Справа № 462/805/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 грудня 2018 року Залізничний районний суд м.Львова у складі:

головуючого - судді Палюх Н.М.

при секретарі Петришин Г.Я.

з участю представника позивача - ОСОБА_1, представників третіх осіб - ОСОБА_2, ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Львові справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, треті особи: Львівська міська рада, Залізнична районна адміністрація Львівської міської ради, Четверта Львівська державна нотаріальна контора, ОКП ЛОР «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» про визнання права власності на будинок в порядку спадкування за законом,

в с т а н о в и в:

Позивачка ОСОБА_4 в лютому 2018 року звернулася в суд з позовом про визнання за нею право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_4 її батька ОСОБА_6. Свої позовні вимоги позивачка мотивує тим, що спірний житловий будинок був придбаний її батьком ОСОБА_7 у 1952 році, що підтверджується договором купівлі-продажу від 04 липня 1952 року. ІНФОРМАЦІЯ_4 її батько ОСОБА_7 помер, а ІНФОРМАЦІЯ_5 померла її матір ОСОБА_8 Спадкоємцями майна її покійного батька є вона та її брат - відповідач по справі ОСОБА_5 На момент смерті її батька та по даний час вона постійно проживає у будинку АДРЕСА_1, а тому відповідно до положень ст.549 ЦК УРСР 1963 року вона є такою, що фактично прийняла спадщину, оскільки вчиняла дії по управлінню, розпорядженню і користуванню спадковим майном, підтриманню його в належному стані.У січні 2018 року вона звернулася до Четвертої львівської державної нотаріальної із заявою про прийняття спадщини, де нотаріусом Мельник Г.Я. було заведено спадкову справу.Постановою від 30.01.2018 р. нотаріус Мельник Г.Я. відмовила їй в оформлені спадщини на будинок за АДРЕСА_1 з тієї причини, що спадкодавець за життя не зареєстрував право власності на зазначений будинок. Ствердила, що нотаріусу не може бути представлений правовстановлюючий документ, зареєстрований відповідно до п.1 ст.182 ЦК України, оскільки на момент придбання будинку та на момент смерті ОСОБА_7 діяли відповідні норми ЦК УРСР 1922р. та Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків».Таким чином, вона не може оформити належне їй право власності на вказаний будинок в порядку спадкування відповідно до вимог законів з тих підстав, що реєстрація права власності на будинок відсутня. Однак спірний житловий будинок є об'єктом права власності, а також наявні правові підстави для визнання за нею права власності на даний будинок у порядку спадкування.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримав, надав пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві та доповнив, що спірний житловий будинок АДРЕСА_1 належав на праві власності покійному батькові позивачки ОСОБА_7 Позивачка з дитинства постійнопроживає у вказаному будинку, тому відповідно до положень ст.549 ЦК УРСР 1963 року вона є такою, що фактично прийняла спадщину, оскільки вчиняла дії по управлінню, розпорядженню і користуванню спадковим майном, підтриманню його в належному стані.У січні 2018 року вона звернулася до Четвертої львівської державної нотаріальної із заявою про прийняття спадщини, де нотаріусом Мельник Г.Я. було заведено спадкову справу.Між тим, свідоцтва про право на спадщину після смерті батька нотаріус Мельник Г.Я. позивачці не видав з посиланням на те, що не представлено правовстановлюючих документів на будинок. Зазначив, що з 1963 року жодного самочинного будівництва за вказаною адресою не проводилося. Просить визнати за ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_6.

Відповідач ОСОБА_5 в судове засідання не з»явився, проте подав заяву, в якій позов визнав повністю та просить справу розглядати без його участі, що суд вважає за можливе.

Представник третьої особи - Львівської міської ради в судовому засіданні проти позову не заперечив та просить прийняти по справі законне та обгрунтоване рішення.

Представник третьої особи - Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради в судовому засіданні проти позову заперечила та зазначила, що вирішення даного спору відносить на розсуд суду.

Третя особа - Четверта Львівська державна нотаріальну контора не направила в судове засідання свого представника, проте подала заяву, в якій просить справу розглядати без участі такого, що суд вважає за можливе.

