Справа № 390/393/18
Провадження № 2/390/378/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" листопада 2018 р. Кіровоградський районний суд Кіровоградської області в складі:

головуючої - судді Бойко І.А.,

при секретарі - Губанові М.М.,

за участю представника позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницький цивільну справу за позовом ОСОБА_3 (АДРЕСА_3), в інтересах якої діє ОСОБА_1 (АДРЕСА_1), до ОСОБА_4 (АДРЕСА_2) та ПрАТ «Українська акціонерна страхова компанія «АСКА» (регіональне представництво: 25006, м. Кропивницький, бульвар Студентський, 6/5) про відшкодування матеріальної і моральної шкоди завданої смертю,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулась до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідачів на її користь матеріальну шкоду на загальну суму 33073,16 грн. та моральну шкоду в сумі 150 000,00 грн. та судові витрати по справі. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 10.11.2016 року водій ОСОБА_4, відповідальність якого застрахована «Українська акціонерна страхова компанія «АСКА», здійснив наїзд автомобілем на її матір ОСОБА_7, в результаті чого вона померла на місці. На поховання матері позивач витратила загалом 33073,16 грн., що нею віднесено до матеріальної шкоди. У зв'язку з втратою близької людини позивачу спричинено моральну шкоду, яку вона, виходячи з тривалості та глибини своїх страждань, оцінює в 150000,00 грн. Оскільки завдану матеріальну та моральну шкоду їй не відшкодовано, вона звернулась до суду з даним позовом, в якому просить стягнути: з ПрАТ «Українська акціонерна страхова компанія «АСКА», якою застрахована цивільно-правоваа відповідальність водія ОСОБА_4 - витрати на поховальну атрибутику в сумі 6539,00 грн., з ОСОБА_4 - витрати на організацію і проведення ритуальних обідів в сумі 26534,16 грн., також з останнього стягнути моральну шкоду в розмірі 150 000 грн. та судові витрати по справі.

В судовому засіданні представник позивача - адвокат ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити, з підстав, зазначених в позовній заяві. У відповіді на відзив вказала на відсутність умислу ОСОБА_7 на спричинення собі смерті, подія, що сталась, виникла з її необережності. Розмір моральної шкоди представник позивача обґрунтувала близькістю спілкування позивача із загиблою матір'ю. Відшкодування витрат на поховання у виді поминальних обідів, вважає необхідним покласти саме на водія, який здійснював діяльність, пов'язану із джерелом підвищеної небезпеки. Зазначила, що смерть рідної людини не може не спричинити страждань іншим близьким загиблої особи, тому вимоги позивача цілком правомірні і ґрунтуються на вимогах закону. Оскільки відповідачем не доведено умислу потерпілої, просила позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_4 у відзиві на позов зазначив, що завдавач шкоди звільняється від обов'язку відшкодувати шкоду, якщо доведе, що шкоду завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Постанова про закриття кримінального провадження відносно нього, свідчить про наявність умислу в діях ОСОБА_7 щодо порушення ПДР України. Саме внаслідок нехтування останньою своїм життям та вимог правил безпеки дорожнього руху, сталась ДТП, від якої вона отримала тілесні ушкодження та загинула. Він, як водій, до настання ДТП діяв з дотриманням ПДР, тому його дії не перебувають в причинному зв'язку із наслідками, що настали. Зазначене виключає його відповідальність за вказаними подіями та обов'язок відшкодовувати будь-яку шкоду, оскільки відсутня протиправність, винність його діяння, як завдавача шкоди, є також і відсутність зазначеного причинного зв'язку між його поведінкою, як водія у даній ДТП та настанням шкоди у виді смерті ОСОБА_7 З наведених підстав, а також за відсутності належного обґрунтування розміру моральної та матеріальної шкоди просив повністю відмовити в задоволенні позову.

Представник відповідача ОСОБА_4 - адвокат ОСОБА_2 позов заперечив, суду пояснив, що розмір матеріальної шкоди підтверджується частково, розмір моральної шкоди не підтверджено взагалі. Загибель ОСОБА_7 сталась саме через свідоме, грубе і умисне порушення нею вимог безпеки дорожнього руху. Водій ОСОБА_4 діяв згідно вимог ПДР України та не мав технічної можливості зупинити керований ним транспортний засіб та уникнути наїзду на ОСОБА_7 ДТП сталось з вини та умисних дій самої загиблої, спрямованих на порушення ПДР, яка навмисно порушила вимоги безпеки на дорозі та з необережністю поставилась до наслідку такого порушення, - своєї загибелі, що виключає відповідальність водія ОСОБА_4, тому просив відмовити в задоволенні позовних вимог до ОСОБА_4 в повному обсязі.

