Номер провадження 2/754/31/18
Справа №754/8773/15-ц
РІШЕННЯ

Іменем України

19 грудня 2018 року Деснянський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді Таран Н.Г.

секретаря судового засідання Ковтуненка В.В.,

за участю:

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3,

відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа: Гаражний кооператив "Вигурівщина", про визнання права власності на обов'язкову частку у спадщині, визнання нерухомого майна спільною сумісною власністю подружжя, визнання права власності на частку у спільній сумісній власності подружжя та визнання права на спадщину та за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1, про усунення від спадкування, визнання права на спадкування нерухомого майна не охопленого заповітом, визнання права на спадщину,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до суду із вищезазначеним позовом, який мотивує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_7 помер її чоловік ОСОБА_5 Позивач після смерті свого чоловіка прийняла спадщину в установленому законом порядку, оскільки разом проживала зі спадкодавцем на день його смерті та у строк, встановлений цивільним законодавством України, звернулася із відповідною заявою до П'ятнадцятої київської державної нотаріальної контори. Крім позивача спадщину після померлого спадкодавця прийняли і відповідачі у справі, його сини від першого шлюбу. Після смерті ОСОБА_5 відкрилася спадщина на належне йому майно, частина якої успадковується за законом і частина успадковується за заповітом. Так, за життя ОСОБА_5, 17.02.2006 року склав заповіт, який посвідчено державним нотаріусом П'ятнадцятої київської державної нотаріальної контори Алейнік Л.О. Відповідно до даного заповіту, ОСОБА_5 на випадок своєї смерті зробив наступне розпорядження: «Належну йому на праві власності ? частину квартири АДРЕСА_1 заповів своєму сину - ОСОБА_4 Позивач вважає, що даним заповітом спадкодавець протиправно позбавив її права на обов'язкову частку у спадщині щодо свого майна - ? частини квартири АДРЕСА_1. Спадкоємцями першої черги після померлого ОСОБА_5 є позивач, його дружина, та його сини - ОСОБА_3 та ОСОБА_4, відповідачі у справі. Родинні стосунки позивача з померлим ОСОБА_5 підтверджуються Свідоцтвом про укладення шлюбу від 17.01.1990 року, а до цього з кінця 1986 року позивач та померлий ОСОБА_5 перебували у цивільному шлюбі та проживали разом. Під час шлюбу позивачем разом з покійним ОСОБА_5 була приватизована квартира АДРЕСА_1. Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 2.01.2013 року визнано недієздатним ОСОБА_5 та встановлено над недієздатним ОСОБА_5 опіку, призначивши опікуном ОСОБА_5 та його майна - дружину ОСОБА_1 За останні три роки до своєї смерті спадкодавець самостійно не міг пересуватись, вимагав постійної уваги та догляду зі сторони позивача та сторонніх осіб. ОСОБА_5 була встановлена перша група інвалідності з 26.02.2013 року довічно. Відповідачі за цей час лише двічі провідали свого хворого батька. Всі витрати на утримання спадкодавця несла виключно позивач як його дружина. На день відкриття спадщини позивач була непрацездатною особою, оскільки досягла 55-річного віку та є інвалідом 2 групи довічно, тому має право на обов'язкову частку у спадщині, яка охоплена заповітом. Після смерті ОСОБА_5 відкрилася спадщина на ? частину квартири АДРЕСА_1. Отже, на думку позивача та з врахуванням положень ст. 1241 ЦК України вона має право на обов'язкову частку у спадщині після померлого ОСОБА_5 в індивідуально визначеному майні - квартирі АДРЕСА_1, а саме вона має право на 1/8 частину квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування після померлого ОСОБА_5 Крім того, за час шлюбу зі спадкодавцем було спільно в 1990 році побудовано гаражний бокс НОМЕР_1, загальною площею 41,5 кв.м., в гаражному кооперативі «Вигурівщина», що знаходиться за адресою вул. Електротехнічна, 74 в Деснянському районі м. Києва. На сьогодні Свідоцтво про право власності на гаражний бокс НОМЕР_1 не видано. Оскільки членом гаражного кооперативу «Вигурівщина» є ОСОБА_5 відповідно до довідки ГК «Вигурівщина» від 31.03.2015 року, оформити право власності на померлу людину вже неможливо. Без наявності правовстановлюючого документу на гаражний бокс НОМЕР_1 позивач не може оформити свої спадкові права на нього. Крім того, вважає, що гаражний бокс НОМЕР_1 в гаражному кооперативі «Вигурівщина», що знаходиться за адресою вул. Електротехнічна, 74 в Деснянському районі м. Києва, належав їй та померлому ОСОБА_5 на праві спільної сумісної власності як подружжю. Отже, позивач має право на ? частку у праві спільної сумісної власності на вказане нерухоме майно як співвласник такого майна. Крім того, оскільки після смерті ОСОБА_5 відкрилася спадщина на його майно, зокрема, і ? частину гаражного боксу НОМЕР_1 в гаражному кооперативі «Вигурівщина», що знаходиться за адресою вул. Електротехнічна, 74 в Деснянському районі м. Києва, тому позивач має право на спадщину як спадкоємиця першої черги на 1/6 частину гаражного боксу НОМЕР_1 в гаражному кооперативі «Вигурівщина», що знаходиться за адресою вул. Електротехнічна, 74 в Деснянському районі м. Києва.

