КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
апеляційне провадження №22-ц/824/3448/2018
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 грудня 2018 року м.Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Поліщук Н.В.

суддів Андрієнко А.М., Головачова Я.В.

розглянувши у порядку письмового провадження справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Деснянського районного суду міста Києва, ухваленого під головуванням судді Зотько Т.А. 31 серпня 2018 року,

у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа: Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Деснянського району м.Києва» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок залиття квартири,-

встановив:

В грудні 2017 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_2 7752 грн. у рахунок відшкодування матеріальної шкоди та 10000 грн. моральної шкоди.

Вимоги обґрунтовує тим, що 08 червня 2017 року виявив, що з квартири АДРЕСА_1, у якій проживає відповідач, відбулось залиття квартири №187, власником якої є ОСОБА_3, унаслідок поломки сантехнічного обладнання.

Унаслідок залиття розмір спричиненої шкоди становить 5486 грн., які позивач просить стягнути поряд з 2266 грн. за оплату проведення дослідження із визначення розміру шкоди.

Також вказує, що зазнав моральних переживань у зв&qu щ;язку із фактом залиття та пошкодженням майна, необхідністю докладання зусиль для демонтажу предметів меблевої обстановки для просушування стін, спілкування із працівниками житлово-експлуатаційної організації, підготовкою звернення до суду.

Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 31 серпня 2018 року позовні вимоги задоволено частково, вирішено стягнути на користь ОСОБА_3 з ОСОБА_2 5486 грн. матеріальної шкоди, 2266 грн. витрат по оплаті послуг експерта, 1000 грн. моральної шкоди, та 640 грн. судових витрат. В задоволенні іншої частини вимог відмовлено.

Не погодившись з ухваленим рішенням, ОСОБА_2 подано апеляційну скаргу, у якій просить рішення скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову.

В апеляційній скарзі посилається на необґрунтованість висновків суду про недбале ставлення до сантехнічного обладнання, недотримання будівельних норм при переплануванні. Вказує, що до повноважень ЖЕД-318 не входить надання висновків по переплануванню, зокрема, чи могло таке перепланування стати причиною залиття. Стверджує, що будь-яких перепланувань не робив.

Вказує, що його квартира не знаходиться над квартирою позивача, а власники з квартири, що розташована безпосередньо під належною йому квартирою, із претензіями про залиття не звертались.

Вказує, що акт про залиття складено без його присутності та він не зміг висловити своїх заперечень. Акт не містить даних про особу власника кватири, з якої відбулось залиття, номеру квартири, підпису потерпілої особи. Окрім того, акт складено через 25 днів від ймовірної дати залиття.

Вказує, що в будинку систематично здійснюється відключення водопостачання, інженерні мережі звільняються від води та в них утворюється повітряний тиск. Також зазначає, що в його квартирі у зв&q?тв;язку із цим мав місце прорив підводки холодного водопостачання на змішувач після редуктора під мийкою на кухні, про що його дружина повідомляла експлуатуючу організацію, проте до істотних наслідків це не призвело.

Посилається на те, що дослідження з визначення розміру збитків здійснено із спливом значного проміжку часу та на підставі зроблених позивачем фотографій, сам експерт квартиру не оглядав.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_3 посилається на те, що вина відповідача доведена матеріалами справи та останнім не спростована.

Відповідно до ч.1 ст.369 ЦПК України справа розглядається без повідомлення учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого по справі судового рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом першої інстанції установлено, що позивач є власником квартири АДРЕСА_2, що підтверджується даними Договору купівлі-продажу від 13 вересня 1996 року.

