ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова

Іменем України

27 грудня 2018 року

м. Харків

справа № 638/3443/18

провадження № 22ц/818/262/18

Харківський апеляційний суд у складі:

головуючого Пилипчук Н.П.,

суддів Кругової С.С., Колтунової А.І.,

за участю секретаря судових засідань ОСОБА_1,

учасники справи:

позивач: Публічне акціонерне товариство ОСОБА_2 «Приватбанк», в особі ОСОБА_3

відповідачі: ОСОБА_4, ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства ОСОБА_2 «Приватбанк» до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості, з апеляційною скаргою Акціонерного товариства ОСОБА_2 «Приватбанк», в особі ОСОБА_3 на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 15 серпня 2018 року, ухвалене суддею Хайкіним В.М., в залі суду в м.Харків,

В С Т А Н О В И В :

В березні 2018 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до Дзержинського районного суду м. Харкова з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що відповідно до укладеного договору №б/н від 12.05.2010 року ОСОБА_6 отримав кредит у розмірі 10000,00 грн. у вигляді встановленого кредиту ліміту на картковий рахунок. 09.07.2016 він помер. Спадкоємцями, які постійно проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини є ОСОБА_4 і ОСОБА_5 Спадкоємці ОСОБА_6 мали право подати заяву про прийняття або про відмову від спадщини у строк з 09.07.2016 по 09.01.2017 року. Позивачем 06.12.2016 року була направлена претензія кредитора до ОСОБА_7 Харківської державної нотаріальної контори та отримано відповідь, в якій зазначалось, що спадкоємці померлого ОСОБА_6 із заявами про прийняття чи відмову від спадщини до нотаріальної контори не зверталися та спадкова справа після смерті спадкодавця була заведена на підставі претензії ПАТ КБ «Приват Банк». 04.10.2017 року до спадкоємців, ОСОБА_4, ОСОБА_5 було направлено лист претензію, згідно якої позивач пред'явив свої вимоги, проте жодних дій не було виконано. Станом на дату смерті заборгованість ОСОБА_6 перед банком за кредитним договором №б/н від 12.05.2010 року становить 9487,99 грн., з урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості, яка складається з наступного: 8337,58 грн. - тіло кредиту; 1100,41 грн. - проценти за користування кредитом; 50,00 грн. - пеня. З викладених обставин просить позов задовольнити, стягнути заборгованість зі ОСОБА_4, ОСОБА_5 та вирішити питання про розподіл судових витрат.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 15.08.2018 у задоволенні позову ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_4, ОСОБА_5 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що матеріали справи не містять відомостей про майно, одержане відповідачами ОСОБА_4, ОСОБА_5 у спадщину після смерті ОСОБА_6, в межах вартості якого вони зобовязані задовольнити вимоги кредитора ПАТ КБ «Приватбанк». В той час як сам лише факт спільного проживання спадкоємців зі спадкодавцем на момент його смерті не свідчить про прийняття спадщини. Позивачем не надано доказів наявності та вартості майна, отриманого відповідачами у спадщину. Також позивачем був пропущений строк, визначений статтею 1281 Цивільного кодексу України, для звернення з претензією до спадкоємців.

В апеляційній скарзі АТ КБ «Приватбанк» просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги позивача у повному обсязі. В обґрунтування апеляційної скарги представник ОСОБА_3 зазначила, що термін для звернення з вимогою до спадкоємців ПАТ КБ «ПриватБанк» не пропущено, оскільки відповідно до вимог ст. 1281 ЦК України та п.п.2.1, п. 2 Глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом МЮ України від 22 лютого 2012 року., Згідно фактичних обставин справи, боржник ОСОБА_6 помер 09 липня 2016, а з претензією кредитора позивач направив рекомендованим листом 06 грудня 2016, отже позивачем не пропущений 6-ти місячний строк, визначений ст. 1281 ЦК України. Також посилається на те, що судом не було враховано, що на день смерті спадкодавця, відповідачі були зареєстровані за однією адресою з боржником, а неотримання свідоцтва про право на спадщину спадкоємцем не може бути підставою для відмови в задоволенні вимог кредитора до спадкоємців, які прийняли спадщину, оскільки постійно проживали разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді, пояснення сторін, що зявилися, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга ПАТ КБ «Приватбанк», в особі ОСОБА_3 не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до укладеного договору №б/н від 12 травня 2010 року ОСОБА_6 отримав кредит у розмірі 10000,00 грн. у вигляді встановленого кредиту ліміту на картковий рахунок (а. с. 8).

