У Х В А Л А

16 жовтня 2018 року

м. Київ

Справа № 757/6367/13-ц

Провадження № 14-422 цс 18

Велика Палата Верховного Суду у складі :

судді-доповідача - Гудими Д. А.,

суддів: Антонюк Н. О., Бакуліної С. В., Британчука В. В., Данішевської В. І., Золотнікова О. С., Кібенко О. Р., Князєва В. С., Лященко Н. П., Прокопенка О. Б., Рогач Л. І., Саприкіної І. В., Ткачука О. С., Яновської О. Г.

ознайомилася з матеріалами справи за позовом Публічного акціонерного товариства (далі також - ПАТ) «БМ Банк» (далі також - позивач) до Товариства з обмеженою відповідальністю (далі також - ТзОВ) «Аляска Трейд», ОСОБА_1, ОСОБА_2, про стягнення заборгованості за кредитним договором

за заявою ОСОБА_2 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 липня 2017 року, рішення Апеляційного суду міста Києва від 17 січня 2017 року, рішення Печерського районного суду м. Києва від 30 травня 2016 року (далі також - заява про перегляд судових рішень) і

в с т а н о в и л а:

25 березня 2013 року позивач звернувся з вказаним позовом. Мотивував тим, що 31 жовтня 2007 року ТзОВ «БМ Банк», правонаступником якого є ПАТ «БМ Банк», уклало з ТзОВ «Аляска Трейд» (далі - позичальник) договір № 2007-112/DC відновлювальної кредитної лінії (далі - кредитний договір), до якого в подальшому вносилися зміни та доповнення додатковими угодами. Згідно з умовами кредитного договору позичальнику надані кошти у вигляді мультивалютної відновлювальної кредитної лінії у доларах США та в гривнях окремими частинами (траншами) у безготівковій формі для ведення поточної діяльності та з метою здійснення розрахунків за акредитивом зі сплатою 15 % річних за кошти, одержані в доларах США, 24 % річних за кошти, одержані у гривні, та 6 % річних за забезпечення випуску акредитивів за кредитом у доларах США з кінцевим терміном повернення до 30 листопада 2009 року. З метою забезпечення своєчасного та повного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором позивач уклав з ОСОБА_1., ОСОБА_2. та ТзОВ «Липова Долина», правонаступником якого є ТзОВ «Аляска ЛД» (далі - поручителі) договори поруки, згідно з якими поручителі та позичальник несуть солідарну відповідальність за несвоєчасне або неналежне виконання зобов'язань. Оскільки позичальник зобов'язання за кредитним договором не виконував, позивач з урахуванням заяв про збільшення розміру позовних вимог просив стягнути з відповідачів солідарно заборгованість за кредитним договором у сумі 58 130 797,30 грн та 5 100 289,38 доларів США.

5 червня 2013 року Печерський районний суд м. Києва ухвалою закрив провадження у частині вимог за період з 10 червня 2010 року по 28 квітня 2011 року в редакції додаткового договору № 9 від 28 квітня 2011 року на суму 43 443 165,29 грн та 4 031 760,03 доларів США.

Мотивував ухвалу тим, що сторони відповідно до ухвали Апеляційного суду міста Києва від 9 серпня 2011 року уклали мирову угоду з приводу заборгованості за кредитним договором за цей період.

Ухвала суду першої інстанції залишена без змін ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 9 жовтня 2013 року й ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 лютого 2014 року.

27 березня 2014 року Печерський районний суд м. Києва ухвалив рішення, яким задовольнив позов та стягнув солідарно з позичальника та поручителів заборгованість у розмірі 969 163,64 доларів США та 13 386 791,35 грн.

30 вересня 2014 року Апеляційний суд міста Києва ухвалив нове рішення, яким скасував рішення суду першої інстанції й ухвалив нове: стягнув з позичальника на користь позивача 969 163,64 долари США та 13 386 791,35 грн заборгованості за кредитним договором; стягнув з ОСОБА_1. як солідарного з позичальником боржника на користь позивача 969 163,64 долари США та 13 386 791,35 грн заборгованості за кредитним договором; стягнув з ОСОБА_2. як солідарного з позичальником боржника на користь позивача 969 163,64 долари США та 13 386 791,35 грн заборгованості за кредитним договором; стягнув з ТзОВ «Аляска ЛД» як солідарного з позичальником боржника на користь позивача 969 163,64 долари США та 13 386 791,35 грн заборгованості за кредитним договором.