Згідно даних акту від 03 липня 2017, складеного комісією у складі провідного інженера ОСОБА_4, майстра тех. дільниці ОСОБА_5, майстра ОСОБА_6, що затверджений начальником ЖЕД-318, при обстеженні квартири АДРЕСА_3 було встановлено, що: на кухні, на шпалерах стіни є сліди залиття у вигляді чорних плям та відшарування шпалер площею приблизно 4,0 кв.м, та пошкоджено меблі; у сантехнічному вузлі, навколо каналізаційної труби на стіні (клейове фарбування) є сліди залиття у вигляді рудих плям площею приблизно 0,5 кв.м. Зі слів власника квартири №187 залиття сталося не в перший раз, а його періодично підтоплює квартира №190, про що свідчать сліди минулих залиттів (а.с.6).

В акті зазначено, що причиною залиття квартири №187, яке сталося 08 червня 2017 (на протязі трьох тижнів стіна не підсихала) став прорив підводки холодного водопостачання на змішувач після редуктора під мийкою на кухні квартирі №190 вказаного будинку.

Згідно цього ж акту 03 липня 2017 при комісійному обстеженні також було оглянуто квартиру №190 та виявлено, що у ванній кімнаті, санвузлі та кухні виконано самовільне перепланування, в тому числі перепланування сантехнічного обладнання без надання дозвільної документації.

Згідно даних Висновку №ED-1704-1-853.17 експертного будівельно-технічного дослідження від 27 жовтня 2017 року, складеного судовим експертом ТОВ «Судова незалежна експертиза України», розмір матеріальної шкоди, завданої в результаті залиття квартири АДРЕСА_4, становить 5486 грн.

На підтвердження факту залиття у попередні періоди позивачем надана копія акту від 13 січня 2010 року, складеного комісією ЖЕК-318, з якого убачається, що в період 22 грудня 2009 року - 25 грудня 2009 року з розташованої вище поверхом квартири №190 відбулося залиття квартири позивача. На момент складення цього акту комісія вважала, що залиття з квартири №190 відбулося можливо із-за відсутності гідроізоляції чи неякісної гідроізоляції, після перепланування сантехнічного обладнання, при цьому у ванній кімнаті відсутній доступ до сантехнічного обладнання.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що в ході розгляду справи встановлено, що залиття квартири позивача відбулося внаслідок прориву підводки холодного водопостачання на змішувач після редуктора під мийкою на кухні квартири відповідача, у зв&q?ід;язку із чим є підстави для відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкода завдано не з її вини (ч.2 ст.1166 ЦК України).

Відповідальність є наслідком вини та означає законне зобов'язання фізичної або юридичної особи відшкодувати завдані збитки іншій фізичній або юридичній особі згідно із певними правовими принципами та правилами. Це зобов'язання може бути передбачене в угоді (договірне зобов'язання) або в правовій нормі (недоговірне зобов'язання).

За правилами ст.1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов&qu; ;язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Відповідно до ч.4 ст.319 ЦК України власність зобов'язує.

Цивільне законодавства в деліктних зобов&quas;язаннях передбачає презумпцію вини, якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

Обов&qu;c;язок доказування розподіляється згідно із перерахованими нормами таким чином: позивач доказує наявність шкоди та її розмір, а відповідач - відсутність його вини в заподіянні шкоди.

Доводи апеляційної скарги щодо відсутності вини відповідача в заподіянні шкоди колегія суддів відхиляє, оскільки в процесі розгляду справи презумпція вини не спростована, належних та допустимих доказів на підтвердження факту того, що збитки завдано не з його вини, відповідачем не надано.

Як убачається з листа КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Деснянського району м.Києва» від 15 травня 2018 року №81/02 на адресу ОСОБА_3, повідомляється, що 08 червня 2017 року о 16 год. 01 хв. надійшло звернення мешканки АДРЕСА_5 (номер заявки 3017176), був викликаний слюсар-сантехнік ЖЕД-318, який о 17 год. перекрив подачу холодного водопостачання до квартири №190. Аварія усунута мешканцями квартири самостійно.

