Справа №487/4659/14-ц 06.09.2018
Провадження №22-ц/784/1306/18
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 вересня 2018 року місто Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області у складі:

Головуючого: судді Прокопчук Л.М.

Суддів Самчишиної Н.В., Царюк Л.М.

Із секретарем судового засідання Гавор В.Б.

за участю державного виконавця Долини Д.В.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Заводського районного суду м. Миколаєва від 14 червня 2018 року про визнання бездіяльності протиправної, зобов'язання провести розрахунок заборгованості по аліментам, постановлену в приміщенні того ж суду у складі судді Гаврасієнка В.О. у цивільній справі (єдиний унікальний номер 487/4659/14-ц, номер провадження 22-ц/784/1306/18) за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів,

В С Т А Н О В И Л А :

30 березня 2018 року стягувач ОСОБА_1 звернулась до суду із скаргою на бездіяльність державного виконавця Інгульського відділу ДВС м. Миколаїв ГТУЮ у Миколаївській області Долини Д.В., посилаючись на те, що на виконанні в Інгульському відділі ДВС з 18.08.2017 року знаходиться виконавчий лист, виданий на підставі рішення Заводського районного суду м. Миколаїв від 09.10.2015 року про стягнення аліментів на її користь з ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі ? частки з усіх видів заробітку щомісяця, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину до досягнення нею повноліття. Стягувач неодноразово зверталась з заявами до виконавця щодо невиконання судового рішення та вжиття заходів щодо обмеження виїзду за кордон України боржника. Проте державний виконавець протягом 6-ти місяців не виносив постанови про обмеження у праві виїзду за межі України боржника, виніс її тільки 20.02.2018 року. Крім того державним виконавцем не винесено: а) постанови про обмеження боржника у праві на керування транспортним засобом, б) не вжито заходів щодо притягнення боржника до кримінальної відповідальності, в) не складено протокол про вчинення боржником адміністративного правопорушення за ст. 183-1 КУпАП. Також стягувач не згодна з розрахунком заборгованості по аліментам, який зробив державний виконавець станом на 01.01.2018 року та на 01.04.2018 року, оскільки він не відповідає середній заробітній платі по Миколаївській області. Просила визнати бездіяльність державного виконавця Інгульського ВДВС м. Миколаєва ГТУЮ у Миколаївській області Долини Д.В. щодо неналежного виконання виконавчого листа про стягнення аліментів на її користь протиправною та зобов'язати державного виконавця провести по виконавчому провадженню розрахунок заборгованості по аліментам виходячи із середньої заробітної плати працівників для Миколаївської області. Крім того зазначала, що зі скаргою на бездіяльність державного виконавця вона зверталась до начальника відділу, але в задоволенні скарги їй було відмовлено (а.с.92-93).

Ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва від 14 червня 2018 року у задоволенні скарги ОСОБА_1 на бездіяльність державного ви- конавця Інгульського відділу державної виконавчої служби м. Миколаєва Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області Долини Д.В. відмовлено. Відмовляючи в задоволенні скарги, суд виходив з того, що державним виконавцем виконані дії в межах виконавчого провадження у відповідності до вимог закону. Даних, які б вказували на умисне невиконання державним виконавцем покладених на нього обов'язків, не встановлено (а.с. 146-147).

Додаткової ухвалою того ж суду від 09.08.2018 року відмовлено в задоволенні скарги ОСОБА_1 на бездіяльність державного виконавця Інгульського відділу державної виконавчої служби м. Миколаєва Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області Долина Д.В. в частині вимог про зобов'язання державного виконавця Інгульського відділу державної виконавчої служби м. Миколаєва Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області Долини Д.В. провести по виконавчому провадженню № 5456437 розрахунок заборгованості по аліментам, виходячи із середньої заробітної плати працівника для Миколаївської області (а.с. 168).

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить ухвалу суду від 14.06.2018 року скасувати та задовольнити скаргу, посилаючись на ті самі обставини, що викладені в скарзі при зверненні до суду. Крім того, зазначає, що розрахунок заборгованості по аліментам державного виконавця, який із сум середнього заробітку по регіону відраховував податок з доходів фізичних осіб у розмірі 18% та військовий збір у розмірі 1,5%, є неправильним, а такі дії виконавця є протиправними, оскільки фактично боржник не сплачує податки з вказаних сум. Такі дії державного виконавця не передбачені законом. Також посилається на те, що судом порушено строки розгляду скарги, передбачені ст. 450 ЦПК (а.с. 153-154).