21 січня 2015 року Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ ухвалою скасував рішення судів першої й апеляційної інстанцій та направив справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

22 січня 2016 року Печерський районний суд м. Києва ухвалою залишив без розгляду позов у частині вимог про стягнення заборгованості з ТзОВ «Аляска ЛД».

30 травня 2016 року Печерський районний суд м. Києва закрив провадження у справі про стягнення заборгованості за кредитним договором за період з 10 червня 2010 по 28 квітня 2011 року у редакції додаткового договору № 9 від 28 квітня 2011 року в частині суми заборгованості у розмірі 42 943 165,29 грн і 4 031 760,03 доларів США.

Ухвалу суд першої інстанції мотивував тим, що 26 березня 2015 року від позивача надійшла заява про збільшення позовних вимог, однак відповідно до ухвали Апеляційного суду міста Києва від 9 серпня 2011 року сторони уклали мирову угоду з приводу заборгованості за кредитним договором за період з 10 червня 2010 року по 28 квітня 2011 року у редакції додаткового договору № 9 від 28 квітня 2011 року в частині суми заборгованості у розмірі 42 943 165,29 грн і 4 031 760,03 доларів США.

30 травня 2016 року Печерський районний суд м. Києва ухвалив рішення, яким позов задовольнив частково: стягнув з ТзОВ «Аляска Трейд» на користь позивача заборгованість за кредитним договором у розмірі 15 187 632,01 грн та 1 068 529,35 доларів США, а у задоволенні іншої частини позовних вимог відмовив.

Рішення суд першої інстанції мотивував тим, що ТзОВ «Аляска Трейд» належно не виконує взяті на себе зобов'язання за кредитним договором, а тому саме з нього має бути стягнута заборгованість. Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог до поручителів, суд першої інстанції вважав, що відповідно до частини четвертої статті 559 Цивільного кодексу України порука ОСОБА_1. і ОСОБА_2 припинена, оскільки шестимісячний строк, в межах якого позивач повинен був звернутися до суду за захистом прав, сплив 27 липня 2012 року.

17 січня 2017 року Апеляційний суд міста Києва ухвалив рішення, яким рішення суду першої інстанції скасував і ухвалив нове: провадження у справі за позовом позивача до позичальника про стягнення заборгованості закрив і стягнув з ОСОБА_1. та ОСОБА_2 на користь позивача заборгованість у розмірі по 15 187 632,01 грн і по 1 068 529,35 доларів США з кожного.

Рішення апеляційний суд мотивував тим, що не допускається об'єднання в одне провадження вимог, які мають розглядатися за правилами різних видів судочинства, якщо інше не встановлено законом, а суд першої інстанції безпідставно прийняв до провадження спір, що виник між юридичними особами (позивачем і позичальником) та має розглядатися за правилами господарського судочинства, а також безпідставно розглянув його разом із вимогами до поручителів-фізичних осіб, які вирішуються за правилами цивільного судочинства. Апеляційний суд вказав, що 28 вересня 2012 року до кредитного договору був укладений додатковий договір № 13, відповідно до умов якого прострочену заборгованість за кредитом у сумі 500 000 грн визнано строковою, встановлений термін погашення до 31 березня 2016 року, і про продовження строку дії кредитного договору було відомо поручителям. Оскільки позивач з позовом до суду звернувся 25 березня 2013 року, коли дія кредитного договору не припинилася, а після висування позивачем вимог до поручителів про дострокове повернення кредиту (7 березня 2013 року) та поданням позову не пройшло шість місяців, апеляційний суд вважав, що відсутні правові підстави для визнання поруки припиненою.

12 липня 2017 року Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ ухвалою залишив без змін рішення суду апеляційної інстанції.

Мотивував тим, що апеляційний суд, встановивши обставини справи на підставі поданих сторонами доказів, що належним чином були оцінені, обґрунтовано вважав, що позивач з позовом до позичальника та поручителів про стягнення заборгованості за кредитним договором звернувся 25 березня 2013 року, коли дія кредитного договору не припинилася, а після пред'явлення банком вимог до поручителів про дострокове повернення кредиту (7 березня 2013 року) та поданням позову не пройшло шість місяців, що свідчить про відсутність правових підстав для визнання поруки припиненою.

12 жовтня 2017 року відповідно до пунктів 1 і 4 частини першої статті 355 Цивільного процесуального кодексу (далі - ЦПК) України в редакції, чинній на той час, ОСОБА_2. звернувся до Верховного Суду України із заявою про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 липня 2017 року, рішення Апеляційного суду міста Києва від 17 січня 2017 року, рішення Печерського районного суду м. Києва від 30 травня 2016 року.