Відповідач ОСОБА_4 в свою чергу звернувся до суду із зустрічною позовною заявою до ОСОБА_1, про усунення від спадкування, визнання права на спадкування нерухомого майна не охопленого заповітом, визнання права на спадщину, в якій з урахуванням уточненої зустрічної позовної заяви від 09.02.2016 року просив усунути позивача ОСОБА_1 від права на спадкування. Визнати право на отримання у спадщину згідно ст. 1223 ЦК України ОСОБА_4 гаражного боксу НОМЕР_1 загальною площею 41,5 кв.м. в гаражному кооперативі «Вигурівщина», що знаходиться за адресою: вул. Електротехнічна, 74 в Деснянському районі м. Києва, власником якого згідно довідки від 31.03.2015 року №26/03 є ОСОБА_5 Визнати за ОСОБА_4 право на спадщину 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 відповідно до заповіту. В обґрунтування позовних вимог покликався на те, що ОСОБА_5 отримав квартиру АДРЕСА_1 задовго до укладення шлюбу з ОСОБА_1 яка надала довідку ф-3, в якій не зазначена історія квартири. Квартира отримувалася на двох осіб і позивач серед цих осіб не зазначена, невідомо яким чином з квартири було виписано у 1987 році ОСОБА_4, невідомо яким чином з квартири було виписано у 1992 році ОСОБА_3 і приватизація була проведена без них. ОСОБА_1 посилається на те, що мешкала з покійним батьком з кінця 1986 року але позивач зазначає про те, що на кінець 1989 року покійний батько проживав у цивільному шлюбі зовсім з іншою жінкою, а не з позивачкою. Тобто позивач вводить суд в оману. Також вона може претендувати лише на 1/12 частку квартири, а не на 1/8 у відповідності до ст.1241 ЦК України. Також просив врахувати що ОСОБА_1 хоча і оформила опікунство, але належним чином не доглядала ОСОБА_5 і навіть встановила в свою кімнату двері з замком. Гаражний бокс НОМЕР_1 загальною площею 41,5 кв.м. в гаражному кооперативі «Вигурівщина», що знаходиться за адресою вул. Електротехнічна, 74 в Деснянському районі м. Києва, на частку якого претендує позивачка не може їй належати з простої причини: оплата за гаражний бокс, власником якого був ОСОБА_5, була здійснена задовго до реєстрації шлюбу, що підтверджено довідкою доданої до справи. Вказану довідку видано на ім'я померлої особи. ОСОБА_1 навмисно не вказала садовий будинок у Київській обл., Васильківського р-ну, с. Гвоздів, який належав ОСОБА_5, а потім ОСОБА_4, а на сьогодні шахрайськи переоформлено на другу особу. Невідомо яким чином було оформлено недієздатність ОСОБА_5, так як є свідок ОСОБА_8, яка може підтвердити факт того, що ОСОБА_1 ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу був у безпорадному стані. Невідомо яким чином було оформлено інвалідність ОСОБА_1, так, як в справі про визнання недієздатності ОСОБА_5 зазначено що встановлений факт того, що ОСОБА_1 за станом свого здоров'я, матеріальним положенням може піклуватися за своїм чоловіком. В справі про визнання недієздатним ОСОБА_5 № 2603/15736/12, Деснянського районного суду м. Києва, не зазначено що ОСОБА_5 має двох повнолітніх синів, які були зацікавленими особами у справі і справа розглядалася не за підсудністю. ОСОБА_3 було оформлено відмову від спадщини на користь позивача за зустрічним позовом. Таким чином вбачається, що ОСОБА_1 незаконно, вводячи суд в оману своїми свідченнями намагається отримати неналежне їй майно, приховує майно, що належало ОСОБА_5 та було незаконно відчужене.