Представник відповідача ПрАТ «Українська акціонерна страхова компанія «АСКА» в судове засідання не з'явився, про дату, місце і час розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку. Відзив на позов ним до суду не подано, причини його неявки суду не повідомлені.

Суд, заслухавши пояснення представника позивача - адвоката ОСОБА_1, представника відповідача ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_2, дослідивши матеріали справи, приходить до наступних висновків.

З постанови про закриття кримінального провадження від 30.11.2016 року, винесеної заступником начальника відділу СУ Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області Шептенко О.В., вбачається, що 10.11.2016 року ОСОБА_7, приблизно о 06.00 год., знаходячись навпроти приміщення супермаркету «АТБ» по вул.Тельнова, 9-А, в м.Кропивницький, в порушення вимог п.п.1.4, 1.5, 4.1, 4.7, 4.9, 4.14 «а», «б», «г» ПДР України в темну пору доби, за несприятливих погодних і дорожніх умов, які обумовлювались наявністю опадів у виді дощу, мокрим покриттям проїзної частини і відсутністю вуличного освітлення, проігнорувавши наявність розташованого неподалік регульованого світлофором пішохідного переходу, позначеного дорожньою розміткою, не переконалась в безпеці свого руху, почала перебігати проїзну частину, що має дві смуги руху в кожному напрямку, у невстановленому для цього місці, поза межами пішохідного переходу, на забороняючий для пішоходів сигнал світлофора, в безпосередній близькості з автомобілем «DaewooLanos», державний номер НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_4, який рухався в лівій крайній смузі з боку вул.Волкова, в напрямку вул.Вокзальна в м.Кропивницький. Викладені вище обставини призвели до наїзду на ОСОБА_7 вказаним транспортним засобом. В результаті ДТП пішохід ОСОБА_7 отримала тілесні ушкодження, від яких загинула на місці.

10.11.2016 року відомості про вказане кримінальне правопорушення внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000145 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України.

На підставі описаних в постанові: протоколу огляду місця події від 10.11.2016 року, в якому зафіксовано, наявність гальмівного шляху автомобіля «DaewooLanos», державний номер НОМЕР_1, на відстані 23.2 м від регульованого пішохідного переходу;

- висновку медичного огляду на факт алкогольного сп'яніння № 783 від 10.11.2016 року, виданого КЗ «Кіровоградський обласний наркологічний диспансер», згідно якого водій ОСОБА_4 був тверезий;

- письмових показів потерпілої ОСОБА_3, свідків ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, пояснень ОСОБА_4, наданих ними щодо обставин події;

-протоколу слідчого експерименту від 14.12.2016 року за участю водія ОСОБА_4, яким встановлено рух та розташування автомобіля «DaewooLanos», державний номер НОМЕР_1, під час ДТП;

- висновку судово-медичної експертизи № 1026 від 21.12.2016 року, якою на тілі ОСОБА_7 встановлено наявність тілесних ушкоджень та зазначено, що її смерть знаходиться в прямому причинному зв'язку з отриманими тілесними ушкодженнями;

- висновку № 1890 судової інженерно-транспортної автотехнічної експертизи транспортного засобу № 1890 від 21.11.2016 року, якою встановлено, що перед ДТП рульове керування, гальмівна система та ходова частина автомобіля «DaewooLanos», державний номер НОМЕР_1, перебували в технічно справному стані і не мали ознак наявності несправностей;

- висновку № 1891 від 09.12.2016 року судової інженерно-транспортної (транспортно-трасологічної) експертизи, якою описано механізм контактування пішохода ОСОБА_7 з автомобілем «DaewooLanos», державний номер НОМЕР_1;

- висновку № 2020 від 27.12.2016 року судової інженерно-транспортної експертизи (автотехнічної експертизи обставин ДТП), згідно якої водій ОСОБА_4 не мав у своєму розпорядженні технічну можливість уникнути наїзду на пішохода ОСОБА_7, кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000145 від 10.11.2016 року, закрито у зв'язку з відсутністю в діях ОСОБА_4 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України (а.с.8, 9-15).

Ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду м.Кіровограда від 13.01.2017 року відмовлено в задоволенні скарги ОСОБА_3 на постанову від 30.12.2016 року про закриття кримінального провадження № 0000145. Зазначена ухвала слідчого судді не оскаржувалась та набрала законної сили.

Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 від 17.03.1977 року ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, є дочкою ОСОБА_7. Відповідно до свідоцтва про одруження НОМЕР_3, виданого 24.12.2003 року Бережинською сільською радою Кіровоградського району та області, після укладення ОСОБА_3 шлюбу 24.12.2003 року їй присвоєно прізвище ОСОБА_3 (а.с.5, 7).

Згідно розрахункових квитанцій форма № РК-1, серії СКЛР №№ 008692, 008693, 272905 від 11.11.2016 року фізичною особою-підприємцем ОСОБА_14 продано поховальну атрибутику на суму 6539,00 грн (а.с.17-19).

25.04.2017 року генеральному директору ПрАТ «УАСК АСКА» ОСОБА_3, як потерпілою, направлено повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду потерпілої особи, в якій вона зазначила: поліс ОСЦПВ забезпеченого ТЗ - АЕ 8439547, дату укладання - 7.04.2016 року, дату випадку - 10.11.2016 року, місце випадку - м.Кіровоград, вул.Тельнова, 9-А, загиблу особу - ОСОБА_7, та особу, з вини якої заподіяна шкода - ОСОБА_4 (а.с.20).

Згідно ч.ч.1, 6 ст.82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов'язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Таким чином, наведені в ухвалі слідчого судді Ленінського районного суду м.Кіровограда від 13.01.2017 року обставини ДТП за участю водія ОСОБА_4 і пішохода ОСОБА_7 не потребують повторного встановлення і доказування.

Відповідно до ст.3 Конституції України людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Згідно ч.ч.1-3 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок непереборної сили, відшкодовується у випадках, встановлених законом.

Частиною 1 та 2 ст.1187 ЦК України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно ч.5 ст.1187 ЦК України встановлено, що особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Згідно п.4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Положення статті 625 ЦК не застосовуються до відносин з відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, оскільки відшкодування шкоди є відповідальністю, а не грошовим зобов'язанням, яке виникає з договірних зобов'язань. Винятком є відповідальність страховика (стаття 992 ЦК). З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (частина друга статті1166 ЦК) відповідач звільняється від обов'язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п'ята статті 1187 ЦК, пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК). Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов'язана відшкодувати шкоду. Вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Відсутність складу злочину, у разі закриття кримінального провадження за правилами Кримінального процесуального кодексу України 2012 року не означає відсутність вини для цивільно-правової відповідальності. При цьому постанова (ухвала) слідчого, прокурора, суду про відмову в порушенні кримінальної справи або її закриття, закриття кримінального провадження є доказом, який повинен досліджуватися та оцінюватися судом у цивільній справі у порядку, передбаченому ЦПК.

Пунктом 6 зазначеної постанови зазначено, що особою, яка зобов'язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди (пункт 2.2. Правил дорожнього руху України).

У відповідності до ч. 3 ст. 1193 ЦК України вина потерпілого не враховується у разі відшкодування додаткових витрат, передбачених частиною першою статті 1195 цього Кодексу, у разі відшкодування шкоди, завданої смертю годувальника та у разі відшкодування витрат на поховання.

Відповідно до ч.1 ст.1201 ЦК України особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобов'язана відшкодувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та на спорудження надгробного пам'ятника, ці витрати.

У статті 2 Закону України «Про поховання та похоронну справу» зазначено, що поховання померлого - комплекс заходів та обрядових дій, які здійснюються з моменту смерті людини до поміщення труни з тілом або урни з прахом у могилу або колумбарну нішу, облаштування та утримання місця поховання відповідно до звичаїв та традицій, що не суперечать законодавству.

Відповідно до розрахункових квитанцій позивачем витрачено на придбання поховальної атрибутики на поховання ОСОБА_7 6539,00 грн. Зазначену суму витрат суд вважає доведеною та відносить до матеріальної шкоди, що спричинено позивачу.

Як вбачається з матеріалів справи відповідач ОСОБА_4 здійснював діяльність, пов'язану із джерелом підвищеної небезпеки - керував автомобілем «DaewooLanos», державний номер НОМЕР_1, на достатній правовій підставі, а саме: на підставі посвідчення водія та свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, що відповідає вимогам п.2.1, п.2.2 ПДР України, тому з урахуванням вищенаведеного, саме на нього, як водія вказаного транспортного засобу покладається обов'язок по відшкодуванню шкоди, завданої таким джерелом підвищеної небезпеки.

