Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 жовтня 2018 року Шевченківський районний суд м.Запоріжжя у складі головуючого судді Галущенко Ю.А.,розглянув в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми боргу,-

В С Т А Н О В И В:

В серпні 2018 р.ОСОБА_1звернувся до суду з позовом, в якому зазначає, що 30.08.2017 р.між ним та відповідачем ОСОБА_2було укладено договір позики,за яким останній в день укладання договору отримав грошові кошти в сумі 100000 гривень, про що відповідач склав розписку, повернення суми боргу сторони договору обумовили строком тридцять календарних днів від дати укладання договору позики.

Посилаючись на те,що укладання з відповідачем договору позики та отримання ним грошей у вказаному вище розмірі підтверджується розпискою,в добровільному порядку відповідач суму боргу у визначений договором строк не повернув,позивач просить суд стягнути з ОСОБА_2на його користь загальну суму боргу 100000 гривень,витрати по оплаті судового збору.

Провадження у справі відкрито ухвалою від 21.09.2018 р.

Відповідно до ст.274 ч.1 п.2 ЦПК України,справа розглянута в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Відповідач відзив на позовну заяву не подав.

Згідно ч.5 ст.279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами,за відсутності клопотання будь-якої сторони про інше.

Клопотань від учасників справи не надходило.

Всебічно вивчивши обставини справи,дослідивши надані письмові докази у сукупності,суд дійшов висновку,що позов заявлений обгрунтовано і підлягає задоволенню на підставі встановлених фактичних обставин справи та відповідних їм правовідносин.

Як передбачено ст.11 ЦК України, підставою виникнення цивільних правовідносин є, зокрема, правочини.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.208,ст.1046,ч.2 ст.1047 ЦК України,договір між фізичними особами на суму,яка в 20 і більше разів перевищує розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян,може бути укладений в письмовій формі,шляхом видачі розписки або іншого документу,внаслідок чого між сторонами виникає грошове зобов*язання.

За змістом ст.525,526,629 ЦК України зобов*язання має виконуватись належним чином з забороною односторонньої відмови від виконання умов договору.

З матеріалів справи суд встановив,що 30.08.2017 р.між позивачем ОСОБА_1та відповідачем ОСОБА_2був укладений договір позики,оформлений у письмовій формі та розпискою,в якому вказано,що ОСОБА_2зобов*язується у строк 30 календарних днів від дати підписання договору та розписки повернути борг ОСОБА_1М.в сумі 100000 гривень,зазначені паспорті дані позичальника та боржника.

Надана позивачем на підтвердження факту укладання з відповідачами договору позики розписка та договір є письмовим доказом, що відповідає положенням ст.95 ЦПК України,учасники справи не ставили під сумнів відповідність поданої копії оригіналу.

Відповідно до ст.12,13 ЦПК України ,до основних засад судочинства віднесено змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і в доведенні перед судом їх переконливості.Про необхідність урахування зазначених конституційних положень судам роз*яснено в п.13 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 «Про підготовку цивільних справ до судового розгляду».

На час розгляду справи достовірність вказаної вище розписки та договору позики не спростована відповідачем.

З наведеного суд встановив, що між позивачем та відповідачем виникли правовідносини,які регулюються нормами Цивільного Кодексу України про грошові зобов*язання.

Як передбачено ст.1049 ЦК України, позичальник зобов*язаний повернути позикодавцю позику в строк і в порядку, встановленому договором.

Строк повернення грошових коштів відповідачем ОСОБА_2позикодавцю ОСОБА_1М.в розписці встановлений у строк 30 календарних днів від дати підписання договору,яка співпадає з 30.08.2017 р.

На час розгляду справи відповідачем не надано доказів про те, що гроші ним повернуті.

Відповідачем у спростування наданих позивачем доказів про укладання договору позики ,суми боргу,строків повернення суми боргу,її розрахунку, жодного доказу суду не надано.

Аналізуючи наведене суд встановив передбачені законом підстави для стягнення з відповідача суми боргу за договором позики в повному обсязі.

Відповідно до ст.141 ЦПК України, на користь позивача підлягають стягненню витрати на оплату судового збору 1000 гр.,що підтверджено квитанцією.

На підставі ст.11,208,525,526,533 ч.2,629,ст.1046,ч.2 ст.1047,1049 ЦК України,ст.12,13,95,141,279 ЦПК України,суд-

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми боргу - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2, ІПН 317991899,зареєстрований в ІНФОРМАЦІЯ_1,на користь ОСОБА_1 ,ІПН НОМЕР_1,зареєстрований в ІНФОРМАЦІЯ_2, суму боргу за договором позики 100 000 гр.,витрати на оплату судового збору 1000 гр.,а всього стягнути 101 000 (сто одну тисячу)гривень.

Рішення може бути оскаржене до Запорізького апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення,а у разі оголошення вступної та резолютивної части рішення,зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Ю.А.Галущенко