Ухвалою від 18.06.2015 року судді Деснянського районного суду м. Києва Смирнової Є.П. відкрито провадження у даній справі та призначено її до розгляду в судовому засіданні.

Крім того, ухвалою від 18.06.2015 року судді Деснянського районного суду м. Києва Смирнової Є.П. заборонено П'ятнадцятій Київській державній нотаріальній конторі видавати будь-яким особам Свідоцтво про право на спадщину після померлого ІНФОРМАЦІЯ_7 ОСОБА_5, який на час смерті проживав за адресою: АДРЕСА_1, до набрання рішення суду по даній справі законної сили. Витребувано з П'ятнадцятої Київської державної нотаріальної контори копію спадкової справи, відкритої після смерті ОСОБА_5, яка настала ІНФОРМАЦІЯ_7.

Ухвалою від 12.10.2015 року цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3 ОСОБА_4, про визнання права власності на обов'язкову частку у спадщині, визнання нерухомого майна спільною сумісною власністю подружжя, визнання права власності на частку у спільній сумісній власності подружжя та визнання права на спадщину, прийнято до провадження судді Деснянського районного суду м. Києва Ярошенка С.В. та призначено до розгляду у судовому засіданні.

Ухвалою суду від 21.01.2016 року, яка занесена до журналу судового засідання залучено до участі у справі в якості третьої особи: Гаражний кооператив «Вигурівщина» - далі по тексту ГК «Вигурівщина».

Ухвалою від 30.01.2017 року цивільну справуза позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, про визнання права власності на обов'язкову частку у спадщині, визнання нерухомого майна спільною сумісною власністю подружжя, визнання права власності на частку у спільній сумісній власності подружжя та визнання права на спадщину та за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1, про усунення від спадкування, визнання права на спадкування нерухомого майна не охопленого заповітом, визнання права на спадщину, прийнято до провадження судді Деснянського районного суду м. Києва Таран Н.Г. та призначено до розгляду у судове засідання.

На підставі норми пункту 9 частини першої Розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України від 18 березня 2004 року № 1618-IV у редакції Закону № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року, справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу (15 грудня 2017 року), розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Позивач та її представник у судовому засіданні первісний позов підтримали та просили його задовольнити з підстав викладених в ньому.

Відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 просили відмовити позивачу у задоволенні первісного позову. Позивач за зустрічним позовом ОСОБА_4 просив задовольнити зустрічний позов з підстав викладених в ньому.

Представник третьої особи: Гаражного кооперативу «Вигурівщина» в судове засідання не з'явивився, про час, день та місце розгляду справи судом повідомлявся завчасно та належним чином. Відповідно до заяви від 31.05.2017 року просив слухати справу у його відсутність.

Суд, вислухавши позивача, її представника, відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 за первісним позовом, свідків, вважає, що первісний та зустрічний позови підлягають задоволенню частково, виходячи з наступного.

Як вбачається з копії свідоцтва про шлюб від 17.01.1990 року, виданого відділом ЗАГС Ватутінського райвиконкому м. Києва, ОСОБА_5 та ОСОБА_1, 17.01.1990 року уклали між собою шлюб.

Згідно Свідоцтва про право власності на житло від 19.10.2005 року, виданого Відділом приватизації державного житлового фонду Деснянської районної у місті Києві державної адміністрації, квартира за адресою: АДРЕСА_1 дійсно належить на праві спільної власності ОСОБА_4 та членам його сімї ОСОБА_1 в рівних долях.

Вказане Свідоцтво зареєстроване в Київському міському бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна у реєстрову книгу за № 3390 12.12.2005 року.

Відповідно до копії довідки форма-3 від 21.01.2015 року вбачається, що ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 починаючи з 01.09.1994 року.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 29.01.2013 року визнано недієздатним ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, який проживав за адресою: АДРЕСА_1. Встановлено над недієздатним ОСОБА_5 опіку, призначивши опікуном ОСОБА_5 та його майна - дружину ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, яка зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1.

Згідно положень ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до копії довідки до акту огляду МСЕК серії 10 ААА №800721 ОСОБА_5 було встановлено першу групу інвалідності з 26.02.2013 року.

