за межі позовних вимог встановивши факт проживання сторін однією сім'єю без реєстрації шлюбу, тим самим порушивши основні засади цивільного судочинства. Окрім того вирішуючи спір, районний суд залишив поза увагою той факт, що основну частину компонентів мережевої сонячної станції, а саме інвертор, вартістю 6 102.81 доларів США, відповідачем придбано особисто до реєстрації шлюбу з позивачем, тому суд не мав законних підстав вважати, що спірне майно є спільним сумісним майном подружжя.

Ухвалою Апеляційного суду Миколаївської області від 23 липня 2018 року відкрито апеляційне провадження у даній справі.

Ухвалою Апеляційного суду Миколаївської області від 24 липня 2018 року справу призначено до судового розгляду.

На виконання Указів Президента України від 29 грудня 2017 року №452/2017 «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення нових апеляційних судів в апеляційних округах» та від 28 вересня 2018 року «Про переведення суддів», ліквідовано Апеляційний суд Миколаївської області та утворено новий Миколаївський апеляційний суд. Суддів Апеляційного суду Миколаївської області переведено на роботу на посади суддів Миколаївського апеляційного суду.

03 жовтня 2018 року розпочав роботу Миколаївський апеляційний суд.

У зв'язку із ліквідацією Апеляційного суду Миколаївської області дана справа передана до новоствореного Миколаївського апеляційного суду.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу справи між суддями від 11 жовтня 2018 року визначено склад колегії суддів: суддя-доповідач - Серебрякова Т.В., судді: Галущенко О.І., Лисенко П.П.

Згідно ч.ч.1,2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Так, ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив із того, що спірне рухоме майно вважається об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, оскільки було придбано за час перебування сторін у шлюбі, а частка кожного з подружжя в зазначеному майні є рівною.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, але не погоджується з висновком суду щодо факту проживання позивача і відповідача однією сім'єю без реєстрації шлюбу, з огляду на наступне.

Забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року за №3477-IV застосовуються судами при розгляді справ як джерело права.

За змістом п.1 ст.6, ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР, ст.1 Першого протоколу до Конвенції кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Відповідно до ст.ст.1,3 ЦК України, ст.ст.2,4-5,12-13,19 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають з цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також справ, розгляд яких, в порядку цивільного судочинства, прямо передбачено законом.

При цьому, в порядку цивільного судочинства, виходячи із його загальних засад про неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність, перш за все регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.

Кожна особа, а у випадках, встановлених законом, органи та особи, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси, мають право в порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів; або прав, свобод та інтересів інших осіб, інтереси яких вони захищають, державних чи суспільних інтересів.

Частина 1 ст.15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (ч.2 ст.15 ЦК України).

Для врегулювання спорів, які виникають із майнових відносин між подружжям, у числі колишнім, підлягають застосуванню передусім норми Сімейного кодексу України (далі - СК України).

У відповідності до ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Згідно з ч.3 ст.61 СК України, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, у тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Вирішуючи спори між подружжям про майно, судам необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання.

Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб.

При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї. Рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об'єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч.1 ст.63, ч.1 ст.65 СК України.

Відповідно до ч.1 ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням.

Вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема, неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин четвертої та п'ятої ст.71 СК України щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст.365 ЦК України, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст.11 ЦК України) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми.

Способи та порядок поділу майна, яке є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, визначаються ст.71 СК України і сутність такого поділу полягає у тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_4 перебувають у зареєстрованому шлюбі з 19 липня 2016 року (а.с.6).

Спірне рухоме майно - мережева сонячна станція, яка складається з таких компонентів, як сонячний фотоелектричний модуль - ABІSOLAR CL-P60250-D та мережевий сонячний інвертор - ABB Solar TRIO-27.6-TL-OUTD-S2X-400 було придбано сторонами під час шлюбу.

Положеннями ч.3 ст.12 та ст.81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Конструкція норми ст.60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об'єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Зазначений правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі №6-843цс17.

Згідно із ч.1 ст.61 СК України об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Майном як особливим об'єктом вважаються окремі речі, сукупність речей, а також майнові права та обов'язки (ч.1 ст.190 ЦК України).

Визнаючи спірне майно об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, суд першої інстанції відповідно до положень ст.ст.60,70 СК України дійшов вірного висновку про статус майна як спільно нажитого, оскільки його було придбано у період шлюбу, а тому частки сторін у такому майні є рівними (протилежного відповідачем не доведено та судом не встановлено).

Більш того, вищезазначене підтверджується також наявним в матеріалах справи договором про купівлю - продаж електричної енергії, виробленої з енергії сонячного випромінювання генеруючими установками приватного домогосподарства споживача за №СГ/18 від 12 вересня 2016 року, зі змісту якого слідує, що станом на вересень 2016 року майно, що є предметом поділу, належало відповідачу на праві власності, а відповідно, було об'єктом спільної сумісної власності подружжя.

При цьому заперечуючи факт придбання спірного майна за спільні кошти, відповідач ОСОБА_4 не довів факт придбання майна за його особисті кошти.

Більш того, наведені у апеляційній скарзі доводи про те, що частина спірного рухомого майна була придбана відповідачем до шлюбу та є його особистою власністю не заслуговують на увагу, оскільки останній належними та допустимими доказами не довів, що таке майно є його особистою приватною власністю, придбано за його особисті кошти, тобто презумпцію права спільної сумісної власності майна подружжя останнім не спростовано, що є його процесуальним обов'язком відповідно до ст.ст.12,81 ЦПК України. До того ж матеріали даної справи не містять доказів того, що частина спірного рухомого майна, а саме мережевий сонячний інвертор - ABB Solar TRIO-27.6-TL-OUTD-S2X-400, відноситься до особистих речей відповідача.

Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а лише зводяться до переоцінки доказів.

Разом з тим, колегія вважає за необхідне виключити з мотивувальної частини рішення Ленінського районного суду міста Миколаєва від 11 травня 2018 року висновок суду про проживання ОСОБА_4 та ОСОБА_2 однієї сім'єю без реєстрації шлюбу, оскільки позивач таких вимог не заявляла та вказаний факт не матиме юридичного значення у даній справі, а районний суд фактично вийшов за межі позовних вимог.

Керуючись ст.ст.367,374,376,381,382 ЦПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 - задовольнити частково.

Рішення Ленінського районного суду міста Миколаєва від 11 травня 2018 року змінити.

Виключити з мотивувальної частини рішення Ленінського районного суду міста Миколаєва від 11 травня 2018 року висновок суду про проживання ОСОБА_4 та ОСОБА_2 більше року однією сім'єю без реєстрації шлюбу.

В решті рішення Ленінського районного суду міста Миколаєва від 11 травня 2018 року в оскаржуваній частині - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення у випадках та з підстав, передбачених ст.389 ЦПК України.

Головуючий Т.В. Серебрякова

Судді: О.І. Галущенко

П.П. Лисенко

Повний текст судового рішення

складено 23 жовтня 2018 року