Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

05 вересня 2018 року Селидівський міський суд Донецької області в складі: головуючого судді Капітонова В.І. секретар судового засідання Нарижна О.Г., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Селидівського міського суду Донецької області в м. Селидове цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лемтранс» в особі Київської філії ТОВ «Лемтранс», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Донецьке міське відділення у Ворошиловському районі управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області, про стягнення матеріального забезпечення в зв'язку із тимчасовою втратою працездатності, середнього заробітку за час затримки розрахунку,

За участю позивача ОСОБА_1, -

В с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_1 15 серпня 2017 року звернулася до суду із позовом про стягнення матеріального забезпечення в зв'язку із тимчасовою втратою працездатності, середнього заробітку за час затримки розрахунку, в якому зазначила, що з 2000 року по 01 квітня 2016 року вона працювала в ТОВ « Лемтранс» на посаді заступника начальника відділу обліку та планування. З 01 жовтня 2015 року по 13 листопада 2015 року вона знаходилася на лікарняному. Листи непрацездатності вона своєчасно здала на підприємство. 01 квітня 2016 року вона звільнилася з підприємства за власним бажанням, однак відповідач у визначені чинним законодавством строки не надав відділенню виконавчої дирекції Фонду соціального страхування необхідні заяви - розрахунки для подальшої компенсації та виплати позивачу матеріального забезпечення у зв'язку із тимчасовою втратою працездатністю, що спричинило несплату суми матеріального забезпечення в зв'язку із тимчасовою втратою працездатності у розмірі 9 698,52 грн. В зв'язку із тим, що підприємство при звільненні не розрахувалося із позивачем в повному обсязі в установлені чинним законодавством строки, позивач вважає, що відповідач повинен сплатити середній заробіток внаслідок затримки розрахунку за період з 02 квітня 2016 року по 30 червня 2016 року в сумі 26 775,70 грн.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 підтримала позов в частині стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, зазначивши, що сума матеріального забезпечення в зв'язку із тимчасовою втратою працездатності у розмірі 9 698,52 грн. була сплачена відповідачем 26 березня 2018 року, тобто після пред'явлення позову.

Представник відповідача надав письмові заперечення, згідно з якими ТОВ « Лемтранс» для здійснення виплати матеріального забезпечення згідно із Законом України « Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування» застрахованим особам - найманим працівникам , у тому числі й позивачу, були подані за місцем обліку до Центральної міжрайонної виконавчої дирекції Донецького обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності заяви-розрахунки : на суму 550 234,87 грн., яка отримана Фондом 27 січня 2016 року; на суму 84 125,40 грн., отримана Фондом 25 квітня 2016 року, повторно 11 липня 2016 року, 20 жовтня 2016 року, 19 січня 2017 року, а також повторно направлена в Фонд 14 липня 2017 року, 10 жовтня 2017 року. ТОВ « Лемтранс» неодноразово звертався до Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, Виконавчої дирекції Донецького обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, Центральної міжрайонної виконавчої дирекції Донецького обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності з вимогою здійснити виплати матеріального забезпечення застрахованим особам на підставі зав- розрахунків. У відповідь листами № 01-446 від 14 липня 2016року, № 3.2-29-1248 від 19 липня 2016 року, № 3.2-25-139 від 26 січня 2017 року , № 02-06-204 від 08 лютого 2017 року, № 02-06-1359 від 28 липня 2017 року зазначено, що оскільки ТОВ « Лемтранс» зареєстровано в м. Донецьку, яке включено до переліку населених пунктів, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження, органи Фонду зможуть здійснити виплати фінансування ТОВ « Лемтранс» лише після повернення території під контроль органів державної влади або проведення реєстраційних дій щодо зміни місцезнаходження ТОВ « Лемтранс» на території, що підконтрольна українській владі. Постановою Донецького окружного адміністративного суду від 02 жовтня 2017 року позов ТОВ « Лемтранс» до Донецького міського відділення у Ворошиловському районі управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області про визнання неправомірною бездіяльності та зобов'язання вчинити певні дії, позов ТОВ « Лемтранс» задоволено. Визнано неправомірною бездіяльність Донецького міського відділення у Ворошиловському районі управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області щодо неприйняття до розгляду (повернення) заяви-розрахунку щодо надання фінансування для матеріального забезпечення найманих працівників на загальну суму 84 152,40 грн., зобов'язано Донецьке міське відділення у Ворошиловському районі управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області прийняти до розгляду заяву-розрахунок на суму 84 152,40 грн. та розглянути цю заяву відповідно до приписів Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування" від 23 вересня 1999 року № 1105-ХIV та Порядку фінансування страхувальників для надання застрахованим особам матеріального забезпечення за рахунок коштів Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, затвердженого Постановою Правління Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності 22 грудня 2010 року № 26, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 25 січня 2011 року за № 111/18849. Ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 07 листопада 2017 року постанову Донецького окружного адміністративного суду від 02 жовтня 2017 року залишено без змін. 26 березня 2018 року після фінансування органами Фонду соціального страхування відповідачем здійснено виплату позивачу суми матеріального забезпечення в зв'язку із тимчасовою втратою працездатності в розмірі 9 698,52 грн. Щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнення, відповідач зазначає, що його вина у невиплаті матеріального забезпечення в зв'язку із тимчасовою втратою працездатності відсутня, а зазначені кошти були перераховані позивачу відразу після надходження коштів Фонду. За таких обставин в задоволенні позовних вимог слід відмовити в повному обсязі.

Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, про причини неявки до суду не повідомив.

Суд, вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, приходить до наступних висновків.

Статтею 46 Конституції України гарантовано, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до ч. 2ст. 2 КЗпП України працівники мають право, зокрема, на матеріальне забезпечення в порядку соціального страхування в старості, а також у разі хвороби, повної або часткової втрати працездатності.

Згідно з вимогами ст. 253 КЗпП України особи, які працюють за трудовим договором (контрактом) на підприємствах, в установах, організаціях незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання або у фізичної особи, підлягають загальнообов'язковому державному соціальному страхуванню.

Як вбачається з копії трудової книжки , виданої 05 грудня 1973 року, ОСОБА_1 08 грудня 2000 року прийнята до Товариства з обмеженою відповідальністю « Лемтранс» на посаду заступника начальника відділу обліку та планування. 01 квітня 2016 року позивач звільнена в зв'язку із виходом на пенсію, відповідно до ст. 38 КЗпП України.

З 01 жовтня 2015 року по 13 листопада 2015 року ОСОБА_1 проходила амбулаторне та стаціонарне лікування, що підтверджується копіями листків непрацездатності серії АГХ № 922460 та АГТ № 777313.

Відповідно до положень п. 1 ч. 1 ст. 22 Закону України « Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування» допомога по тимчасовій непрацездатності надається застрахованій особі у формі матеріального забезпечення, яке повністю або частково компенсує втрату заробітної плати (доходу), у разі тимчасової непрацездатності внаслідок захворювання або травми, не пов'язаної з нещасним випадком на виробництві.

Частиною 2 ст. 22 вказаного Закону передбачено, що допомога по тимчасовій непрацездатності внаслідок захворювання або травми, не пов'язаної з нещасним випадком на виробництві та професійним захворюванням, виплачується Фондом застрахованим особам починаючи з шостого дня непрацездатності за весь період до відновлення працездатності або до встановлення медико-соціальною експертною комісією (далі - МСЕК) інвалідності (встановлення іншої групи, підтвердження раніше встановленої групи інвалідності) незалежно від звільнення застрахованої особи в період втрати працездатності, у порядку та розмірах, встановлених законодавством. Оплата перших п'яти днів тимчасової непрацездатності внаслідок захворювання або травми, не пов'язаної з нещасним випадком на виробництві, здійснюється за рахунок коштів роботодавця у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Частинами 1, 3 ст. 30 Закону України « Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування», в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин, передбачено, що матеріальне забезпечення та соціальні послуги за страхуванням у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності застрахованим особам, які працюють на умовах трудового договору (контракту), призначаються та надаються за основним місцем роботи (крім допомоги по тимчасовій непрацездатності (включаючи догляд за хворою дитиною), допомоги по вагітності та пологах, які надаються за основним місцем роботи та за сумісництвом у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України). Рішення про призначення матеріального забезпечення та надання соціальних послуг приймається комісією (уповноваженим) із соціального страхування, що створюється (обирається) на підприємстві, в установі, організації, до складу якої входять представники адміністрації підприємства, установи, організації та застрахованих осіб (виборних органів первинної профспілкової організації (профспілкового представника) або інших органів, які представляють інтереси застрахованих осіб).

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 32 вказаного Закону допомога по тимчасовій непрацездатності, по вагітності та пологах виплачується застрахованим особам, які працюють на умовах трудового договору (контракту), - у найближчий після дня призначення допомоги строк, установлений для виплати заробітної плати.

Відповідно до положень ст. 34 Закону фінансування страхувальників-роботодавців для надання матеріального забезпечення найманим працівникам здійснюється робочими органами Фонду в порядку, встановленому правлінням Фонду. Підставою для фінансування страхувальників робочими органами Фонду є оформлена за встановленим зразком заява-розрахунок, що містить інформацію про нараховані застрахованим особам суми матеріального забезпечення за їх видами. Робочі органи Фонду здійснюють фінансування страхувальників-роботодавців протягом десяти робочих днів після надходження заяви. Страхувальник-роботодавець відкриває окремий поточний рахунок для зарахування страхових коштів у банках у порядку, встановленому Національним банком України. Страхувальник-роботодавець, який є бюджетною установою, відкриває окремий рахунок для зарахування страхових коштів в органі, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної фінансової політики. Кошти Фонду, що надходять на зазначений рахунок, обліковуються на окремому субрахунку. Страхові кошти, зараховані на окремий поточний рахунок у банку або на окремий рахунок в органі, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів (далі - окремий рахунок), можуть бути використані страхувальником виключно на надання матеріального забезпечення та соціальних послуг застрахованим особам. Страхові кошти, зараховані на окремий рахунок, не можуть бути спрямовані на задоволення вимог кредиторів, на стягнення на підставі виконавчих та інших документів, за якими здійснюється стягнення відповідно до закону.

Відповідно до статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен у зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

У судовому засіданні з'ясовано, що позивачу при звільненні не здійснено виплату допомоги в зв'язку із тимчасовою втратою працездатності за двома листами непрацездатності.

Виплата даної суми була здійснена відповідачем 26 березня 2018 року , що підтверджується платіжним дорученням № 2321 на суму 9 698,52 грн.

Частиною 1 статті 117 КЗпП України визначено, що у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Таким чином, за положеннями ст. 117 КЗпП України обов'язковою умовою для покладення на підприємство відповідальності за невиплату належних працівникові сум при звільненні є наявність вини підприємства.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач звертався до відповідних органів Фонду соціального страхування із заявами-розрахункам про здійснення фінансування для надання матеріального забезпечення застрахованим особам за рахунок коштів Фонду, в тому числі і відносно позивача. Листами № 01-446 від 14 липня 2016року, № 3.2-29-1248 від 19 липня 2016 року, № 3.2-25-139 від 26 січня 2017 року , № 02-06-204 від 08 лютого 2017 року, № 02-06-1359 від 28 липня 2017 року зазначено, що оскільки ТОВ « Лемтранс» зареєстровано в м. Донецьку, яке включено до переліку населених пунктів, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження, органи Фонду зможуть здійснити виплати фінансування ТОВ « Лемтранс» лише після повернення території під контроль органів державної влади або проведення реєстраційних дій щодо зміни місцезнаходження ТОВ « Лемтранс» на території, що підконтрольна українській владі.

Постановою Донецького окружного адміністративного суду від 02 жовтня 2017 року позов ТОВ « Лемтранс» до Донецького міського відділення у Ворошиловському районі управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області про визнання неправомірною бездіяльності та зобов'язання вчинити певні дії, позов ТОВ « Лемтранс» задоволено. Визнано неправомірною бездіяльність Донецького міського відділення у Ворошиловському районі управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області щодо неприйняття до розгляду (повернення) заяви-розрахунку щодо надання фінансування для матеріального забезпечення найманих працівників на загальну суму 84 152,40 грн., зобов'язано Донецьке міське відділення у Ворошиловському районі управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області прийняти до розгляду заяву-розрахунок на суму 84 152,40 грн. та розглянути цю заяву відповідно до приписів Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування" від 23 вересня 1999 року № 1105-ХIV та Порядку фінансування страхувальників для надання застрахованим особам матеріального забезпечення за рахунок коштів Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, затвердженого Постановою Правління Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності 22 грудня 2010 року № 26, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 25 січня 2011 року за № 111/18849.

Ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 07 листопада 2017 року постанову Донецького окружного адміністративного суду від 02 жовтня 2017 року залишено без змін.

Враховуючи викладене, оцінюючи всі досліджені судом докази у справі, суд приходить до висновку, що обставини, на які посилається позивач в обґрунтування своїх вимог, не знайшли свого підтвердження. Натомість відповідачем надані належні та допустимі докази відсутності вини роботодавця у несвоєчасній виплаті позивачу матеріального забезпечення в зв'язку з тимчасовою втратою працездатності. За таких обставин суд вважає, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 116,117,253 КЗпП України, ст. ст.12,13,81,259,258,263-265 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

У задоволення позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лемтранс» в особі Київської філії ТОВ «Лемтранс», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Донецьке міське відділення у Ворошиловському районі управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області, про стягнення матеріального забезпечення в зв'язку із тимчасовою втратою працездатності, середнього заробітку за час затримки розрахунку відмовити.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду Донецької області через Селидівський міський суд Донецької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а після її функціонування, безпосередньо до Апеляційного суду Донецької області. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 13 вересня 2018 року.

Суддя В. І. Капітонов