ОСОБА_6 підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами і правилами надання банківських послуг та Тарифами банку складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві.

Позивач свої зобовязання за кредитним договором №б/н від 12 травня 2010 року виконав у повному обсязі, надавши ОСОБА_6 можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту.

09 липня 2016 року ОСОБА_6 помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть, видане 11.07.2016 року Харківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управляння юстиції в Харківській області (а.с. 46).

Станом на дату смерті заборгованість ОСОБА_6 перед банком за кредитним договором №б/н від 12 травня 2010 року становить 9487,99 грн., з урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості, яка складається з наступного: 8337,58 грн. тіло кредиту; 1100,41 грн. проценти за користування кредитом; 50,00 грн. пеня.

На адресу ОСОБА_7 Харківської державної нотаріальної контори за вих. №SAMDN6852 від 28 листопада 2016 була направлена претензія кредитора в порядку статті 1281 Цивільного кодексу України (а.с. 50).

ОСОБА_7 Харківської державної нотаріальної контори від 11 липня 2017 року №77/02-14 кредитора повідомлено про те, що із заявами про прийняття спадщини та про відмову від прийняття спадщини ніхто зі спадкоємців не звертався, свідоцтва про право на спадщину нікому не видавалися (а.с. 51).

04 жовтня 2017 року за вих. №SAMDN6852 від 28 вересня 2017 року до спадкоємців ОСОБА_4, ОСОБА_5 було направлено лист претензію з вимогою сплатити заборгованість за кредитним договором (а. с. 52).

Суд першої інстанції помилково дійшов висновку про пропуск позивачем строків, визначених ст. 1281 ЦК України для звернення з вимогою до спадкоємців виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно з ч. 1ст. 1282 ЦК України, спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов'язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині.

Аналіз нормстатей1216,1218,1219,1231,1268,1269,1296,1297 ЦК України дає підстави для висновку про те, що спадкові права є майновим об'єктом цивільного права, реалізувавши які, спадкоємець, незалежно від отримання ним свідоцтва про право на спадщину, набуває прав на спадкове майно, в тому числі нерухоме (право володіння, користування),а з моменту оформлення права власності на нерухоме майно і право розпорядження ним.

Оскільки зі смертю боржника зобов'язання з повернення кредиту включаються до складу спадщини, то умови кредитного договору щодо строків повернення кредиту не застосовуються, а підлягають застосуванню норми статей1281,1282 ЦК України щодо строків пред'явлення кредитором вимог до спадкоємців і порядку задоволення цих вимог кредитора.

Згідно до ч.ч.2,3 ст.1281 ЦК України кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги.

Згідно п.п.2.1 п.2 Глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом МЮ України 22 лютого 2012 року спадкова справа заводиться нотаріусом за місцем відкриття спадщини на підставі поданої (або такої, що надійшла поштою) першою заяви (повідомлення, телеграми) про прийняття спадщини, про відмову від прийняття спадщини, про відмову від спадщини, заяви про відкликання заяви про прийняття спадщини або про відмову від спадщини, заяви про видачу свідоцтва про право на спадщину, заяви спадкоємця на одержання частини вкладу спадкодавця у банку (фінансовій установі), заяви про видачу свідоцтва виконавцю заповіту, заяви виконавця заповіту про відмову від здійснення своїх повноважень, заяви другого з подружжя про видачу свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя у разі смерті одного з подружжя, заяви про вжиття заходів до охорони спадкового майна, претензії кредиторів.