Згідно полісу обов'язкового страхування цивільно-правої відповідальності власників наземних транспортних засобів №АЕ/8439547 в період з 09.01.2016 року по 08.04.2017 року транспортний засіб: «DaewooLanos», державний номер НОМЕР_1 був забезпечений на страховий випадок: подію, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталась за участю забезпеченого засобу. При цьому страхова сума на одного потерпілого складає: за шкоду заподіяну життю і здоров'ю - 200 000 грн., шкоду заподіяну майну - 100 000 грн.

Відповідно до ст.ст.6, 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової

відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого. У разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Згідно ст.ст.23, 27 Закону шкодою, заподіяною життю та здоров'ю потерпілого є шкода, пов'язана із смертю потерпілого. В такому випадку страхове відшкодування (регламентна виплата) виплачується, якщо смерть потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди настала протягом одного року після дорожньо-транспортної пригоди та є прямим наслідком цієї дорожньо-транспортної пригоди.

За таких обставин, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що, позовні вимоги про відшкодування матеріальної шкоди, в частині вимог до ПрАТ «Українська акціонерна страхова компанія «АСКА» - підлягають задоволенню в повному обсязі, оскільки позивач звернулась до страхової компанії в межах строку, визначеного ст.27 Закону і сума по відшкодуванню їй матеріальної шкоди не перевищує страхової суми.

Вимога позивача про стягнення з ОСОБА_4 на її користь матеріальної шкоди в сумі 26534,16 грн. задоволенню не підлягає, з наступних підстав.

Зазначені витрати позивачем, згідно позовної заяви, здійснено, зокрема на придбання продуктів для проведення поминального обіду - 765, 96 грн., організацію і проведення поминальних обідів - 368,20 грн. та 15000 грн., автобус для людей - 3500 грн. Проте, згідно норми ст.2 Закону України «Про поховання та похоронну справу» поминальні обіди не включені до комплексу заходів та обрядових дій, які здійснюються з моменту смерті людини до поміщення труни з тілом або урни з прахом у могилу або колумбарну нішу, облаштування та утримання місця поховання відповідно до звичаїв та традицій, тому зазначені витрати не можуть бути включені до обов'язку по їх відшкодуванню особі, яка понесла, на підставі ст.1201 ЦК України.

Решта витрат, які позивач понесла на організацію поховання ОСОБА_7, а саме: на похоронну відправку в церкві - 400 грн., копачам ями - 3000 грн., катафалк - 3500 грн., які позивачем віднесені до матеріальної шкоди, судом не беруться до уваги та не враховуються, як матеріальна шкода, оскільки на підтвердження зазначених витрат належних, допустимих і достатніх доказів до позовної заяви не долучено.

Вирішуючи позовну вимогу щодо відшкодування моральної шкоди, суд виходить з наступних підстав.

Згідно ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів їїсім'ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування.

Частиною 1 ст.1167 ЦК України, передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Пунктом 2 частини 2 статті 1167 ЦК України, встановлено, що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Приписами ч.2 ст.1168 ЦК України, передбачено, що моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім'єю.

Згідно ч.ч.1, 2 ст.1193 ЦК України шкода, завдана потерпілому внаслідок його умислу, не відшкодовується. Якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом.

Пунктом 7 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 року, зазначено, що при завданні шкоди джерелом підвищеної небезпеки на особу, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, не може бути покладено обов'язок з її відшкодування, якщо вона виникла внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Під непереборною силою слід розуміти, зокрема, надзвичайні або невідворотні за даних умов події (п.1 ч.1ст.263 ЦК), тобто ті, які мають зовнішній характер. Під умислом потерпілого слід розуміти, зокрема, таку його протиправну поведінку, коли потерпілий не лише передбачає, але і бажає або свідомо допускає настання шкідливого результату (наприклад, суїцид). Якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого, якщо інше не встановлено законом, розмір відшкодування з особи, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, має бути зменшено (але не може бути повністю відмовлено у відшкодуванні шкоди).

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_7, маючи об'єктивну можливість перетнути проїзну частину на пішохідному переході регульованому працюючим світлофором на дозволяючий сигнал руху, не скористалась такою можливістю, не переконалась у відсутності транспортного засобу, що наближається, перетнула проїзну частину поза пішохідним переходом та на забороняючий сигнал світлофора, тим самим знехтувала власною безпекою.

В ході судового розгляду переконливих доказів того, що ОСОБА_7 діяла з умислом, тобто бажала настання негативних наслідків своїх дій або свідомо допускала їх настання, суду не наведено, тому суд розцінює її дії, як нехтування власною безпекою, що згідно ч.2 ст.1193 ЦК України є підставою для зменшення розміру відшкодування.

