Справа № 159/3291/18
Провадження № 2/159/996/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 вересня 2018 року м. Ковель

Ковельський міськрайсуд Волинської обл.

в складі: головуючого - судді Логвинюк І.М.,

при секретарі судових засідань ОСОБА_1,

з участю: позивачів ОСОБА_2, ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ковелі Волинської області цивільну справу за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до Ковельської міської ради Волинської області про визнання права власності на частки у нерухомому майні в порядку спадкування,

в с т а н о в и в:

Позивачі 05.07.18 р. звернулись до суду із вказаним вище позовом, просять визнати за кожним з них право власності на ? частку 10/100 частин житлового будинку та господарських споруд за адресою: вул. Загородня, 7 у м. Ковелі Волинської області, в порядку спадкування за заповітом після смерті їх тітки ОСОБА_4, яка померла 01.08.15 р.. Обгрунтовують свої вимоги тим, що вони як спадкоємці свої спадкові права на те майно, на яке були правовстановлюючі документи, оформили у нотаріуса. Мали намір також оформити свої права і на частину житлового будинку, яку їм в рівних частках заповіла спадкодавиця. Однак, у зв»язку з відсутністю правовстановлюючих документів на спірне нерухоме майно, не змогли оформити спадщину. Спадкодавиця за життя, а саме: 06.05.87 р. придбала частину будинку за договором купівлі продажу, посвідченим нотаріально; була власницею 38/100 часток будинковолодіння за адресою: вул. Загородня, 7 у м. Ковелі Волинської області. Інша частина будинку належала іншим особам. Згодом сусіди продали свою частину будинку і нові власники її розбудували придбану частину житла, що змінило розмір ідеальних часток будинку. Акт про прийняття будинку у експлуатацію датований 31.01.06 р.. 20.11.07 р. за згодою всіх співвласників було проведено перерахунок ідеальних часток будинковолодіння, і у висновку, спадкодавиці належало 10/100 часток. Рішенням виконкому Ковельської міськради Волинської області від 13.12.07 р. № 527 ОСОБА_4 вирішено оформити право власності на 10/100 часток вказаного вище житлового будинку. Остання за життя право власності на змінену частку у будинку не оформила та померла 01.08.15 р.. За життя спадкодавиця все своє майно заповіла їм в рівних частках. Вони оформили права лише на частки земельної ділянки за адресою: вул. Загородня, 7 у м. Ковелі Волинської області. Нотаріусом відмовлено їм у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на будинок у зв»язку з відсутністю правовстановлюючих документів, а саме: права власності на будинок. Покликаючись на ст. ст. 328, 392 ЦК України, зазначають, що на даний час виникла необхідність у визнанні за ними права власності на спадкове майно, що у нотаріуса оформити не є можливим. Покликаючись на ст. ст. 1 216, 1 218, 15, 16 ЦК України, просять позов задовольнити.

Ухвалою судді від 06.07.18 р. позов було залишено без руху.

17.07.18 р. позивачі усунули недоліки позовної заяви.

У підготовчому судовому засіданні позивачі, кожен зокрема, ствердили про те, що інших доказів на обґрунтування їх вимог, заяв про зміну позовних вимог, немає.

У судовому засіданні позивачі, кожен зокрема, свої позовні вимоги підтримали у повному обсязі та надали суду пояснення, аналогічні доводам, зазначеним у позовній заяві. Просять позов задовольнити. Позивачі зазначили, що спірне майно це лише частка житлового будинку, господарська споруда, якою може бути лише невеликого розміру сарай, самочинне будівництво не було здійснене спадкодавицею.

Представник відповідача в судове засідання не з»явився, хоча відповідач належно повідомлений. Про причини неявки свого представника суду не повідомив, відзиву на позов до суду не подав.

На думку суду, розгляд справи можливий у відсутності представника відповідача.

Суд, заслухавши пояснення позивачів, дослідивши докази, зібрані у справі, приходить до висновку, що позовні вимоги позивачів безпідставні та не підлягають до задоволення з огляду на наступне.

Та обставина, що ОСОБА_4 померла 01.08.15 р. у м. Ковелі Волинської області, стверджується копією свідоцтва про смерть серії I ЕГ № 171340, виданого 03.08.15 р..

За заповітом від 15.05.15 р. спадкодавиця все своє майно заповіла позивачам у рівних частках.

Згідно з копіями свідоцтв про право на спадщину за заповітом від 19.06.18 р., виданих нотаріусом кожному із позивачів як спадкоємців, вони вчасно та у встановленому законом порядку прийняли спадщину після смерті спадкодавиці та успадкували певне (неспірне) нерухоме майно відповідно до заповіту ОСОБА_4, посвідченого 15.05.15 р..

Тобто, позивачі вчасно та у встановленому законом порядку прийняли спадщину за заповітом після смерті спадкодавиці та є єдиними її спадкоємцями.

Щодо належності спірного майна спадкодавці, суд встановив наступне.

ОСОБА_5 стала власником 38/100 часток вказаного вище житлового будинку за договором купівлі продажу від 06.05.87 р..

Вказана вище обставина стверджується випискою з інвентаризаційних матеріалів від 23.05.18 р., виданою КП «Волинське обласне бюро технічної інвентаризації».

Однак, доказів того, що при придбаванні вказаної вище частки у житловому будинку спадкодавиця набула також у власність будь які господарські споруди за адресою: вул. Загородня, 7 у м. Ковелі Волинської області, позивачі суду не надали, хоча у своїх позовних вимогах просять визнати за кожним з них право власності на ? частку 10/100 частин житлового будинку та господарських споруд.

Рішенням виконкому Ковельської міськради № 256 від 15.10.87 р. «Про прийняття в експлуатацію, дозвіл на добудову, продаж, переобладнання індивідуальних житлових будинків та дозвіл на будівництво сараїв, гаражів на власних земель них ділянках», ОСОБА_4 дозволено за вказаною вище адресою побудувати сарай пл. 20 кв. м..

Вказане вище стверджується копією такого рішення.

Як слідує з копії техпаспорта на жилий будинок № 7 по вул. Загородній у м. Ковелі Волинської області, що виготовлений 05.06.95 р., співвласниками домоволодіння є ОСОБА_4, якій належить 38/100 долей домоволодіння, та ОСОБА_6, якому належить 62/100 долі. Житлова площа цілого будинку складає 36, 1 кв. м., загальна 64, кв. м.. Поряд з житловим будинком А 1 є господарські споруди, однак, такої господарської споруди як сарай пл. 20 кв. м., що був би таких років побудови: починаючи з 1987 р. і по 1995 р., немає. Натомість, мається самочинне будівництво літньої кухні.

Даних про те, хто із співвласників житлового будинку спорудив вказане вище самочинне будівництво, у справі немає.

Покликання позивачів на те, що господарською спорудою, що належала ОСОБА_4 може бути лише невеликого розміру сарай, а самочинне будівництво не було здійснене спадкодавицею, є голослівними та письмовими доказами не підтверджені.

За рішенням виконкому Ковельської міськради № 527 від 13.12.07 р. «Про оформлення права власності на житлові будинки, кооперативні квартири, гаражі, будівлі та споруди», вирішено оформити за ОСОБА_4 право власності на 10/100 частин вказаного вище житлового будинку, а за ОСОБА_7 на 90/100 частин. Наведене вбачається з копії такого рішення (повний текст).

Згідно з випискою з інвентаризаційних матеріалів від 23.05.18 р., виданою КП «Волинське обласне бюро технічної інвентаризації», 20.11.07 р. за згодою співвласників будинку було проведено перерахунок ідеальних часток будинковолодіння і визначено ОСОБА_4 - 10/100, а ОСОБА_8 90/100.

Тому вбачається, що перерахунок долей передував відчудженню 90/100 часток будинку ОСОБА_8 - ОСОБА_7.