Третя особа - ОКП ЛОР «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» не направило в судове засідання свого представника, причини неявки суду не повідомило, проте суд вважає за можливе проводити розгляд справи у його відсутність.

Заслухавши пояснення представника позивачки - ОСОБА_1, представника Львівська міська рада - ОСОБА_2 та представника Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради - ОСОБА_3, розглянувши матеріали справи, оглянувши матеріали інвентаризаційної справи на будинок АДРЕСА_1, суд прийшов до висновку, що позов підставний і підлягає до задоволення.

Згідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 народилася ІНФОРМАЦІЯ_6 в с.Міков, Республіка Польща та її батьками були ОСОБА_7 та ОСОБА_8 /а.с. 4/. З 25.12.1963 року ОСОБА_4 зареєстрована в АДРЕСА_1 /а.с. 5 зв./.

Згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від 04 липня 1963 року, ОСОБА_7 помер ІНФОРМАЦІЯ_4 /а.с. 6/.

Згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 від ІНФОРМАЦІЯ_5, ОСОБА_8 померла ІНФОРМАЦІЯ_5 /а.с. 6/.

З Інформаційної Довідки зі Спадкового реєстру № 53587110 від 08.10.2018р., Четвертою львівською нотаріальною конторою 30.01.2018 року була заведена спадкова справа № 61931764 після смерті ОСОБА_7 /а.с.102/.

З Інформаційної Довідки зі Спадкового реєстру № 53587071 від 08.10.2018р., після смерті ОСОБА_8 спадкова справа не заводилась /а.с. 104/.

Також судом встановлено, що на підставі договору купівлі - продажу, посвідченого 04 липня 1952 року Львівською державною нотаріальною конторою, зареєстрованого в реєстрі за №2548/І батько позивачки - ОСОБА_7 придбав будинковолодіння АДРЕСА_2, яке складається з двох житлових будинків - одного дерев»яного обложеного цеглою будинку на дві кімнати і одну кухню та одного цегляного будинку на одну кімнату і одну кухню, дровітньої дерев»яної керниці з бетону та цегляної уборни /а.с. 7/.

Згідно довідки № 2258, виданої 20.09.1952р. Львівським міжміським бюро технічної інвентаризації, будинковолодіння за АДРЕСА_2 зареєстровано на праві приватної власності за ОСОБА_6, яке складається з одного цегляного будинку. Право власності виникло на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 04 липня 1952 року Львівською державною нотаріальною конторою, зареєстрованого в реєстрі за № 2548/І та внесеного в реєстрову кадастрову книгу під № 529, інвентарна справа № 609 /а.с.8/.

Рішенням виконкому Львівської міської ради народних депутатів за № 422 від 21.10.1981р. житловим будинкам на вул. Бічній Білогорській надано відповідні номери та їх слід вважати продовженням вулиці Естонської /а.с.16/.

З довідки з місця проживання про склад сім»ї і прописки № 72 , виданої 10.01.2018р. ЛКП «Сяйво», вбачається, що в будинку АДРЕСА_1 з 25.12.1963 року зареєстрована та проживає ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3 /а.с. 14 /.

З довідки № 700, виданої 15.02.2018р. ЛКП «Сяйво», вбачається, що в будинку АДРЕСА_1 був зареєстрований і постійно проживав разом з позивачкою ОСОБА_4 до дня своєї смерті ОСОБА_7 /а.с. 83/.

Також судом встановлено, що у січні 2018 року позивачка звернулася до Четвертої львівської державної нотаріальної із заявою про прийняття спадщини, проте постановою від 30.01.2018 р. нотаріус Четвертої львівської нотаріальної контори Мельник Г.Я. відмовила їй в оформлені спадщини на будинок за АДРЕСА_1 з тих підстав, що не представлено правовстановлюючий документ на будинок, зареєстрований згідно чинного законодавства /а.с.12/.

Як встановлено з пояснень представника позивачки та вбачається з матеріалів інвентаризаційної справи №261 на будинок АДРЕСА_1, за вказаною адресою розташований житловий будинок, загальною площею 53,3 кв.м. та жодного самочинного будівництва у ньому не проводилося.

