Справа № 211/591/18
Провадження № 2/211/946/18
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

22 грудня 2018 року Довгинцівський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді - Ніколенко Д.М.,

за участю секретаря судового засідання - Гулько А.С.,

позивача - ОСОБА_1, представника позивача - ОСОБА_2, відповідача - ОСОБА_3, представника відповідача ОСОБА_4 - ОСОБА_5, третьої особи - ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кривому Розі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4, ОСОБА_3, третя особа: ОСОБА_6, про стягнення боргу за договором позики (розпискою), -

встановив:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_3, третя особа: ОСОБА_6, про стягнення боргу за договором позики (розпискою). Позовні вимоги мотивовані наступним.

02 вересня 2008 року за договором позики (розпискою) він передав позичальнику ОСОБА_3 та ОСОБА_4 для будівництва житловою будинку з господарськими побудовами в АДРЕСА_1 30 000,00 доларів США 00 центів, 10 квітня 2009 року відповідачам під розписку передав 50 000,00 доларів США 00 центів, 27 березня 2010 року також відповідачам під розписку передав 50 000,00 доларів США 00 центів. Про фактичне одержання вказаної суми 25 грудня 2017 року відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 надали розписку де вказано, що вони у ОСОБА_1 позичили 130 000, 00 доларів США 00 центів, що на день складання позовної заяви за офіційним курсом НБУ (за 1 долар США - 28,78 гривень) складає 3 741 400,00 гривень 00 копійок. Розписка написана в присутності свідків ОСОБА_7, ОСОБА_8.

Згідно зазначеної розписки ОСОБА_3 та ОСОБА_4 зобов'язались повернути йому кошти на першу вимогу до 31 січня 2018 року, але до теперішнього часу відповідачі борг не повернули, чим взяті на себе зобов'язання не виконали. У зв'язку із викладеним просив суд стягнути з відповідача ОСОБА_4 на свою користь борг за договором позики (розписки) у розмірі 1 870 700,00 гривень; стягнути з відповідача ОСОБА_3 на свою користь борг за договором позики (розписки) у розмірі 1 870 700,00 гривень; стягнути з відповідачки ОСОБА_4 на свою користь три процента річних з простроченої суми у розмірі 496 455,00 гривень; стягнути з відповідача ОСОБА_3 на свою користь три процента річних з простроченої суми, у розмірі 496 455,00 гривень.

Ухвалою суду від 19.02.2018 р. було прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи постановлено за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 05.04.2018 р. в задоволенні заяви представника позивача ОСОБА_9 про забезпечення позову відмовлено.

Ухвалою суду від 13.04.2018 р. в задоволенні заяви представника позивача ОСОБА_9 про забезпечення позову відмовлено.

Протокольною ухвалою суду від 21.05.2018 р. підготовче провадження закрито та призначено справу до судового розгляду по суті.

Ухвалою суду від 29.11.2018 р. в задоволенні клопотання представника позивача ОСОБА_2 про зупинення провадження у справі відмовлено.

Відповідно до наданої до суду заяви від 21.12.2018 р. за підписом повноважного представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2, судом 22.12.2018 р. була прийнята відмова від частини позовних вимог, а саме від вимог про стягнення з відповідачів трьох відсотків річних по 496455,00 грн. з кожного на користь позивача.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 вимоги позову підтримав та наполягав на їх задоволенні в повному обсязі, оскільки він давав гроші сину і невістці для будівництва. В 2015 році звернувся до відповідачів усно із вимогою повернути борг, однак до теперішнього часу борг не повернуто.

Представник позивача ОСОБА_2 в судовому засіданні також підтримав вимоги позову з підстав, що викладені в позові.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні вимоги позову, що стосуються його, визнав. Суду пояснив, що дійсно брав у батьків гроші і це було відомо його дружині. Вона йому довіряла, при оформленні будівництва навіть давала йому довіреність. Зазначив, що по факту на будівництво було витрачено більше ніж 130 000 доларів США. Щодо розписки від 25.12.2017 року пояснив, що це є загальна розписка, яка підтверджувала факт отримання грошей за розписками від 02.09.2008 р., 10.04.2009 р., 27.03.2010 р. Він написав цю розписку за вимогою адвоката ОСОБА_9

Представник відповідача ОСОБА_4 - ОСОБА_5 в судовому засіданні зеперечував проти задоволення позовних вимог, які пред'явлені ОСОБА_4, оскільки остання не була обізнана про боргові зобов'язання свого чоловіка ОСОБА_3 Він не повідомляв про те, що брав у ОСОБА_1 в борг гроші.

02.04.2018 р. до суду від представника відповідача ОСОБА_4 - ОСОБА_10 надійшов відзив на позовну заяву такого змісту. ОСОБА_4 повністю заперечує щодо наведених позивачем обставин та правових підстав позову, виходячи з наступного. В обґрунтування позову з посиланням на додані до позову розписки позивачем зазначалось, що кошти отримувались обома відповідачами, тобто серед сторін договору позики була і ОСОБА_4. Втім, такі висновки не відповідають наведеним нормам права та дійсним обставинам справи. Так, жодна з доданих копій розписок не містить підпису ОСОБА_4. Не містить відомостей жоден доказ по справі щодо уповноваження ОСОБА_4 на отримання вказаних грошей від її імені кимось взагалі. Зазначене свідчить, що ОСОБА_4 не була стороною вказаних вище договорів позики, на укладання яких у неї не було волі та про укладання яких вона навіть не знала, а тому вони не тягнуть ніяких юридичних наслідків для останньої. Окремо слід звернути увагу суду на наступні обставини можливого отримання вказаних грошових коштів особисто ОСОБА_3.

Так, у провадженні Скадовського районного суду Херсонської області перебуває цивільна справа №663/242/18 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про поділ майна подружжя про що свідчить копія позову та ухвали про відкриття провадження по справі. Предметом вказаного позову є право власності на об'єкт нерухомого майна, розташований за адресою: АДРЕСА_1.

У якості підстав позову, позивач ОСОБА_3 зазначає, що вказана нерухомість є його особистою власністю, посилаючись на те, що вона була збудована за грошові кошти, отримані від ОСОБА_1 саме по цим розпискам та посилався на те, що вказані кошти є його особистими.

Вважає, що обидва позови є зловживанням ОСОБА_3 та ОСОБА_1 своїми процесуальними правами, направленими на позбавлення у будь-який спосіб ОСОБА_4 права власності на вказане нерухоме майно прямо, та опосередковано, через штучне створення боргових зобов'язань, з подальшим зверненням стягнення на нерухоме майно, яке їй належить.

18.04.2018 р. судом отримано відповідь на відзив, згідно якого відзив на позовну заяву не ґрунтується на нормах чинного законодавства України, відповідач вводе судову гілку в оману та не бажає нести спільну матеріальну відповідальність як подружжя її чоловіком ОСОБА_3, який за спільною згодою згідно договору позики отримували у позивача нижче вказані грошові суми й тому вважає, що вимоги, які вказані в позовній заяві, є об'єктивні, які ґрунтуються на письмових доказах та такі які підлягають задоволенню.

Третя особа ОСОБА_6 в судовому засіданні вимоги позову підтримала. Суду пояснила, що син брав гроші з другом. В 2015 році ОСОБА_4 сказала, що гроші не віддасть, оскільки їх не брала.

Вислухавши сторін, їх представників, третю особу, дослідивши письмові докази, суд дійшов таких висновків.

Як встановлено судом, згідно змісту розписки від 02 вересня 2008 року, ОСОБА_3 взяв в борг у ОСОБА_1 30 000 доларів США на будівництво житлового будинку з блокованою господарською спорудою, що знаходиться в АДРЕСА_1.

Згідно розписки, складеної 10 квітня 2009 року, ОСОБА_3 взяв в борг у ОСОБА_1 50 000 доларів США на будівництво житлового будинку дою, що знаходиться в АДРЕСА_1.

Відповідно до тексту розписки від 27 березня 2010 року, ОСОБА_3 взяв в борг у ОСОБА_1 50 000 доларів США на будівництво житлового будинку з блокованою господарською спорудою, що знаходиться в АДРЕСА_1.

25 грудня 2017 року в присутності свідків ОСОБА_11, ОСОБА_6 та ОСОБА_12, ОСОБА_3 склав розписку проте, що він та його дружина ОСОБА_4 позичили 130 000,00 доларів США поетапно: 02.09.2008 р. - 30000,00 доларів США, 10.04.2005 р. - 50 000, 00 доларів США, 27.04.2010 р. - 50 000,00 доларів США, у ОСОБА_1 для будівництва житлового будинку з господарськими спорудами за адресою: Херсонська область, смт. Лазурне вул.Садова, 100. Об'єкт збудовано та введено в експлуатацію 08.06.2011 р. Борг обіцяли повернути за першою вимогою. До розписки долучаються пакет документів.

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Отже, письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Такий правовий висновок викладений Верховним Судом України в постанові від 18 жовтня 2017 року у справі № 6-1662цс17.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

За приписами частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Ст. 526 ЦК України визначає, що зобов'язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов позики та Цивільного Кодексу, інших актів цивільного судочинства, а при відсутності таких умов та вимог, відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини 1 статті 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання (стаття 625 ЦК України). Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 ЦК України).

Згідно статті 533 ЦПК України, грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

Судом встановлено, що позичальником ОСОБА_3 отримано в позику за договорами позики від 02.09.2008 р., 10.04.2009 р., 27.03.2010 р. - 130 000,00 доларів США у позикодавця ОСОБА_1, однак на вимогу останнього борг не повернуто, що відповідачем ОСОБА_3 не заперечується в судовому засіданні.

Розписку від 25 грудня 2017 року ОСОБА_3 від свого імені та від імені ОСОБА_4 складено на вимогу адвоката, про що ним зазначалось в судовому засіданні, а отже про її існування на момент складання відповідач ОСОБА_4 не була обізнана.

З 29 вересня 2001 року ОСОБА_3 перебуває в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4 (а.с. 18 - копія свідоцтва про одруження).

Статтею 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того що один з них не мав з поважної причини ( навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності.

Відповідно до частини третьої статті 61 СК України якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності.

Згідно із статтею 65 СК України при укладенні договору одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Для укладення одним із подружжя договорів стосовного цінного майна згода другого з подружжя має бути подана письмово. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї.

Однак в матеріалах справи, в тому числі й в тексті розписки від 25 грудня 2017 року, відсутній як підпис відповідача ОСОБА_4, так і зазначення нею про те, що правочин укладатиметься її чоловіком ОСОБА_4 в інтересах сім'ї, що вона погоджується з усіма умовами договору позики та вважає всі умови договору, які визначить її чоловік, вигідними для сім'ї та підтвердження, що укладення цього договору відповідає їх спільному волевиявленню.

Крім того, згідно письмових матеріалів справи, в провадженні Скадовського районного суду Херсонської області перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про поділ майна подружжя, в якому ОСОБА_3 обґрунтовує свої вимоги тим, що вважає будинок по АДРЕСА_1, таким, що не відноситься до спільної сумісної власності подружжя і не може бути поділеним між подружжям, а є його особистою власністю, оскільки він придбаний за власні кошти: ним особисто позичені кошти в рідного батька на будівництво в сумі 130 000,00 доларів США. (а.с. 133-142).

Зазначені обставини відповідачем ОСОБА_3 не спростовані та протирічать тому, що вказані кошти позичалися солідарно відповідачами та використані ними на придбання майна в інтересах сім'ї, оскільки самим ОСОБА_3 зазначено про особисті зобов'язання за договором позики та оспорюється факт солідарної відповідальності за борговими зобов'язаннями.

Стосовно доводів про те, що факт позики ОСОБА_3 грошових коштів в інтересах сім'ї підтверджується даними про реєстрацію будинку та земельної ділянки за відповідачем ОСОБА_4, то суд не може з цих підстав вважати встановленим факт, що позичені грошові кошти використані в інтересах та на потреби сім'ї, враховуючи перебування на розгляді в іншому суді справи про поділ вказаного майна подружжя. Так, сформулювавши такі висновки, суд фактично вирішить питання про права та обов'язки відповідачів та фактично судом буде встановлено правовий режим спільного майна подружжя під час розгляду спору.

Згідно частин 1-3 статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.ч. 5,6 статті 81 ЦПК України).

Відповідно до статті 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Аналізуючи вищевикладені доводи, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про відсутність підстава для задоволення позову в частині вимог до ОСОБА_4 В частині вимог до ОСОБА_3, враховуючи визнання ним позову, суд вважає можливим вимоги задовольнити.

Частиною 1 статті 133 ЦПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Згідно частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Оскільки позивач відповідно до положень пункту 9 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір» від 8 липня 2011 року № 3674-VI, позивач звільнений від сплати судового збору як інвалід ІІ групи (а.с. 8 - копія посвідчення), враховуючи, що позов підлягає задоволенню в частині вимог до ОСОБА_3, суд вважає можливим стягнути з останнього на користь держави судовий збір в сумі 8810 грн. 00 коп., що становить 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно до ставок, встановлених частиною 2 статті 4 Закону України »Про судовий збір».

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 203, 207, 215, 233, 525, 526, 533, 612, 625, 626, 627, 638, 1049 ЦК України, ст.ст. 60, 61, 65 СК України, ст.ст. 10, 12, 13, 81, 141, 158, 263, 265 ЦПК України,суд, -

ухвалив:

позов ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_1, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1) на користь ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_3, РНОКПП НОМЕР_2, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2) борг за договорами позики від 02.09.2008 р., 10.04.2009 р., 27.03.2010 р. в розмірі 1 870 700 (один мільйон вісімсот сімдесят тисяч сімсот) грн. 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір в розмірі 8810 (вісім тисяч вісімсот десять) грн. 00 коп.

В частині позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_4 (ІНФОРМАЦІЯ_5, РНОКПП НОМЕР_3, яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3) - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду через Довгинцівський районний суд м. Кривого Рогу протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 28.12.2018 року.

Суддя Д.М.Ніколенко