Справа № 569/3196/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 серпня 2018 року м.Рівне

Рівненський міський суд Рівненської області в складі:

головуючого - судді Гордійчук І.О.

секретар судового засідання - Михайленко О.С.

за участі позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики,

ВСТАНОВИВ:

До Рівненського міського суду Рівненської області звернулась ОСОБА_1 з позовом про стягнення боргу, в якому просить суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за договором позики у розмірі 1600 доларів США, що еквівалентно 43120 грн.

Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 08 вересня 2015 року позичила відповідачу 2500 доларів США, відповідно до договору позики. Відповідно до договору ОСОБА_2 взяв у позивача в борг грошові кошти в іноземній валюті із зобов'язанням повернути вказану суму повністю в термін до 08.10.2017 року, рівними частинами по 100 доларів щомісячно. Також зазначає, що на час звернення до суду з позовом відповідачем їй було повернуто частину боргу на суму 900 доларів США. 08 лютого 2018 року на адресу відповідача було направлено лист-претензію з вимогою виконати добровільно взяті на себе зобов`яння та повернути решту суми позики в розмірі 1600 доларів США.

У письмовому відзиві відповідач зазначає, що позов є необґрунтованим та безпідставними, оскільки коштів від позивача не отримував та не здійснював погашення. Також зазначає, що раніше брав позику у позивача, однак всі зазначені кошти повертав та всі заборгованості є погашеними.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала з підстав та мотивів, які в ньому наведені, просила позов задовольнити.

Відповідач в судовому засіданні заперечив проти задоволення позову.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази по справі, , суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню повністю.

Суд встановив, що 08 вересня 2015 року між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 був укладений договір позики, за яким позивач надав у позику відповідачу грошові кошти у сумі 2500 доларів США, які остання зобов'язався повернути 08 жовтня 2017 року, сплачуючи по 100 доларів США щомісячно.

Факт отримання позики підтверджується дослідженою судом письмовою розпискою про отримання коштів від 08 вересня 2018 року, написаною власноруч відповідачем.

Суд також встановив, що отримані у позику грошові кошти у сумі 2500 доларів США на теперішній час повністю відповідачем позивачу не повернуті, як стверджує позивач відповідачем повернуто лише 900 доларів США.

Заперечення та доводи відповідача, про те що він не отримував кошти від позивача та не здійснював її погашення не підтвердженні жодними належними доказами, відповідно не можуть прийматися судом до уваги.

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно частини першої статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

Частиною другою статті 1047 ЦК України встановлено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно зі статтею 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня.

Гривня є законним платіжним засобом на території України (частина перша стаття 192 ЦК України).

Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (частина друга статті 192 ЦК України).

Такими випадками є стаття 193, частина четверта статті 654 ЦК України, Закон України від 16 квітня 1991 року № 959-XII «Про зовнішньоекономічну діяльність», Декрет Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93, Закон України від 23 вересня 1994 року № 185/94 ВР «Про систему валютного регулювання і валютного контролю».

Відповідно до частини першої статті 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях.

Отже, гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України.

Разом із тим частина друга статті 533 ЦК України допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобов'язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті.

У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов'язанням, визначається в гривні за офіційним курсом Національного банку України.

Згідно з частиною третьою статті 533 ЦК України використання іноземної валюти як засобу платежу при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається лише у випадку, передбаченому законом (частина друга статті 192 ЦК України).

Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що незалежно від валюти боргу (тобто грошової одиниці, в якій обчислена сума зобов'язання), валютою платежу, тобто засобом погашення грошового зобов'язання і фактичного його виконання є національна валюта України гривня.

Згідно роз'яснень, даних у пункті 14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», у разі пред'явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення.

Станом на 30 серпня 2018 року, враховуючи встановлений Національним банком України курс долара США до гривні (1 долар США = 28,1164 гривень), заборгованість по наданій відповідачу позики у розмірі 1600 доларів США становить 44986,24 гривень (1600 х 28,1164).

Враховуючи встановлені по справі обставини, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає 44986,24 гривні.

Відповідно до вимог частини другої статті 214 ЦПК України, при ухваленні рішення суд враховує висновки Верховного Суду України, викладені у постановах від 18 вересня 2013 року (справа № 6-63цс13) та від 02 липня 2014 року (справа № 6-79цс14).

Відповідно до статті 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

З врахуванням даної вимоги процесуального кодексу підлягає до стягнення з відповідача на користь позивача понесені судові витрати - судовий збір в сумі 704,80 грн.

Керуючись статтями 3, 12, 13, 81, 141, 259, 263-265, 280-282, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики від 08 вересня 2015 року в розмірі 44986 (сорок чотири тисячі дев"ятсот вісімдесят шість) гривень 24 копійки, що враховуючи встановлений Національним банком України офіційний курс долара США до гривні станом на 30 серпня 2018 року, становить 1600 доларів США.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 704 (сімсот чотири) гривень 80 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Апеляційного суду Рівненської області або через Рівненський міський суд Рівненської області (відповідно до п.п. 15.5 п.15 ч.1 Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України в редакції Закону № 2147 VIII від 03 жовтня 2017 року) протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Позивач ОСОБА_1, місце проживання: АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_1

Відповідач ОСОБА_2, місце проживання: АДРЕСА_2, РНОКПП НОМЕР_2

Повний текст судового рішення складено 03 вересня 2018 року.

Суддя І.О. Гордійчук