Відповідно вимог п.8.9 Правил ведення нотаріального діловодства, затверджених Наказом МЮ України 22 грудня 2010 року №3253/5, у журналі реєстрації вхідних документів підлягають реєстрації: заяви про прийняття спадщини, видачу свідоцтва про право на спадщину, про відмову від спадщини, заяви про відкликання заяви про прийняття спадщини або про відмову від спадщини, заяви про видачу свідоцтва про право на спадщину, заяви спадкоємця на одержання частини вкладу спадкодавця у банку (фінансовій установі), заяви про видачу свідоцтва виконавцю заповіту, заяви виконавця заповіту про відмову від здійснення своїх повноважень, заяви другого з подружжя про видачу свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя у разі смерті одного з подружжя, заяви про вжиття заходів до охорони спадкового майна, претензії кредиторів, повідомлення про накладення заборони відчуження нерухомого майна, повідомлення суду і слідчих органів про накладення арешту та інші, якщо вони надійшли поштою або подані нотаріусу кур'єром до дня вчинення нотаріальної дії, заяви батьків про надання згоди неповнолітній дитині на відчуження майна, заява одного з подружжя про згоду на розпорядження майном, заява від співвласника про відмову від переважного права купівлі частки в праві спільної часткової власності, заяви про скасування заповіту або довіреності тощо, незалежно від того, чи були вони подані нотаріусу особисто або повіреною особою, кур'єром, чи надійшли поштою.

Отже, виходячи із змісту ст. 1281 ЦК України та вищенаведених норм, які регулюють діяльність нотаріуса, - претензії кредитора визначені однією з підстав заведення нотаріусом спадкової справи, тому правомірним слід вважати, що законодавством допускаються два способи предявлення кредитором спадкодавця вимог до спадкоємців: безпосередньо до спадкоємців; опосередковано, через нотаріуса за місцем відкриття спадщини. Обрання певного способу є правом кредитора і здійснюється ним на власний розсуд.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_6 помер 09 липня 2016 року, а претензію кредитора позивач направив рекомендованим листом 06 грудня 2016 року, що підтверджується фіскальним чеком ПН 55 від 06 грудня 2016 року та записом №40 у реєстрі згрупованих поштових відправлень рекомендованих листів «Претензії кредитора до ДНК» №3585 від 06 грудня 2016 року.

Враховуючи вищевикладене, рішення суду першої інстанції підлягає зміні із виключенням із мотивувальної частини висновку суду про пропуск позивачем строків, визначених ст. 1281 ЦК України для звернення з вимогою до спадкоємців, оскільки позивачем такий строк не пропущено.

Проте, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк», оскільки матеріали справи не містять доказів щодо наявності та складу майна, одержаного відповідачами у спадщину, вартості такого майна.

У разі смерті боржника за кредитним договором спадкоємець несе відповідальність лише у межах вартості майна, одержаного у спадщину. (ч. 1ст. 1282 ЦК України)

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ст. 12 ЦПК).

Статтею 13 ЦПК України закріплено принцип диспозитивності цивільного судочинства - суд розглядає цивільні справи на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно ст. ст. 12, 80 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Відповідно до ст.76ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно зі ст.77ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Оскільки матеріали справи не містять жодних відомостей щодо наявності та складу майна, одержаного відповідачами у спадщину, вартості такого майна, клопотання про витребування таких доказів суду не заявлялось, а судове рішення не може грунтуватися на припущеннях, тому висновок суду про відмову у задоволенні позовних вимог відповідає вимогам закону.

Згідно п.п.1, 4 ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, та порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З урахуванням викладеного, оскаржуване рішення підлягає зміні, колегія суддів виключає із мотивувальної частини рішення суду першої інстанції висновок суду про пропуск позивачем строків, визначених ст. 1281 ЦК України для звернення з вимогою до спадкоємців. В іншій частині колегія суддів залишає рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 ч.1 п.2, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства ОСОБА_2 «Приватбанк», в особі ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 15 серпня 2018 року змінити, виключивши з мотивувальної частини висновок суду про пропуск позивачем строків, визначених ст. 1281 ЦК України для звернення з вимогою до спадкоємців.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий Н.П. Пилипчук

Судді С.С. Кругова

ОСОБА_8