Згідно з положеннями ч.1 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30.05.2008 року відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української PCP, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом.

За змістом статті 524 ЦК Української PCP 1963р., який був чинним на час смерті ОСОБА_7, спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство з законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом.

Відповідно до вимог ст. 529 ЦК Української PCP 1963р., при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти ( в тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги

належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті.

Згідно положень ст. 548 ЦК Української PCP 1963р., для прийняття спадщини необхідно, що спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженням.

Прийнята спадщина визначається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Згідно зі ст. 549 ЦК Української PCP 1963р., визнається, що спадкоємець прийняв спадщину:

1) якщо він фактично вступив в управління або володіння

спадковим майном;

2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем

відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом

шести місяців з дня відкриття спадщини.

Особи, для яких право спадкоємства виникає лише у випадку

неприйняття спадщини іншими спадкоємцями, можуть заявити про свою

згоду прийняти спадщину протягом строку, що залишився для

прийняття спадщини. Якщо строк, що залишився, менше трьох місяців, він продовжується до трьох місяців.

Відповідно до статті 86 ЦК Української PCP 1963 р. право власності - це врегульовані законом суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження майном.

Право власності на житловий будинок набувається в порядку, який існував на час його придбання у власність.

Так, спірний житловий будинок був придбаний ОСОБА_6 у 1952 році на підставі договору купівлі-продажу, укладеного 04 липня 1952 року, посвідченого нотаріусом Львівської державної нотаріальної контори, зареєстрованого в реєстрі за № 2548/І.

У 1952 році питання набуття права власності регулювались Указом Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю будівництво індивідуальних житлових будинків» (далі - Указ від 26 серпня 1948 року), що був визнаний таким, що втратив чинність, Указом Президії Верховної Ради СРСР від 22 лютого 1988 року № 8502-ІІ, і прийнятою відповідно до Указу від 26 серпня 1948 року постановою Ради Міністрів СРСР від 26 серпня 1948 року «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків», які, зокрема, визначали умові та правові наслідки будівництва.

Згідно зі статтею 1 Указу від 26 серпня 1948 року кожен громадянин і кожні громадянка мали право купити або збудувати для себе на праві особистої власності жилий будинок на один або два поверхи з числом кімнат від однієї до п'яти як у місті, так і поза містом.

Отже, за Указом від 26 серпня 1948 року та Постановою від 26 серпня 1948 року підставою виникнення у громадянина права власності на жилий будинок був сам факт купівлі такого будинку.

Ці правові акти не пов'язували виникнення права власності на житловий будинок з проведенням його реєстрації.

Таким чином, з моменту нотаріального завірення договору купівлі-продажу житлового будинку і реєстрації такого договору у Львівському міжміському бюро технічної інвентаризації ОСОБА_7 набув статусу власника житлового будинку та згідно зі статтею 58 Цивільного кодексу Української PCP 1922 року він набув право в межах, установлених законом, володіння, користування й розпорядження цим майном.

Отже, купівля-продаж житлового будинку, який є об'єктом спадщини, та оформлення права власності на нього відбувалось відповідно до чинного на час його купівлі законодавства на підставі нотаріально посвідченого договору, зареєстрованого в МБТІ.

Крім цього, суд приходить до висновку, що в силу норм ЦК УРСР 1922р. позивачка ОСОБА_4 є такою, що прийняла спадщину після смерті свого батька ОСОБА_7, однак з незалежних від неї причин не може подати нотаріусу правовстановлюючий документ на будинок.

Виходячи із вищенаведеного та враховуючи, що позивачка, як донька ОСОБА_7 і як спадкоємець за законом першої черги, має право на спадщину після смерті свого батька, в тому числі на вказаний будинок, в якому вона з 1963 року проживає та продовжує користуватися таким і після смерті спадкодавця, тобто фактично прийняла спадщину, а її брат ОСОБА_5, який також може претендувати на спадщину після смерті ОСОБА_7, - не оспорює права позивачки на будинок в цілому, то позов слід задоволити і визнати за ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_6.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст.12, 81, 258-259, 264-265 ЦПК України, суд -

у х в а л и в:

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_6.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 27.12.2018р.

Суддя: