ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 4-с/753/203/18
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" серпня 2018 р. Дарницький районний суд м. Києва у складі головуючого судді Трусової Т.О. з секретарем судового засідання Расуловою А.А. за участі представника боржника ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві скаргу боржника ОСОБА_3, заінтересовані особи: Дарницький районний відділ державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві, публічне акціонерне товариство «ОТП Банк», на рішення державного виконавця про арешт майна у виконавчому провадженні № 50623615,

В С Т А Н О В И В:

09.07.2018 боржник ОСОБА_3 (далі - по тексту - ОСОБА_3, боржник) звернувся до суду зі скаргою на постанову старшого державного виконавця Дарницького районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції (далі - Дарницький районний відділ ДВС м. Київ) Єрмакової О.А. від 15.06.2018 про арешт його майна.

На обґрунтування скарги вказав, що в провадженні Дарницького районного відділу ДВС м. Київ знаходиться виконавче провадженні № 50623615 про стягнення з нього боргу на користь публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» (далі - ПАТ «ОТП Банк», стягувач), в рамках якого державний виконавець Єрмакова О.А. винесла постанову про накладення арешту на все його майно. Водночас він не знав ані про існування судового рішення, ані про відкриття виконавчого провадження та накладення арешту. Інформація про нього як боржника в Єдиному реєстрі боржників відсутня, копії постанови про відкриття виконавчого провадження та про накладення арешту він не отримував, доказів направлення йому цих постанов в матеріалах виконавчого провадження немає. Постанову про відкриття виконавчого провадження він оскаржив до суду 01.06.2018. Постанову про арешт майна боржник вважає незаконною посилаючись на те, що вона суперечить вимогам абз. 1, 2, 3 ч. 2 ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки винесена через 2 роки і сім місяців після відкриття провадження, у ній не зазначене майно, на яке накладений арешт, і відсутній опис цього майна. Окрім того у нього взагалі відсутнє майно, на яке може бути звернене стягнення, а отже накладення арешту є незаконним.

В судовому засіданні представник боржника ОСОБА_6 скаргу підтримав, просив її задовольнити.

Державний виконавець Єрмакова О.А. до суду не з'явилася.

Представник Дарницького районного відділу ДВС м. Київ Спектор М.О. подала письмовий відзив на скаргу, у якому просила у задоволенні скарги відмовити. Послалась на те, що при винесенні оскаржуваної постанови державний виконавець діяв у відповідності до норм чинного законодавства та в рамках ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження».

Представник ПАТ «ОТП Банк» в судове засідання не з'явився без повідомлення причин неявки, пояснення на скаргу від стягувача не надійшли.

Заслухавши представника боржника, дослідивши матеріали скарги, письмові пояснення, викладені у відзиві, та матеріали виконавчого провадження № 50623615, суд встановив такі обставини.

28.03.2016 державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Дарницького районного управління юстиції у м. Києві (зараз - Дарницький районний відділ ДВС м. Київ) винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 50623615 з виконання рішення Дарницького районного суду м. Києва 20.10.2009 про стягнення з ОСОБА_3 на користь ПАТ «ОТП Банк» боргу в сумі 25 653,37 дол. США та 1458,46 грн.

Згідно положень ч. 2 ст. 25, ч. 1 ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції Закону № 606-XIV від 21.04.1999,чинній на час відкриття виконавчого провадження) державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, у якій вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови, а у разі ненадання боржником у вказані строки документального підтвердження повного виконання рішення - на наступний день після закінчення відповідних строків розпочинає примусове виконання рішення.

З матеріалів виконавчого провадження вбачається, що у встановлений для добровільного виконання строк рішення суду боржником виконано не було, а відтак виконавець зобов'язаний був розпочати примусове виконання.

Проведеною державним виконавцем перевіркою майнового стану боржника ОСОБА_3 не було виявлено грошових коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача,на які звертається стягнення в першу чергу.

Водночас в ході виконавчого провадження було отримано дані про те, що за боржником зареєстровано автомобіль Toyota Camry, д.н.з. НОМЕР_1. Згідно з постановою державного виконавця від 15.06.2018 вказаний автомобіль оголошено у розшук.