Згідно з випискою з інвентаризаційних матеріалів від 23.05.18 р., виданою КП «Волинське обласне бюро технічної інвентаризації», у власності ОСОБА_4 було 38/100 часток вказаного вище житлового будинку за договором купівлі продажу, посвідченим нотаріально 06.05.87 р.. Акт приймання будинку в експлуатацію мав місце 31.01.06 р.. За рішенням виконкому Ковельської міськради від 13.12.07 р. № 527 (витяг з тексту), було вирішено питання про оформлення права власності за нею ж на 10/100 часток вказаного вище будинку, а як слідує з копії вказаного вище рішення з більш повним текстом, - а за ОСОБА_7 на 90/100 частин. Однак, інший розмір частки, ніж 38/100, ОСОБА_4 у встановленому законом порядку на своє ім»я оформлено не було. Іншим співвласником вказаного вище домоволодіння з розміром частки 90/100 є ОСОБА_8 згідно з договором купівлі продажу від 10.01.08 р., хоча вказаним вище рішенням так частка визначена для ОСОБА_7. 20.11.07 р. за згодою співвласників будинку. Було проведено перерахунок ідеальних часток будинковолодіння і визначено ОСОБА_4 - 10/100, а ОСОБА_8 90/100, але ОСОБА_4 не переоформила права власності у зв»язку із зміною часток. Крім того, житлова площа будинку збільшилась, порівняно з даними техпаспорта за 1995 р., з 36, 1 кв. м. до 74, 1, загальна з 64, кв. м. до 127, 7 кв. м.. Однак, даних про те, що таке збільшення припадає лише на частину будинку, належну ОСОБА_8, позивачами суду не надано.

Таким чином, судом встановлено, що спадкодавицею за життя за договором купівлі продажу від 06.05.87 р. було придбано 38/100 часток вказаного вище житлового будинку. Право власності ОСОБА_4 на такий розмір нерухомості було оформлено нею у встановленому законом порядку.

У подальшому частка ОСОБА_4 у вказаному вище житловому будинку змінилась у зв»язку з перерахунком ідеальних часток будинковолодіння за згодою із кимось із власників іншої частини будинку після прийняття будинку у експлуатацію. Але право власності ОСОБА_4 на такий розмір нерухомості нею не оформлено у встановленому законом порядку.

За змістом ст. 356 ЦК України право спільної часткової власності - це право двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності, які за своїм розсудом володіють, користуються і розпоряджаються належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле. Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно у цілому. Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними відсотками від цілого чи у дробовому виразі.

Відповідно до положень Інструкції щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об'єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Міністерства з питань ЖКГ України від 18.06.07 р. N 55, що зареєстровано у МЮ України 06.07.07 р. за N 774/14 041, передбачалось проведення розрахунку часток у спільній власності на об'єкти

нерухомого майна за заявами всіх співвласників

об'єкта нерухомого майна з метою отримання відповідних

правовстановлювальних документів. За положеннями цієї Інструкції, право кожного співвласника у спільній частковій

власності визначається часткою, що виражається в простих

правильних дробах. При цьому вказані в

правовстановлювальних документах розміри часток співвласників на

об'єкт нерухомого майна в сумі повинні становити одиницю.

Відповідно, після проведення 20.11.07 р. за згодою співвласників будинку перерахунку ідеальних часток будинковолодіння, право ОСОБА_4 як співвласниці у спільній частковій власності житловому будинку було визначено іншим розміром частки 10/100 замість 38/100.

Однак, таке право спадкодавицею за життя на її ім»я оформлено не було.

Та обставина, що нотаріусом було відмовлено позивачам у видачі свідоцтва про право на спадщину щодо спірної нерухомості у зв»язку з відсутністю правовстановлюючих документів на неї на ім»я спадкодавиці, стверджується листом № 1 150/01 16 від 19.06.18 р. Ковельської держнотконтори.

За змістом ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з положеннями ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Покликання позивачів на ту обставину, що при зміні показника частки власності спадкодавиці розмір загальної та житлової площі належної їй частини вказаного вище будинку не змінився; що самочинного будівництва спадкодавицею вчинено не було, є голослівними та ця обставина належними і допустимими доказами в суді не доведена.

Технічної документації на вказаний вище житловий будинок, що був би виготовлений на даний час, та з якого вбачались би технічні характеристики як спірної його частини, так і інші дані, а також відсутність самочинного будівництва, позивачами суду не надано.