Як вбачається з копії свідоцтва про смерть, виданого 06.01.2015 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Деснянського районного управління юстиції у м. Києві, ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_7.

Після його смерті залишилось спадкове майно, яке складається з: квартири АДРЕСА_1 та гаражного боксу НОМЕР_1, загальною площею 41,5 кв.м., в ГК «Вигурівщина», що знаходиться за адресою вул. Електротехнічна, 74 в Деснянському районі м. Києва.

Відповідно до довідки ГК «Вигурівщина» №32/05 від 10.05.2016 року ОСОБА_5 дійсно являвся членом ГК «Вигурівщина» по вул. Електротехнічна, 74 в Деснянському районі м. Києва, згідно рішення загальних зборів членів кооперативу, протокол №1 від 24.01.1988 року. ОСОБА_5 був власником гаражного боксу НОМЕР_1, пайовий внесок в розмірі 1550 руб. сплачено в 1989 році в повному обсязі. Гаражний бокс НОМЕР_1 капітальний загальною площею 41,5 кв.м., який був побудований господарчим способом та введений в експлуатацію 05.06.1990 року. Заборгованості по членським внескам за минулі роки немає.

Право власності на гаражний бокс НОМЕР_1, в ГК «Вигурівщина» по вул. Електротехнічній, 74 у м. Києві за померлим ОСОБА_5 у встановленому порядку зареєстроване не було.

Вбачається, що ОСОБА_5 за життя склав заповіт, який був посвідчений П'ятнадцятою київською державною нотаріальною конторою 17.02.2006 року за реєстровим № 8-252, яким ОСОБА_5 на випадок його смерті належну йому на праві власності ? частину квартири АДРЕСА_1 заповів своєму сину ОСОБА_4

30.03.2015 року П'ятнадцятою київською державною нотаріальною конторою була заведена спадкова справа №378/2015 до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_7 ОСОБА_5

З копії спадкової справи вбачається, що 30.03.2015 року позивач за первісним позовом ОСОБА_1 як переживша дружина звернулась до П'ятнадцятої київської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини у відповідності до ст. 1241 ЦК України на обов'язкову долю спадщини.

При цьому до матеріалів спадкової справи ОСОБА_1 долучено довідку МСЕК серії КИЕ-1 №053254, відповідно до якої остання є інвалідом ІІ групи з 01.02.1997 року безстроково.

29.04.2015 року відповідач за первісним позовом ОСОБА_4 звернувся до П'ятнадцятої київської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини.

Крім цього,з копії спадкової справи вбачається, що 25.06.2015 року відповідач за первісним позовом ОСОБА_5 звернувся до П'ятнадцятої київської державної нотаріальної контори із заявою, відповідно до якої відмовився від належної йому частки спадщини, що залишилася після смерті його батька ОСОБА_5, як за законом так і за заповітом на користь сина померлого ОСОБА_4

При цьому до матеріалів спадкової справи долучено копії свідоцтв про народження відповідачів за первісним позовом, відповідно до яких вбачається, що померлий ОСОБА_5 є батьком ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_6.

Відповідно до ч.2 ст.328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється, або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла(спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно положень ч. ч. 1, 2 ст. 1220, ч. 1 ст. 1222, ч. 3 ст. 1223 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи. Часом відкриття спадщини в такому випадку є день смерті особи. Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Відповідно до ч. 1 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

Згідно ч. 1 ст. 1241 цього Кодексу малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка).

Отже, Цивільним кодексом України визначено обмеження волі заповідача щодо права розпоряджатися власністю (обмеження принципу свободи заповіту) шляхом установлення права окремої категорії осіб на обов'язкову частку у спадщині, де право на обов'язкову частку у спадщині мають малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки, які спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка).

Таким чином, принцип свободи розпорядження власністю шляхом вчинення заповіту передбачає широкий обсяг правомочностей заповідача, згідно з якими він своїм волевиявленням може вплинути на зміст спадкових правовідносин. Однак, застосування цього принципу обмежується законодавчо встановленою для окремої категорії спадкоємців гарантією, за якою, незалежно від змісту заповіту, особи, визначені в частині першій статті 1241 Кодексу, спадкують половину частки, яка належала б їм у разі спадкування за законом. Перелік осіб, які мають право на обов'язкову частку у спадщині, встановлений указаними положеннями Кодексу, є вичерпним і дає підстави віднести цих осіб до членів сім'ї чи найближчих родичів спадкодавця.