Додаткова ухвала суду від 09.08.2018 року не оскаржена.

Відзив на апеляційну скаргу не надійшов.

В судовому засіданні апеляційного суду державний виконавець Долина Д.В. просив апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду залишити без змін. Пояснив, що на день розгляду справи апеляційним судом заборгованість по аліментам відсутня.

Стягувач та її представник, належно повідомлені про розгляд справи, в судове засідання не з'явились. Від представника стягувача надійшла заява про розгляд справи у її відсутності.

Заслухавши доповідача, державного виконавця, дослідивши наявні в справі докази, перевіривши законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до такого.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно зі ст.263 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

При ухваленні оскаржуваного рішення судом першої інстанції дотримані вищенаведені норми.

Таке, згідно зі ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Частинами другою та третьою ст. 451 ЦПК встановлено, що у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

З доводів скарги вбачається, що стягувач зазначала, що бездіяльність державного виконавця при виконанні судового рішення від 09.10.2015 року про стягнення аліментів з боржника ОСОБА_2 на її користь на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4 полягає в тому, що державний виконавець протягом 6-ти місяців не виносив постанови про обмеження у праві виїзду за межі України боржника, виніс її тільки 20.02.2018 року. Крім того державним виконавцем не винесено: а) постанови про обмеження боржника у праві на керування транспортним засобом, б) не вжито заходів щодо притягнення боржника до кримінальної відповідальності, в) не складено протокол про вчинення боржником адміністративного правопорушення за ст. 183-1 КУпАП. Також вона не згодна з порядком нарахування заборгованості. Посилалась на те, що вказане призвело до грубого порушення її прав.

Судом першої інстанції, перевіряючи доводи скарги було встановлено, що 09 жовтня 2015 року Заводським районним судом м. Миколаєва було ухвалено рішення по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, відповідно до якого з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 аліменти у розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісяця, але не менш 30% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 12.05.2014 року і до досягнення дитиною повноліття. 23 жовтня 2015 року судом було видано виконавчий лист по зазначеній справі.

В подальшому 18.08.2017 року заявником було подано до Інгульського ВДВС м. Миколаєва ГТУЮ у Миколаївській області заяву про примусове виконання вказаного виконавчого листа.

19.08.2017 р. державним виконавцем була винесена постанова про відкриття виконавчого провадження та направлена сторонам (а.с. 99).

Перевіркою за базами даних встановлено, що за боржником зареєстроване нерухоме майно квартира АДРЕСА_1.

Також за боржником зареєстрований транспортний засіб Yamaha XVS 1300 1304 (2009) та транспортний засіб Hyundai Elantra (2006).

05.01.2018 державним виконавцем Долиною Д.В. винесено постанову про арешт майна боржника.

10.01.2018 року на електронну пошту відділу від боржника надійшли квитанції про часткову сплату аліментів на загальну суму 12442,32 грн.

Згідно платіжного доручення №1061 від 15.02.2018 року стягувачу перераховано 6005,00 грн.

20.02.2018 року державним виконавцем винесено постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України, постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими та неаналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві полювання.

22.02.2018 року від стягувача надійшла заява про перерахунок заборгованості по аліментам.

Згідно перерахунку розрахунку заборгованості від 22.02.2018 року заборгованість станом на 01.01.2018 року складає 35316,68 грн.

Згідно розрахунку заборгованості від 13.03.2018 року заборгованість станом на 01.03.2018 року складає 32209,14 грн.

13.03.2018 року боржнику направлено вимогу виконавця з зобов'язанням з'явитись до виконавця в строк до 19.03.2018 року.

14.03.2018 року винесено постанову про розшук майна боржника та направлено до виконання.

15.03.2018 року постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України направлено до виконання.

Згідно розрахунку заборгованості станом на 01.06.2018 року заборгованість становить 15868,98 грн.

Встановлені судом першої інстанції обставини стягувачем не оспорюються.