Підставою для перегляду ухвали суду касаційної інстанції вважає: 1) неоднакове застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах; 2) невідповідність судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постановах Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права, а саме статей 524, 533 Цивільного кодексу України, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

ОСОБА_2. вказує, що суди, задовольняючи вимоги позивача, не розмежували походження заборгованості та помилково вважали за можливе нараховувати пеню в іноземній валюті.

На підтвердження підстав подання заяви про перегляд судових рішень ОСОБА_2. звертає увагу на :

- ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 жовтня 2016 року у справі № 501/2283/15-ц,

- ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 липня 2017 року у справі № 552/284/15-ц,

- постанову Вищого господарського суду України від 30 березня 2016 року у справі № 905/1775/15,

- постанову Вищого господарського суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 913/224/14,

- постанову Верховного Суду України від 16 серпня 2017 року у справі № 6-2667цс16;

- постанову Верховного Суду України від 1 квітня 2015 року у справі № 3-29гс15.

У цих судових рішеннях, на думку ОСОБА_2, інакше, ніж у справі № 757/6367/13-ц, застосовані вищевказані норми права. Тому ОСОБА_2. просить скасувати ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 липня 2017 року, рішення Апеляційного суду міста Києва від 17 січня 2017 року, рішення Печерського районного суду м. Києва від 30 травня 2016 року та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

23 жовтня 2017 року Верховний Суд України ухвалою відкрив провадження у справі.

15 грудня 2017 року розпочав роботу Верховний Суд і набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 3 жовтня 2017 року (далі - Закон України № 2147-VІІІ), яким ЦПК України викладений у новій редакції.

16 липня 2018 року Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду ухвалою призначив справу до розгляду.

5 вересня 2018 року Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду ухвалою передав справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду.

Підпункт 2 пункту 1 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VІІІ передбачає, що якщо цивільна справа за заявою про перегляд судових рішень Верховним Судом України відповідно до правил, що діяли до набрання чинності цією редакцією кодексу, повинна розглядатися на спільному засіданні відповідних судових палат Верховного Суду України, така справа після її отримання Касаційним цивільним судом передається на розгляд Великої Палати Верховного Суду.

Згідно з абзацом 2 частини другої статті 3602 ЦПК України у редакції, чинній на час подання заяви, якщо судове рішення оскаржується з підстав неоднакового застосування однієї і тієї самої норми права судами касаційної інстанції різної юрисдикції, справа розглядається на спільному засіданні відповідних судових палат Верховного Суду України.

З огляду на те, що ОСОБА_2. оскаржує судові рішення з підстав неоднакового застосування норм матеріального права судами касаційної інстанції різної юрисдикції (господарської та цивільної), заява про перегляд судових рішень згідно з правилами, що діяли на час її подання, повинна була розглядатися на спільному засіданні судових палат Верховного Суду України. А тому справа на підставі підпункту 2 пункту 1 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України в редакції Закону України № 2147-VІІІ була передана на розгляд Великої Палати Верховного Суду.

З огляду на вказане Велика Палата Верховного Суду приймає цю справу до розгляду.

Відповідно до частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Тому справа розглядатиметься Великою Палатою Верховного Суду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами та без проведення судового засідання (у письмовому провадженні).

Велика Палата Верховного Суду звертає увагу на те, що у випадку розгляду справи за матеріалами в паперовій формі судові рішення надсилаються в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення (частина одинадцята статті 272 ЦПК України).

Керуючись частиною тринадцятою статті 7, підпунктом 2 пункту 1 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України, Велика Палата Верховного Суду

у х в а л и л а :

1. Прийняти до розгляду справу за позовом Публічного акціонерного товариства «БМ Банк» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Аляска Трейд», ОСОБА_1, ОСОБА_2, про стягнення заборгованості за кредитним договором за заявою ОСОБА_2 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 липня 2017 року, рішення Апеляційного суду міста Києва від 17 січня 2017 року, рішення Печерського районного суду м. Києва від 30 травня 2016 року.

2. Призначити справу до розгляду Великою Палатою Верховного Суду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами на 28 листопада 2018 року у приміщенні Верховного Суду за адресою: м. Київ, вул. Пилипа Орлика, 8.

3. Надіслати учасникам справи копії цієї ухвали для відома.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання й оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач Д. А. Гудима
Судді:Н. О. АнтонюкН. П. Лященко
С. В. БакулінаО. Б. Прокопенко
В. В. БританчукЛ. І. Рогач
В. І. ДанішевськаІ. В. Саприкіна
О. С. ЗолотніковО. С. Ткачук
О. Р. КібенкоО. Г. Яновська
В. С. Князєв