Пленум Верховного Суду України у пункті 19 Постанови «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року №7 роз'яснив, що перелік осіб, які мають право на обов'язкову частку, що визначений статтею 1241 ЦК, є вичерпним і розширеного тлумачення не потребує. Той зі спадкоємців, який має право на обов'язкову частку у спадщині та проживав разом із спадкодавцем на день його смерті, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо у визначеному законом порядку не відмовився від неї. Якщо той зі спадкоємців, хто має право на обов'язкову частку та не проживав зі спадкодавцем на день його смерті, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.

У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (ст. 1261 ЦК України).

Згідно ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Позивач за зустрічним позовом ОСОБА_4 зазначає, що підставою звернення до суду із даним позовом є той факт, що йому невідомо з яких причин був виписаний з квартири він та його брат ОСОБА_3, і те, що на кінець 1989 року покійний батько проживав у цивільному шлюбі з іншою жінкою, а не з позивачкою. Крім того, позивач за життя батька, а також на момент його смерті, не виконувала свої законні зобов'язання про піклування за батьком, не турбувалася станом здоров'я батька, та не надавала йому допомогу.

Згідно ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Не мають права на спадкування особи, які умисно позбавили життя спадкодавця чи будь-кого з можливих спадкоємців або вчинили замах на їхнє життя. Положення абзацу першого цієї частини не застосовується до особи, яка вчинила такий замах, якщо спадкодавець, знаючи про це, все ж призначив її своїм спадкоємцем за заповітом.

Не мають права на спадкування особи, які умисно перешкоджали спадкодавцеві скласти заповіт, внести до нього зміни або скасувати заповіт і цим сприяли виникненню права на спадкування у них самих чи в інших осіб або сприяли збільшенню їхньої частки у спадщині. Не мають права на спадкування за законом батьки після дитини, щодо якої вони були позбавлені батьківських прав і їхні права не були поновлені на час відкриття спадщини. Не мають права на спадкування за законом батьки (усиновлювачі) та повнолітні діти (усиновлені), а також інші особи, які ухилялися від виконання обов'язку щодо утримання спадкодавця, якщо ця обставина встановлена судом. Не мають права на спадкування за законом одна після одної особи, шлюб між якими є недійсним або визнаний таким за рішенням суду. Якщо шлюб визнаний недійсним після смерті одного з подружжя, то за другим із подружжя, який його пережив і не знав та не міг знати про перешкоди до реєстрації шлюбу, суд може визнати право на спадкування частки того з подружжя, хто помер, у майні, яке було набуте ними за час цього шлюбу. За рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Положення цієї статті поширюються на всіх спадкоємців, у тому числі й на тих, хто має право на обов'язкову частку у спадщині, а також на осіб, на користь яких зроблено заповідальний відказ (стаття 1224 ЦК України).

Згідно роз'яснень, викладених у п.6 Постанови Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», факт ухилення особи від виконання обов'язку щодо утримання спадкодавця встановлюється судом за заявою заінтересованої особи (інших спадкоємців або територіальної громади). При цьому слід враховувати поведінку особи, розуміння нею свого обов'язку щодо надання допомоги, її необхідність для існування спадкодавця, наявність можливості для цього та свідомого невиконання такою особою встановленого законом обов'язку. Непред'явлення спадкодавцем, який мав право на утримання, позову про стягнення аліментів до особи, яка претендує на спадщину, не є достатньою підставою для відмови в позові про усунення від права на спадкування. Правило частини п'ятої статті стосується всіх спадкоємців за законом, зокрема й тих, які відповідно до СК не були зобов'язані утримувати спадкодавця.

Безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. Вимога про усунення спадкоємця від права на спадкування може бути пред'явлена особою, для якої таке усунення породжує пов'язані зі спадкуванням права та обов'язки, одночасно з її позовом про одержання права на спадкування з підстав, визначених у частині другій статті 1259 ЦК.

Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребував допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обов'язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення, пов'язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов'язок, мала можливість його виконувати, але не вчинила необхідних дій. Таким чином, ухилення характеризується умисною формою вини.

Крім цього, підлягає з'ясуванню судом питання, чи потребував спадкодавець допомоги від спадкоємця за умови отримання її від інших осіб, чи мав спадкоємець матеріальну та фізичну змогу надавати таку допомогу.