Зазначені події не спростовуються в доводах апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що само по собі складання акту про залиття полягає у фіксуванні виявлених явищ та природи їх походження. З акту убачається, що комісія перебувала в квартирі №190, а безперешкодне потрапляння до неї можливо лише за згодою власника чи особи, яка проживала у квартирі. Відсутність в акті інших відомостей, окрім зафіксованого факту залиття, не може розглядатися як доказ відсутності події, унаслідок якої нанесено шкоди.

Факт залиття підтверджений даними фотографій, а дата залиття кореспондується із датою аварії, що 08 червня 2017 року мала місце в квартирі №190.

Доводи апеляційної скарги щодо відсутності перепланування відхиляються колегією суддів, оскільки для вирішення цієї справи обставина наявності або відсутності перепланування сама по собі доказового навантаження не несе. В даному випадку необхідним є встановлення джерела, з якого відбувся витік води, та того хто зобов&q?ви;язаний забезпечувати справний стан технічних мереж, конструкцій чи приладів водопостачання, які стали джерелом витоку води. Матеріалами справи підтверджено, що витік води відбувся внаслідок прориву підводки холодного водопостачання на змішувач після редуктора під мийкою на кухні квартири відповідача, який зобов&q?то;язаний забезпечувати належний стан цього обладнання.

Сам по собі факт того, що квартири не розміщені одна над одною та відсутність претензій власників квартири, що розташована безпосередньо під належною відповідачу квартирою, не виключає можливості потрапляння води у належну позивачу квартиру та не спростовує вину відповідача у завданні збитків позивачу внаслідок залиття квартири.

Щодо незгоди скаржника із даними Висновку №ED-1704-1-853.17 експертного будівельно-технічного дослідження від 27 жовтня 2017 року, складеного судовим експертом ТОВ «Судова незалежна експертиза України», суд зазначає наступне.

Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов&quNe;язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Тобто у контексті положень одного із основоположних принципів цивільного судочинства - принципу змагальності сторін, вирішальним фактором є те, що подання доказів та доведення перед судом їх переконливості - є обов&qu:#;язком сторін. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, суд робить висновок про її недоведеність.

Європейський суд з прав людини зауважує, що принцип &quan;процесуальної рівності сторін&qusp; передбачає, що у випадку спору, який стосується приватних інтересів, кожна зі сторін повинна мати розумну можливість представити свою справу, включаючи докази, в умовах, які не ставлять цю сторони в істотно більш несприятливе становище стосовно протилежної сторони (DOMBOBEHEER B.V. vTHE NETHERLANDS, №14448/88, ЄСПЛ, від 27 жовтня 1993 року).

Заперечуючи проти даних, визначених у Висновку №ED-1704-1-853.17 експертного будівельно-технічного дослідження від 27 жовтня 2017 року, відповідачем не наведено обґрунтованих доводів на спростування визначеного розміру матеріального збитку, при цьому експертне дослідження проведено у відповідності до чинних нормативних актів, відтак судом першої інстанції вірно враховано цей письмовий доказ для визначення розміру завданих матеріальних збитків.

Окрім того колегія зазначає, що ані в ході розгляду справи в суді першої інстанції, ані при розгляді справи апеляційним судом відповідачем не подано доказів на спростування презумпції вини, клопотань про витребування таких доказів, призначення судової експертизи тощо, не заявлялось.

З огляду на наведене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про покладення на відповідача цивільної відповідальності за завдану шкоду внаслідок залиття квартири.

Спричинення моральної шкоди є оціночним критерієм, побудованим на загально прийнятих уявленнях про негативні події, які вносять дисбаланс у звичний спосіб життя, необхідність докладати зусиль для його відновлення та супутні цьому моральні переживання.

Апеляційна скарга не містить доводів на спростування висновків суду в частині вирішення вимог про відшкодування моральної шкоди.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374, 375, 381, 383, 390 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Деснянського районного суду міста Києва від 31 серпня 2018 року - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 26 грудня 2018 року.

Суддя-доповідач Н.В. Поліщук

Судді А.М. Андрієнко

Я.В. Головачов