Справа № 378/154/18 Головуючий у І інстанції Скороход Т. Н.
Провадження № 22-ц/780/2910/18 Доповідач у 2 інстанції Ігнатченко Н. В.
Категорія 26 07.09.2018
ПОСТАНОВА

Іменем України

7 вересня 2018 року м. Київ

Апеляційний суд Київської області у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах: Ігнатченко Н.В., Коцюрби О.П., Сушко Л.П., розглянувши у приміщенні Апеляційного суду Київської області в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Ставищенського районного суду Київської області від 3 травня 2018 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в:

У лютому 2018 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що 22 серпня 2012 року між банком та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір б/н, згідно умов якого позичальник отримав кредит в розмірі 2 000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідно до умов укладеного договору, він складався із заяви позичальника, Умов та Правил надання банківських послуг, Правил користування платіжною карткою і Тарифів банку, з якими відповідач був ознайомлений. Оскільки ОСОБА_4 свої зобов'язання за цим договором належним чином не виконував, у нього станом на 31 грудня 2017 року утворилась заборгованість у загальному розмірі 41 844,66 грн., яку позивач просив стягнути на свою користь.

Рішенням Ставищенського районного суду Київської області від 3 травня 2018 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати, з мотивів неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права, та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги банк зазначив, що при ухваленні оскаржуваного рішення судом не в повній мірі досліджено надані докази, що призвело до неправильного встановлення обставин справи. Оскільки банк передав, а позичальник отримав від нього кредитні кошти і сторони погодили всі істотні його умови, підписавши цей договір, то кредитний договір є укладеним. Підписання відповідачем анкети-заяви, користування картковим рахунком та часткове погашення заборгованості свідчить про укладення між ними договору на визначених Умовах та Правилах надання банківських послуг.

Відзив відповідача на апеляційну скаргу до суду не надійшов.

Відповідно до частини 1 статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Згідно із частиною 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Частиною 13 статті 7 ЦПК України передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

У зв'язку з наведеним, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід частково задовольнити з таких підстав.

Відповідно до вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що 22 серпня 2012 року ОСОБА_4 звернувся до ПАТ КБ «ПриватБанк» із анкетою-заявою про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку. Будь-яка інформація у анкеті-заяві щодо отримання бажаних ним банківських послуг, виду картки або кредитного ліміту відсутня.

Обґрунтовуючи позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» зазначало, що ОСОБА_4 відповідно до підписаної ним анкети-заяви від 22 серпня 2012 року отримав кредит в розмірі 2 000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік. Однак відповідач свої зобов'язання щодо своєчасного внесення платежів за договором не виконав, внаслідок чого станом на станом на 31 грудня 2017 року утворилася заборгованість в загальному розмірі 41 844,66 грн., яка складається із: заборгованості за кредитом - 288,19 грн., заборгованості по відсоткам за користування кредитом - 34 287,68 грн., заборгованості за пенею та комісією - 4 800,00 грн., штрафу (фіксованої частини) - 500,00 грн. та штрафу (процентна складова) - 1 968,79 грн.

На підтвердження вказаних обставин позивачем надано суду власний розрахунок заборгованості (а. с. 5-6), анкету-заяву позичальника про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг (а. с. 7), витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» (а. с. 8), витяг з Умов та Правил надання банківських послуг без підпису ОСОБА_4 (а. с. 9-32), ксерокопію паспорта ОСОБА_4 (а. с. 33).

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що Умови та Правила надання банківських послуг не містять підпису відповідача, а відтак, факт прийняття його умов сторонами щодо розміру і порядку нарахування відсотків, пені та штрафів, є недоведеним. Позивачем не надано належних і допустимих доказів на підтвердження того, що саме ці Умови та Правила надання банківських послуг розумів відповідач, підписуючи анкету-заяву 22 серпня 2012 року, а також, що ці умови не змінювалися.

Проте колегія суддів не може повністю погодитися з такими висновками суду з огляду на наступне.

Згідно зі статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірах та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Кредитний договір укладається у письмовій формі (частина 1 статті 1055 ЦК України).

За змістом статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За частиною 1 статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до частини 1 статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди (стаття 638 ЦК України).

Згідно зі статтями 76, 81 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Як передбачено частиною 4 статті 81 ЦПК України, рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Встановлено, що в анкеті-заяві від 22 серпня 2012 року містяться лише персональні дані відповідача, дата та його підпис. У вказаній анкеті-заяві відсутні дані про істотні умови кредитного договору, а саме розмір кредитного ліміту, процентна ставка, номер кредитної картки, рахунок та строк її дії, цільове призначення кредиту, обов'язковість яких передбачено Умовами та Правилами надання банківських послуг.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що позивачем не доведено укладення з відповідачем 22 серпня 2012 року договору про надання банківських послуг, в якому чітко визначено умови надання кредиту та його погашення.

Банк нараховує проценти за користування кредитом в розмірі, встановленому Тарифами банку згідно пункту 2.1.1.12.2 Умов та Правил надання банківських послуг у редакції, яка надана позивачем.

Відповідно до пункту 2.1.1.12.2.1 цих Умов у разі виникнення прострочених зобов'язань за кредитом, позичальник сплачує банку відсотки у подвійному розмірі від зазначених в Тарифах банку, що діють на дату нарахування.

При непогашенні суми простроченого кредиту згідно пункту 2.1.1.12.6.1 договору на суму 100 грн., позичальник сплачує банку пеню відповідно до встановлених тарифів, що діють на дату нарахування та викладені на банківському сайті. Пеня нараховується в день нарахування відсотків за кредитом.