Зважаючи, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталась 10.11.2016 року за участю відповідача ОСОБА_4, який здійснював керування автомобілем та пішохода ОСОБА_7, яка загинула внаслідок ДТП, позивач ОСОБА_3 безповоротно втратила близьку їй людину, усвідомлення втрати матері спричинило їй психологічну травму та призвело до моральних страждань, яких вона зазнала, поступове зменшення яких відбувається лише з часом. Зважаючи на глибину і тривалість страждань позивача, виходячи із засад розумності, виваженості і справедливості, суд вважає, що завдана позивачу моральна шкода підлягає відшкодуванню. Проте, суд також враховує поведінку, як водія ОСОБА_4, в діях якого відсутня вина за ДТП, що встановлено постановою про закриття кримінального провадження та перевірено слідчим суддею, а також поведінку самої потерпілої, протиправність якої, перебуває в прямому причинному зв'язку із наслідками події, тому суд вважає необхідним зменшити розмір відшкодування моральної шкоди до 10 000 грн. Зазначений розмір відшкодування є не більш ніж достатнім для розумного і справедливого задоволення потреб позивача та не призведе до її збагачення.

Таким чином позовні вимоги до відповідача до ПрАТ «Українська акціонерна страхова компанія «АСКА» підлягають повному, а до відповідача ОСОБА_4 - частковому задоволенню.

Вирішуючи позовні вимоги щодо розподілу судових витрат, суд виходить з положень, закріплених ст.133 ЦПК України, якими до судових витрат віднесені судовий збір та витрати, пов'язані з розглядом справи. До останніх, зокрема віднесені витрати на професійну правничу допомогу і витрати, пов'язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до ст.141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави.

З урахуванням повного задоволення позовної вимоги до ПрАТ «Українська акціонерна страхова компанія «АСКА» та звільнення позивача від сплати судового збору за всіма позовними вимогами, судовий збір за позовну вимогу майнового характеру в розмірі 704,80 грн. підлягає стягненню на користь держави із зазначеного відповідача.

З урахуванням зменшення позовних вимог щодо відшкодування моральної шкоди, пред'явлених до відповідача ОСОБА_4, з останнього на користь держави підлягає стягненню судовий збір за вимогу немайнового характеру пропорційно до задоволених вимог, а саме: 47,00 грн.

Великою палатою Верховного Суду у постанові, у постанові винесеною у справі № 826/1216/16, зазначено, що склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Згідно угод про надання правової допомоги від 24.11.2017 року та від 30.01.2017 року у п.3 зазначено, що за погодженням сторін оплата послуг та робіт здійснюється на умовах, передбачених в окремих додатках до цих угод або в спеціальному договорі. Однак, зазначені докази на підтвердження витрат позивача на правову допомогу, стороною позивача суду не надані, тому суд позбавлений можливості встановити розмір таких витрат та віднести наявні в справі квитанції до доказів їх сплати, тому вимога позивача по відшкодуванню витрат на правову допомогу задоволенню не підлягає.

Правовідносини, що виникли між сторонами керуються ст.3 Конституції України, ст.82 ЦПК України, ст.ст. 23, 1166, 1167, 1168, 1187, 1193, 1201 ЦК України, ст.2 Закону України «Про поховання та похоронну справу», ст.6, 22, 23, 27 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»,

Керуючись ст.ст.4, 5, 11, 13, 77-81, 89, 235, 259, 263-265 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_3 (АДРЕСА_3), в інтересах якої діє ОСОБА_1 (АДРЕСА_1), до ОСОБА_4 (АДРЕСА_2) та ПрАТ «Українська акціонерна страхова компанія АСКА» (регіональне представництво: 25006, м. Кропивницький, бульвар Студентський, 6/5) про відшкодування матеріальної і моральної шкоди завданої смертю, - задовольнити частково.

Стягнути з ПрАТ «Українська акціонерна страхова компанія АСКА» на користь ОСОБА_3, спричинену матеріальну шкоду в сумі 6539,00 грн.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 спричинену моральну шкоду в сумі 10000,00 грн.

Стягнути з ПрАТ «Українська акціонерна страхова компанія АСКА» на користь держави судові витрати по справі в сумі 704,80 грн.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави судові витрати по справі в сумі 47,00 грн.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Кропивницького апеляційного суду через Кіровоградський районний суд Кіровоградської області. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення виготовлений 12.11.2018 року.

Суддя