Суд звертає також увагу на невідповідність даних про житлову та загальну площу спірного будинку, що були виявлені та зафіксовані у звіті про незалежну експертну оцінку вартості нерухомого майна 03.05.18 р., коли було виявлено під час огляду об»єкта дослідження спірного будинку - суб»єктом оціночної діяльності під час огляду майна саме такі розміри загальної та житлової площі всього будинку, що мали місце у 1995 р., тобто, до вказаної позивачами добудови іншої частини будинку.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

До об'єктів завершеного будівництва належать об'єкти, що введені в установленому порядку в експлуатацію. Право власності на закінчене будівництвом нерухоме майно, яке прийнято в експлуатацію у встановленому законодавством порядку, підлягає державній реєстрації. Після введення об'єкта в експлуатацію власнику об'єкту - забудовникові - видається свідоцтво про право власності, що реєструється у відповідному в державному реєстрі прав. З моменту державної реєстрації права на завершений будівництвом об'єкт, особа забудовника стає власником цього об'єкта.

Відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», його дія поширюється на відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, розміщене на території України, та обтяжень таких прав. Державна реєстрація речових прав на нерухоме майно це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Якщо законодавством передбачено прийняття в експлуатацію нерухомого майна, державна реєстрація прав на таке майно проводиться після прийняття його в експлуатацію в установленому законодавством порядку, крім випадків, передбачених статтею 31 цього Закону.

Оскільки мала місце реконструкція (перебудова, добудова) житлового будинку і весь будинок приймався у експлуатацію 31.01.06 р., тобто, згідно із законом, він є об»єктом нерухомості, а спадкодавиця за життя мала право на певну частку у ньому, однак, таких своїх прав не оформила у встановленому законом порядку, то після смерті останньої, не право власності на об»єкт будівництва, право власності на частку у якому за життя спадкодавицею у свою власність оформлено не було у встановленому законом порядку, а її права та обовязки як забудовника входять до складу спадщини відповідно до ст. 1 216 ЦК.

Крім того, хоча вказаний вище будинок прийнятий у експлуатацію компетентним органом, позивачі не надали суду доказів звернення до відповідного компетентного органу з приводу вирішення питання оформлення права спадкодавиці на частку у будинку, корисна площа якого була збільшена, і відмови такого органу з цього питання, у розпорядженні суду немає. Даних про наявність спору з приводу спірної нерухомості між сторонами, у розпорядженні суду також немає.

Тому суд вважає, що позивачі передчасно звернулись до суду з розглядуваним позовом і факт наявності спору між сторонами з приводу нерухомості позивачами в суді не доведений. Суд вважає, що позивачами обрано невірний спосіб захисту свої прав.

В судовому засіданні достовірно встановлено, що спадщина за заповітом після смерті спадкодавиці відкрилась, позивачі є єдиними спадкоємцями за заповітом, однак, спірне майно не входить у спадкову масу як власність спадкодавиці, так як правовстановлюючих документів на ім»я спадкодавиці на це майно не було оформлено у встановленому законом порядку.

А тому у задоволенні позову слід відмовити.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 3, 10, 11, 13, 212 - 218, 88 ЦПК України, ст. ст. 328, 356, 358, 374, 1 216, 1 218, 1 223, 1 270, 1 223 ЦК України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволені позову відмовити.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до апеляційного суду Волинської області як суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Ковельський міськрайонний суд Волинської області.

Повне найменування сторін:

Позивач - ОСОБА_2, 15.03.35 р. н., паспорт серії АС № 012658, прож. 45008, м. Ковель Волинської області, вул. Вітовського, 2 «а»/12.

Позивач - ОСОБА_3, 01.03.41 р. н., НОМЕР_1, і. н. НОМЕР_2, прож. 45008, м. Ковель Волинської області, вул. Незалежності, 60/31.

Відповідач Ковельська міська рада Волинської області, юридична адреса: 45008, м. Ковель Волинської області, вул. Незалежності, 73, .

Головуючий:ОСОБА_9

Рішення суду у повному обсязі виготовлено 13.09.18 р.,