З посиланням в апеляційній скарзі на те, що державний виконавець допустив неправомірну бездіяльність при винесенні постанови про обмеження боржника у праві виїзду за межі України, погодитись не можна.

Як зазначалось вище, виконавче провадження було відкрито 19.08.2017 року на підставі заяви стягувача від 18.08.2017 року. За Законом України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 року № 1404-VIII (далі - Закон № 1404-VIII) в редакції, яка діяла до 06.02.2018 року, державний виконавець не був наділений правом самостійно виносити постанову про обмеження у праві виїзду за межі України боржника-платника аліментів. Таке право державному виконавцю було надано з 06.02.2018 року у зв'язку із змінами, внесеними в зазначений Закон Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку примусового стягнення заборгованості зі сплати аліментів» від 07.12.2017 року № 2234-VIII, який набрав чинності з 06.02.2018 року.

Постанову по обмеження боржника у праві виїзду за межі України державним виконавцем винесено 20.02.2018 року, що не може свідчити про його неправомірну бездіяльність.

Право на винесення постанов про встановлення тимчасового обмеження у праві полювання, у праві користування вогнепальною зброєю, у праві керування транспортними засобами було надано державному виконавцю також Законом України від України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку примусового стягнення заборгованості зі сплати аліментів» від 07.12.2017 року № 2234-VIII, який набрав чинності з 06.02.2018 року, тому винесення зазначених постанов 20.02.2018 року, а постанови про встановлення тимчасового обмеження у праві керування транспортними засобами - 05.04.2018 року, не свідчить про неправомірну бездіяльність державного виконавця.

Щодо доводів скарги на те, що державним виконавцем не вжито заходів щодо притягнення боржника до кримінальної відповідальності, слід зазначити, що відповідно до ч.9 ст. 71 Закону № 1404-VIII за наявності заборгованості із сплати аліментів у розмірі, що сукупно перевищує суму відповідних платежів за три місяці, виконавець роз'яснює стягувачу право на звернення до органів досудового розслідування із заявою (повідомленням) про вчинене кримінальне правопорушення боржником, що полягає в ухиленні від сплати аліментів, тобто державний виконавець не наділений правом самостійно вживати заходи щодо притягнення боржника до кримінальної відповідальності.

З пояснень державного виконавця Долини Д.В. вбачається, що він усно роз'яснював стягувачу її право звернутись до відповідних органів із заявою при вчинене кримінальне правопорушення боржником, а 15.03.2018 року з цього приводу він надав стягувачу письмове роз'яснення (а.с.112).

Пунктом 12 ст. 71 Закону № 1404-VIII в редакції, яка діє з 06.02.2018 року, передбачено, що за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за шість місяців, державний виконавець складає протокол про вчинення божником адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 183-1 КУпАП, та надсилає його для розгляду до суду за місцезнаходженням органу ДВС.

Вказаного обов'язку державним виконавцем не виконано. Колегія суддів апеляційного суду вважає, що невиконання вказаного обов'язку державним виконавцем з урахуванням всього об'єму роботи, яка була проведена ним по виконанню судового рішення, не може свідчити про його неправомірну бездіяльність.

З урахуванням наведеного, колегія суддів апеляційного суду визнає, що суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про те, що державний виконавець Долина Д.В. не допустив неправомірну бездіяльність і права стягувача ОСОБА_1 не були порушені, тому в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити.

Доводи апеляційної скарги щодо неправильного розрахунку державним виконавцем заборгованості по аліментам не можуть бути розглянуті апеляційним судом, оскільки додаткова ухвала суду від 09.08.2018 року, якою були вирішені вимоги скарги про розрахунок заборгованості по аліментам, стягувачем не оскаржувалась.

Щодо порушення судом першої інстанції строків розгляду скарги, передбачених ч.1 ст. 450 ЦПК України, колегія суддів погоджується з такими доводами скарги, але апеляційний суд не наділений повноваженнями щодо вирішення питання наслідків порушення розгляду справи.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 382 ЦПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Заводського районного суду м. Миколаєва від 14 червня 2018 року без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття. Може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий Л.М. Прокопчук

Суддя Н.В. Самчишина

Суддя Л.М. Царюк

Повний текст постанови складено 10.09.2018 року