Ухвала

02 травня 2018 року

м. Київ

справа № 337/5155/15-ц

провадження № 61-3430 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Висоцької В. С., Лесько А. О., Мартєва С. Ю., Пророка В. В. (суддя-доповідач), Фаловської І. М.,

учасники справи:

позивач-приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Українська страхова група»,
відповідач-ОСОБА_6,
треті особи:-приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Арсенал Страхування»,
-ОСОБА_7,

розглянув в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_6 на рішення апеляційного суду Запорізької області у складі суддів: Бондар М. С., Бєлка В. Ю., Онищенко Е. А., від 13 жовтня 2016 року.

Встановив:

У серпні 2015 року приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Українська страхова група» (далі - ПрАТ «СК «УСГ») подало до суду позовну заяву до ОСОБА_6, треті особи: приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Арсенал Страхування» (далі - ПрАТ «СК «Арсенал Страхування»), ОСОБА_7, про стягнення страхового відшкодування.

Позовні вимоги мотивовані тим, що між ПрАТ «СК «УСГ» та ОСОБА_7 21 грудня 2012 року укладено договір добровільного страхування транспортного засобу №28-0801-12-00275, згідно якого позивач прийняв на себе зобов'язання відшкодувати збитки, що може зазнати страхувальник у результаті пошкодження, знищення або втрати транспортного засобу «Ніссан», державний номерний знак НОМЕР_1. 10 жовтня 2013 року о 14 годині 30 хвилин на вул. Тюленіна у м. Запоріжжя сталася дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП) за участю застрахованого автомобіля. Винним у ДТП рішенням суду визнано ОСОБА_6 В результаті ДТП застрахований автомобіль ОСОБА_7 отримав пошкодження, усунення яких потребувало грошових коштів в сумі 31 911,18 грн, які виплачено страховою компанією ОСОБА_7 на підставі вказаного договору страхування. Відповідальність ОСОБА_6 застрахована в ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» за полісом АС/2344357. Після виплати страхового відшкодування ОСОБА_7 ПрАТ «СК «УСГ» звернулось до ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» з вимогою виплати страхового відшкодування за страховим полісом ОСОБА_6 ПрАТ «СК «Арсенал Страхування»і сплатила позивачу 23 697,78 грн.

Оскільки страхові виплати позивача компенсовані не в повному обсязі, тому просив стягнути з відповідача ОСОБА_6 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, спричиненої в результаті ДТП, 8 213,40 грн та судові витрати.

Рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 08 липня 2016 року позов задоволено частково; стягнуто з ОСОБА_6 на користь ПрАТ «СК «УСГ» в рахунок відшкодування шкоди, спричиненої в результаті ДТП, франшизу в розмірі 1 000,00 грн; в іншій частині позову відмовлено; вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що відповідачем не надано доказів того, що він сплатив франшизу у розмірі 1 000,00 грн за полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, тому вказана сума підлягає стягненню. Що стосується відмови у задоволенні позову в частині стягнення розміру коефіцієнту фізичного зносу пошкодженого автомобіля, суд першої інстанції керувався тим що договором добровільного страхування транспортного засобу, укладеного між позивачем та ОСОБА_7 розмір страхового відшкодування за спричинену шкоду визначався позивачем без урахування коефіцієнту фізичного зносу.

Рішенням апеляційного суду Запорізької області від 13 жовтня 2016 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов задоволено; стягнуто з ОСОБА_6 на користь ПрАТ «СК «УСГ» 8 213,40 грн; вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення апеляційного суду мотивоване тим, що суд першої інстанції не з'ясував всіх обставини справи, тому рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення. Оскільки відповідач є відповідальною особою за збитки завдані в результаті ДТП, тому вимоги позивача є обґрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсязі.

У касаційній скарзі, поданій у жовтні 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ ОСОБА_6 просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Обґрунтовуючи вимоги касаційної скарги, відповідач посилається на порушення апеляційним судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Правом на подачу відзиву (заперечень) на касаційну скаргу учасники справи не скористалися.

Відповідно до підпункту 4 пункту першого розділу XIII «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» (далі - ЦПК України) касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

22 січня 2018 року справу передано на розгляд Верховного Суду.

Відповідно до ухвали Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 12 квітня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц вказану справу передано но розгляд Великої Палати Верховного Суду з підстав незгоди з висновком, висловленими Верховним Судом України у постанові від 23 грудня 2015 року у справі № 6-2587цс15, який полягає у тому, що страховик, який виплатив страхове відшкодування, має право самостійно обирати спосіб захисту свого порушеного права, зокрема право вимоги до винної особи про стягнення коштів у розмірі виплаченого страховиком відшкодування.

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду зазначає, що аналіз правових позицій Верховного Суду України, висловлених у подібних справах, а саме: 6-725 цс 16, 6-284 цс 15, свідчить про те, що найвищий судовий орган скеровував судову практику виходячи з принципу абсолютності права потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем, зазначаючи при цьому, що суд не вправі відмовити у позові потерпілому з тих підстав, що цивільно-правова відповідальність заподіювача шкоди застрахована і в разі задоволення такого позову заподіював шкоди не позбавлений можливості пред'явити майнові вимоги до страхової компанії, з якою ним укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Проте така практика, на переконання Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду, нівелює законодавчо закріплену обов'язковість страхування цивільно-правової відповідальності, суперечить меті такого виду обов'язкового страхування, якої прагнув досягнути законодавець, що викладена у пояснювальній записці до законопроекту, яким запроваджувалось обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів з урахуванням досвіду європейських країн, а саме: що введення обов'язкового страхування цивільної відповідальності власників транспортних засобів вирішує проблеми щодо відшкодування збитків, спричинених ДТП. У наш час, коли практично кожний власник транспортного засобу не спроможний сплатити (відшкодувати) майнову шкоду, заподіяну внаслідок ДТП, цей тягар перекладається на плечі страхових компаній. Законодавець вважав, що страхування цивільної відповідальності власників транспортних засобів в обов'язковій формі є надійним механізмом соціального захисту потерпілих у дорожньо-транспортних пригодах і апробований практикою більшості країн світу.

Пунктом 10 частини першої статті 252 ЦПК України встановлено, що у випадку перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (у іншій справі) у касаційному порядку палатою, об'єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду, суд може за заявою учасника справи, а також з власної ініціативи зупинити провадження у справі. Відповідно до пункту 10 частини першої статті 253 ЦПК України провадження у справі зупиняється у випадку, встановленому пунктом 10 частини цього Кодексу до закінчення перегляду в касаційному порядку.

Таким чином, оскільки справа № 755/18006/15-ц у подібних правовідносинах передана на розгляд Великої Палати Верховного Суду, колегія суддів вважає за необхідне зупинити касаційне провадження у справі № 337/5155/15-ц.

Керуючись статтями 252, 253, 415 ЦПК України,

Ухвалив:

Зупинити касаційне провадження у справі № 337/5155/15-ц за позовом приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» до ОСОБА_6, треті особи: приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Арсенал Страхування», ОСОБА_7 про стягнення страхового відшкодування до закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи № 755/18006/15-ц.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді: В. С. Висоцька

А.О. Лесько

С.Ю. Мартєв

В.В. Пророк

І.М. Фаловська