Тобто, при розгляді позовних вимог у справах про усунення від права на спадкування відповідно до ч. 5 ст. 1224 ЦК України має значення сукупність обставин: умисне ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання, перебування спадкодавця в безпорадному стані, потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи. Лише при одночасному настанні наведених обставин і доведеності зазначених фактів в їх сукупності спадкоємець може бути усунений від спадкування.

Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Допитаний судом у якості свідка ОСОБА_9 суду показав, що знає позивача ОСОБА_1 з 1987 року, бо його дружина подружилась з нею. Йому не відомі такі обставини, щоб позивач залишала свого чоловіка. (З травня 2001 року змінив місце проживання та по 2012 рік бував 1 раз на місяць, 1 раз в півроку. З 2013 року, а може й раніше взагалі не був в квартирі.)

Допитана судом у якості свідка ОСОБА_10 пояснила, що знайома з 1987 року. ОСОБА_5 за три роки до смерті взагалі був лежачий, а його дружина ОСОБА_1 постійно допомагала йому. Позивач гарно доглядала за чоловіком. Гараж будувала позивач.

Так свідок ОСОБА_11, сусід по гаражу, пояснив, що позивач з чоловіком разом будували гараж.

Свідок ОСОБА_12, суду пояснила, що позивачка гарно доглядала за чоловіком.

Допитаний судом у якості свідка ОСОБА_13 суду пояснив, що що позивач з чоловіком разом будували гараж.

Допитаний судом свідок ОСОБА_14 суду пояснив, що ОСОБА_1 та його сестра двоюрідні сестри. Гараж будували позивач та її чоловік, а він їм допомагав. Гараж просили допомогти будувати ОСОБА_5 та ОСОБА_1. ОСОБА_1 також приймала участь у будівництві гаража. Синів померлого ОСОБА_5 не знає. Він допомагав ставити ворота, обкладати яму смотрову, це було в 90-х роках. ОСОБА_16 брат позивача, а ОСОБА_17 син ОСОБА_16, до нього приїжджав ОСОБА_17, щоб він допоміг у будівництві.

На підтвердження своїх вимог позивач за зусрічним позовом посилався на довідки медичних закладів та періоди перебування в них батька в період лікування на стаціонарі та, згідно яких вбачається, що дійсно ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3 неодноразово перебував на стаціонарному лікуванні в Київській міській психоневрологічній лікарні №3, однак на думку суду вказані докази не свідчать про те, що ОСОБА_1 не надавала матеріальну та іншу допомогу своєму чоловіку, а також те, що вона якимось чином умисно ухилялась від надання спадкодавцеві допомоги.

Крім того, суд враховує надані під присягою пояснення свідків, які в своїх поясненнях суду показали, що позивач будучи дружиною померлого ОСОБА_5 надавала йому допомогу та саме вона доглядала за ним до моменту його смерті, та коли він за станом свого здоров'я потребував стороннього догляду.

Також, суду не бере до уваги твердження позивача за зустрічним позовом про те, що йому не відомо яким чином його та його брата ОСОБА_3 було виписано з спірної квартири, адже відповідно до довідки форма-3 від 11.11.2015 року вбачається, що ОСОБА_4 виписаний з спірної квартири 21.03.1991 року в м. Славутич Київської області, а ОСОБА_3 виписаний 17.12.1992 року у зв'язку з проходження служби в Армії, після чого останній не прописувався за адресою своєї реєстрації, - на даний час мають зареєстроване місце проживання, що свідчить про те, що відповідачі добровільно не проживали у квартирі.

Також, позивачем за зустрічним позовом не надано жодних доказів на підтвердження того, що його покійний батько ОСОБА_5 з кінця 1989 року не проживав з позивачкою.

Таким чином, враховуючи вищенаведене, те, що позивач ОСОБА_1 спільно проживала із спадкодавцем, прийняла спадщину, протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, не відмовилася від неї та оскільки вона є особою з інвалідністю, в силу норм ст. 1241 ЦК України вона після смерті свого чоловіка ОСОБА_5 спадкує незалежно від заповіту половину частки, яка б належала їй у разі спадкування за законом.