Цього ж числа старший державний виконавець Єрмакова О.А. винесла постанову про накладення арешту на все майно боржника ОСОБА_8 в межах суми стягнення з урахуванням витрат виконавчого провадження.

Зі скарги вбачається, що про існування оскаржуваної постанови боржник дізнався лише 06.07.2018, а отже скарга подана у передбачений ст. 449 ЦПК України строк.

Даючи оцінку доводам скарги про неправомірність постанови про арешт майна боржника суд керується відповідними положеннями Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції Закону № 1404-VIII від 02.06.2016, чинній на час вчинення виконавчої дії, далі по тексту - Закон № 1404-VIII).

Так, відповідно до положень статті 1 Закону № 1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Статтею 10 цього Закону визначено, що заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об'єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов'язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

За приписами статті 18 Закону № 1404-VIII виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

З метою ефективної реалізації покладених на виконавця завдань щодо здійснення заходів примусового виконання рішень закон наділяє його широкими повноваженнями (правами), зокрема, правом накладати арешт на майно боржника.

Порядок арешту і вилучення майна (коштів) боржника регламентований ст. 56 Закону № 1404-VIII.

За приписом вказаної норми арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.

Арешт на рухоме майно, що не підлягає державній реєстрації, накладається виконавцем лише після проведення його опису.

Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна.

Виконавець за потреби може обмежити право користування майном, здійснити опечатування або вилучення його у боржника та передати на зберігання іншим особам, про що він виносить постанову або зазначає обмеження в постанові про арешт. Вид, обсяг і строк обмеження встановлюються виконавцем у кожному конкретному випадку з урахуванням властивостей майна, його значення для власника чи володільця, необхідності використання та інших обставин.

Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі.

Копії постанов, якими накладено арешт на майно (кошти) боржника, виконавець надсилає банкам чи іншим фінансовим установам, органам, що здійснюють реєстрацію майна, реєстрацію обтяжень рухомого майна, в день їх винесення.

Про проведення опису майна (коштів) боржника виконавець виносить постанову про опис та арешт майна (коштів) боржника.

У разі прийняття виконавцем рішення про обмеження права користування майном, здійснення опечатування або вилучення його у боржника та передачі на зберігання іншим особам проведення опису є обов'язковим.

Аналіз вищенаведених законодавчих положень дає підстави для висновку, що арешт на нерухоме майно та рухоме майно, яке підлягає державній реєстрації (до такого майна, зокрема, відносяться транспортні засоби), виконавець може накласти і без здійснення опису цього майна, а відтак доводи боржника про невідповідність оскаржуваної постанови скарги вимогам абз. 2 ч. 2 ст. 56 Закону № 1404-VIII не ґрунтуються на законі і є безпідставними.

Не заслуговують на увагу і доводи скарги щодо порушення державним виконавцем строків винесення постанови про арешт майна, оскільки, як зазначено вище, на момент відкриття виконавчого провадження діяли положення Закону України «Про виконавче провадження», які передбачали можливість здійснення виконавцем заходів примусового виконання рішення лише після спливу строку, встановленого боржнику для самостійного виконання.

До того ж визначений абз. 3 ч. 2 ст. 56 Закону № 1404-VIII строк винесення постанови про арешт майна боржника не є пересічним (преклюзивним), а відтак винесенння оскаржуваної постанови більш ніж через 2 роки після відкриття провадження не свідчить про її незаконність.

Ураховуючи наведене, суд дійшов висновку, що постанова про арешт майна боржника ОСОБА_3 від 15.06.2018 винесена державним виконавцем в межах його повноважень, при наявності до того законних підстав і відповідає вимогам Закону № 1404-VIII, а отже права боржника цією постановою не порушені.

На підставі вищевикладеного, керуючись статтями 450, 451 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Відмовити у задоволенні скарги боржника ОСОБА_3 на рішення державного виконавця про арешт майна у виконавчому провадженні № 50623615.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду м. Києва через Дарницький районний суд м. Києва протягом п'ятнадцяти днів з дня складення повної ухвали.

Суддя:

Повна ухвала складена 10.10.2018.