Згідно пункту 2.1.1.4.2 Умов та Правил надання банківських послуг, у разі невиконання зобов'язань за договором, на вимогу банку виконати зобов'язання з повернення кредиту (у тому числі простроченого кредиту та овердрафту), оплати винагороди банку. При порушенні позичальником строків платежів по якомусь з грошових зобов'язань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф в розмірі 500,00 грн. + 5% від суми позову (пункт 2.1.1.7.6 Умов та Правил надання банківських послуг).

В анкеті-заяві від 22 серпня 2012 року відповідач лише виявив бажання оформити на своє ім'я кредитний ліміт за платіжною карткою та погодив, що ця заява разом з Пам'яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку становить між ним та банком договір про надання банківських послуг. Він ознайомився і погоджується з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовій формі. Він зобов'язується виконувати вимоги Умов та Правил надання банківських послуг, а також регулярно знайомитися з їх змінами на сайті ПАТ КБ «ПриватБанк».

Натомість зазначені Умови не містять підпису відповідача.

При цьому суд не встановив наявності належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови є складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору і що саме ці Умови мав на увазі відповідач, підписуючи анкету-заяву позичальника, та відповідно, чи брав на себе зобов'язання відповідач зі сплати відсотків у підвищеному розмірі у разі порушення зобов'язань, неустойки та штрафів в разі порушення зобов'язання з повернення кредиту.

Такий правовий висновок міститься й у постановах Верховного Суду України від 14 грудня 2016 року у справі № 6-2462цс16, від 22 березня 2017 року у справі № 6-2320цс16, в яких були встановлені подібні правовідносини та аналогічні фактичні обставини.

З урахуванням наведеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивачем не доведено виникнення у відповідача зобов'язань за кредитним договором на умовах, якими він обґрунтовує свої позовні вимоги.

Разом з тим, висновок суду першої інстанції про відмову в задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» у повному обсязі з підстав їх недоведеності є необгрунтованим, оскільки матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_4 вчиняв дії щодо часткової сплати заборгованості за кредитним договором, що свідчить про визнання ним факту отримання кредитних коштів, що підтверджується наданим позивачем розрахунком заборгованості та не заперечувалося самим відповідачем.

Із цього розрахунку заборгованості вбачається, що останній платіж розміром 340 грн. здійснено відповідачем 26 вересня 2013 року, а розмір заборгованості відповідача по тілу кредиту становить 288,19 грн., тому підлягає стягненню з ОСОБА_4 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк».

Статтею 536 ЦК України передбачено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Відповідно до частини 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Зважаючи на те, що у період з 31 жовтня 2013 року (дата виникнення заборгованості) по 12 лютого 2018 року (дата звернення до суду) відповідач фактично користувався наданими ПАТ КБ «ПриватБанк» кредитними коштами, а умовами договору не встановлено розмір відсотків за користування ними, то вони підлягають визначенню на рівні облікової ставки Національного банку України відповідно до положень статті 1048 ЦК України, що узгоджується з правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду України від 7 вересня 2016 року № 6-1412цс16.

Розрахунок заборгованості ОСОБА_4 за відсотками на рівні облікової ставки Національного банку України за користування кредитними коштами здійснюється за формулою: [Сума боргу] х [ Ставка (%)] /100% / 365 днів х [ Кількість днів ] =[Сума]

Таким чином, розмір заборгованості відповідача по відсоткам за користування кредитом становить 199,86 грн.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що з ОСОБА_4 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором від 22 серпня 2012 року у розмірі 488,05 грн., яка складається із заборгованості за кредитом у розмірі 288,19 грн. та заборгованості по відсоткам за користування кредитом у розмірі 199,86 грн.

Отже, розглядаючи зазначений позов, суд першої інстанції належним чином не визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, не дослідив наявні у справі докази та не надав їм належну оцінку, в результаті чого ухвалив рішення, яке не відповідає вимогам матеріального та процесуального права, а тому відповідно до положень статті 376 ЦПК України воно підлягає скасуванню у частині відмови в задоволенні позову про стягненні заборгованості за кредитом та по відсоткам за користування кредитом з ухваленням в цій частині нового рішення про часткове задоволення позову.

В частині відмови в задоволенні позову про стягнення заборгованості пенею та комісією, а також нарахованих штрафів рішення суду є законним і обґрунтованим, підстави для його скасування в цій частині відсутні.

Згідно пункту 2 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до статтей 141, 382 ЦПК України пропорційно до розміру задоволених позовних вимог з відповідача стягуються документально підтвердженні судові витрати, понесені позивачем, а саме 20,55 грн. судового збору за розгляд справи в суді першої інстанції та 30,83 грн. - в апеляційному суді, а всього 51,38 грн.

Керуючись статтями 367 - 369, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Ставищенського районного суду Київської області від 3 травня 2018 року в частині відмови в задоволенні позову публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_4 про стягненні заборгованості за кредитом та по відсоткам за користування кредитом скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» 488,05 грн. (чотириста вісімдесят вісім гривень п'ять копійок) заборгованості за кредитним договором від 22 серпня 2012 року та 51,38 грн. (п'ятдесят одну гривню тридцять вісім копійок) сплаченого судового збору.

В іншій частині рішення Ставищенського районного суду Київської області від 3 травня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Судді: Н.В. Ігнатченко

О.П.Коцюрба

Л.П. Сушко