Дата документу 20.07.2018 Справа № 554/874/18
Єдиний унікальний номер справи:554/874/18
Провадження № 2/554/1358/2018
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

20.07.2018 року м.Полтава

Октябрський районний суд м. Полтави в складі: головуючого судді - Бугрія В.М., за участю секретаря судового засідання Сороки Ю.Г., за участю сторін розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Полтаві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи: служба у справах дітей виконавчого комітету Шевченківської районної в м. Полтаві ради, служба у справах дітей виконавчого комітету Київської районної в м. Полтаві ради про позбавлення батьківських прав ,-

встановив:

08.02.2017 року позивач звернулася до суду з позовом, в якому просить позбавити батьківських прав ОСОБА_2 у відношенні сина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1.

В обґрунтування позовних вимог посилалася на те, що вона і відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі. Під час шлюбу ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син - ОСОБА_3.

21.09.2007 року вказаний вище шлюб було розірвано. Після розірвання шлюбу син ОСОБА_3 залишився проживати з нею. Батько дитини ухиляється від виконання своїх обов»язків по вихованню сина, не сплачує аліменти, веде аморальний образ життя, а саме постійно вживає алкогольні напої.

Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 21.02.2017 року відкрито провадження у справі.

Позивачка в судовому засіданні позов підтримала, просила його задовольнити, пояснення надала аналогічно викладеним в позові.

Відповідач та адвокат в судове засідання не з'явились. У минулому судовому засіданні та у відзиві на позовну заяву просили відмовити у задоволенні позовних вимог щодо позбавлення його батьківських прав.

Представники третіх осіб в судовому засіданні при вирішенні спору покладались на розсуд суду.

Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи.

Відповідно до ч. 3 ст. 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Відповідно до ст. 12 вказаного Закону, виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Положеннями норм Сімейного кодексу України (далі - СК України) встановлено, що кожний із батьків зобов'язаний піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, проявляти у відношенні неї батьківське піклування, зобов'язаний виховувати та утримувати дитину до її повноліття. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом (ст.ст. 150, 151, 152, 155 СК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини.

Згідно із ст. 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Відповідно до роз'яснень, наданих у п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав», особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Згідно із ст. 3 «Конвенції про права дитини», прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20 листопада 1989 року (набрала чинності для України 2 вересня 1991 року), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 164 Сімейного кодексу України батько може бути позбавлений судом батьківських прав, якщо він ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин, зокрема ставлення батьків до дітей.

Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведенні винної поведінки когось з батьків або їх обох з врахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити у задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків.

Відповідно до ч.1 ст. 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Факт оскарження відповідачем заяви про позбавлення батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (рішення від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України»).

Судом встановлено, що сторони перебували у шлюбі, який було розірвано.

Від шлюбу сторони мають сина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1.

Після розірвання шлюбу син залишився проживати з матір'ю - позивачкою ОСОБА_1.

Згідно ч. 4 ст. 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Така ж підстава позбавлення батьківських прав як ухилення від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини характеризується лише винною поведінкою батьків та свідомим нехтування ними своїми обов'язками.

Питання про позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 стосовно дитини ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 було предметом розгляду Виконавчого комітету Київської районної в м.Полтаві ради як органу опіки та піклування.

Згідно висновку № 166 від 10.07.2018 року виконавчий комітет Київської районної в м.Полтаві ради, як орган опіки та піклування вважає недоцільним позбавлення батьківських прав ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3 по відношенню до малолітнього ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1

Та відповідно до цього ж висновку ОСОБА_1 повідомила, що батько дитини ОСОБА_2 не цікавився, не відвідував сина багато років, не сплачував аліментів. ОСОБА_2 пояснив, що намагався із сином бачитись, але колишня дружина ОСОБА_1 чинила перешкоди, підбурювала малолітнього проти нього. Представник ОСОБА_2 ОСОБА_5 зауважив, що батько дитини є по характеру дуже м»яким і не може відстояти свою позицію, він після встановлення часу для спілкування із сином, кожної суботи приїздив до дитини, але вдома нікого не було. Крім того ОСОБА_5 зазначив, що ОСОБА_2 бажає бачитися із сином, але мати дитини перешкоджає цьому.

У відповідності до приписів ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Проаналізувавши встановлені обставини у справі та матеріали справи у їх сукупності, суд вважає, що позивачем не надані безспірні та достатні докази винної поведінки та свідомого нехтування батьківськими обов'язками відповідачем, які б свідчили про ухилення від виховання сина, і, як наслідок, необхідність застосування крайнього заходу у вигляді позбавлення батьківських прав відповідно до ст. 164 СК України, тому позбавлення батьківських прав не буде відповідати меті цього заходу: захист інтересів дитини та стимулювання батька до належного виконання своїх обов'язків.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про безпідставність та необґрунтованість вимог позивача про позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно сина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1.

Керуючись ст.ст. 150, 152, 155, 164, 165 СК України, ст.ст. 2, 12, 13, 76-81, 259, 263, 265 ЦПК України, суд,-

вирішив:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи: служба у справах дітей виконавчого комітету Шевченківської районної в м. Полтаві ради, служба у справах дітей виконавчого комітету Київської районної в м. Полтаві ради про позбавлення батьківських прав - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Апеляційного суду Полтавської області через Октябрський районний суд м. Полтави шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому рішення суду суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи через відповідний суд, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повний текст рішення проголошено 26.07.2018р.

Сторони по справі:

позивач: ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_5, місце проживання: АДРЕСА_1

відповідач: ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_3, місце проживання: АДРЕСА_2

третя особа: служба у справах дітей виконавчого комітету Шевченківської районної в м. Полтаві ради, місцезнаходження: м.Полтава, вул. І.Мазепи 30, м.Полтава.

третя особа: служба у справах дітей виконавчого комітету Київської районної в м. Полтаві ради, місцезнаходження: м.Полтава, вул. М.Бірюзова ?, кім.5, м.Полтава

Суддя В.М.Бугрій