При розрахунку обов'язкової частки у спадщині слід виходити з того, що розмір усієї спадщини береться за одиницю, а частка спадкоємця за законом визначається шляхом поділу усієї спадщини на кількість спадкоємців, які б закликалися до спадкування за законом, тобто: ОСОБА_1, ОСОБА_4 та ОСОБА_3

Таким чином, належна ОСОБА_1 обов'язкова частка в даному випадку становить 1/12 частину квартири АДРЕСА_1, в порядку спадкування обов'язкової частки в спадщині, після смерті ІНФОРМАЦІЯ_7 ОСОБА_5, у зв'язку з чим ОСОБА_4 як спадкоємець за заповітом успадкував 5/12 частин квартири АДРЕСА_1, після смерті ІНФОРМАЦІЯ_7 ОСОБА_5

Беручи до уваги, що право власності на побудований гаражний бокс НОМЕР_1, загальною площею 41,5 кв.м., в гаражному кооперативі «Вигурівщина», що знаходиться за адресою вул. Електротехнічна, 74 в Деснянському районі м. Києва на момент розгляду справи ні за ким не зареєстрований, а також, те, що між сторонами існує спір щодо визначення їх часток вказаного гаража, суд приходить до висновку, що спір між сторонами може бути вирішений лише у судовому порядку.

Відповідно до ч. 1 та 3 ст. 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності; якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов'язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.

Згідно із ч. 4 Прикінцевих та перехідних положень Цивільний кодекс України 2004 року застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності (з 1 січня 2004 року). Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_5 являвся членом ГК «Вигурівщина» по вул. Електротехнічна, 74 в Деснянському районі м. Києва, згідно рішення загальних зборів членів кооперативу, протокол №1 від 24.01.1988 року. ОСОБА_5 був власником гаражного боксу НОМЕР_1, пайовий внесок в розмірі 1550 руб. сплачено в 1989 році в повному обсязі. Гаражний бокс НОМЕР_1 капітальний загальною площею 41,5 кв.м., який був побудований господарчим способом та введений в експлуатацію 05.06.1990 року. Заборгованості по членським внескам за минулі роки немає.

Право власності на гаражний бокс НОМЕР_1, в ГК «Вигурівщина» по вул. Електротехнічній, 74 у м. Києві за померлим ОСОБА_5 у встановленому порядку зареєстроване не було.

У пункті 8 постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику розгляду судами справ про спадкування» від 30.05.2008 року №7 було роз'яснено, що якщо спадкодавець повністю вніс пайовий внесок, то до складу спадщини включається відповідно квартира, дача, гараж, садовий будинок, інші будівлі та споруди.

Відповідно до п.4.12 та п.4.15 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року 296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна.

Зазначене підтверджує ту обставину, що як позивач за первісним позов так і відповідач не мають змоги оформити свої спадкові права в позасудовому порядку, оскільки відсутній правовстановлюючий документ на гаражний бокс.

Відповідно до ст.ст. 25, 346 ЦК України право власності на нерухоме майно не може бути зареєстровано за особою, яка померла, оскільки зі смертю особи її право та дієздатність припиняється.

Згідно з роз'ясненням Міністерства Юстиції України від 21 лютого 2005 року №19-32/319 - в разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності на яке не була проведена і правовстановлюючий документ відсутній, питання визначення належності цього майна попередньому власнику та наступного його власника (спадкоємця) повинно вирішуватися у судовому порядку.

Статтею 6 Європейської конвенції з прав людини визнається право людини на доступ до правосуддя, а за ст.13 - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред'явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення.

Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної творчої діяльності. Право власності набувається у порядку, визначеному законом.

Згідно зі ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Спадкоємець має право прийняти спадщину в порядку, встановленому ст.1269 ЦК України, та набути право на спадщину відповідно до ч.5 ст.1268, статей 1296 - 1299 ЦК України. Вирішення судом спору щодо визнання права власності в порядку спадкування може відбуватися лише після прийняття спадщини.

Відповідно до п. ст. 17 Закону України «Про власність», якщо пай ЖБК внесено за рахунок коштів, одержаних внаслідок сумісної праці сім'ї члена кооперативу, паєнагромадження, а після повного внесення паю гараж є спільною сумісною власністю членів сімї, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними.

Статтями 22, 28, 29 Кодексу про шлюб та сім'ю України (який був чинний на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування та розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядав за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку. В разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними.

Відповідно до ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).

Згідно ч.ч. 1, 2, 3 ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Суб'єктами права спільної сумісної власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, а також держава, територіальні громади, якщо інше не встановлено законом. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 370 ЦК України у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду.

Беручи до уваги, що гаражний бокс НОМЕР_1 в ГК «Вигурівщина» був побудований за рахунок спільних коштів, власними та спільними зусиллями подружжя та в період шлюбу ОСОБА_5 та ОСОБА_1, що підтвердилось поясненнями свідків, то останні набули право спільної власності на вказаний гаражний бокс, отже за ОСОБА_1 необхідно визнати право власності на ? частину гаражного боксу НОМЕР_1 в ГК «Вигурівщина», що розташований в м. Києві, вул. Електротехнічна, 74 спільного сумісного майна подружжя, і тому спадкується та рівна часка, яка належала особисто покійному ОСОБА_5, а саме: ? частина гаражного боксу НОМЕР_1.

За таких обставин, після смерті ОСОБА_5 відкрилася спадщина на ? частину гаражного боксу НОМЕР_1 та відповідно ділиться порівну між двома спадкоємцями за законом ОСОБА_1 та ОСОБА_4, оскільки ОСОБА_3 в заяві від 25.06.2015 року, що знаходиться в спадковій справі №378/2015 заведеної П'ятнадцятою київською державною нотаріальною конторою відмовився від належної йому частки спадщини, що залишилась після смерті його батька ОСОБА_5, як за законом так і за заповітом на користь ОСОБА_4

Враховуючи наведене, вимоги позивача за первісним позовом за ОСОБА_1 необхідно визнати право власності на 1/6 частину гаражного боксу НОМЕР_1 в ГК «Вигурівщина», що розташований в м. Києві, вул. Електротехнічна, 74 в порядку спадкування за законом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_7 ОСОБА_5, а за ОСОБА_4 необхідно визнати право власності на 1/3 частину гаражного боксу НОМЕР_1 в ГК «Вигурівщина», що розташований в м. Києві, вул. Електротехнічна, 74 в порядку спадкування за законом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_7 ОСОБА_5

Враховуючи наведене, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги позивача ОСОБА_1 за первісним позовом, про визнання права власності на обов'язкову частку у спадщині, визнання нерухомого майна спільною сумісною власністю подружжя, визнання права власності на частку у спільній сумісній власності подружжя та визнання права на спадщину підлягають частковому задоволенню.

Зустрічний позов ОСОБА_4, про усунення від спадкування, визнання права на спадкування нерухомого майна не охопленого заповітом, визнання права на спадщину також необхідно задовольнити частково.

Крім того, суд вважає, що між сторонами слід розподілити судові витрати відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 6-13, 76, 89, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа: Гаражний кооператив "Вигурівщина", про визнання права власності на обов'язкову частку у спадщині, визнання нерухомого майна спільною сумісною власністю подружжя, визнання права власності на частку у спільній сумісній власності подружжя та визнання права на спадщину - задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/12 частину квартири АДРЕСА_1, в порядку спадкування обов'язкової частки в спадщині, після смерті ІНФОРМАЦІЯ_7 ОСОБА_5.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на ? частину гаражного боксу НОМЕР_1 в гаражному кооперативі «Вигурівщина», що розташований в м. Києві, вул. Електротехнічна, 74 спільного сумісного майна подружжя.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/6 частину гаражного боксу НОМЕР_1 в гаражному кооперативі «Вигурівщина», що розташований в м. Києві, вул. Електротехнічна, 74 в порядку спадкування за законом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_7 ОСОБА_5.

В іншій частині позовних вимог позивачу відмовити.

Зустрічний позов ОСОБА_4 до ОСОБА_1, про усунення від спадкування, визнання права на спадкування нерухомого майна не охопленого заповітом, визнання права на спадщину - задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_4 право власності на 5/12 частин квартири АДРЕСА_1, в порядку спадкування за заповітом, після смерті ІНФОРМАЦІЯ_7 ОСОБА_5.

Визнати за ОСОБА_4 право власності на 1/3 частину гаражного боксу НОМЕР_1 в гаражному кооперативі «Вигурівщина», що розташований в м. Києві, вул. Електротехнічна, 74 в порядку спадкування за законом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_7 ОСОБА_5, в тому числі у зв'язку з відмовою від спадщини на його користь ОСОБА_3.

В іншій частині зустрічного позову - позивачу відмовити.

Судові витрати по справі компенсуються за рахунок держави.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Повний текст рішення виготовлено 28.12.2018 року.

Суддя: Н.Г. Таран