Провадження № 2/761/3578/2018
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 травня 2018 року Шевченківський районний суд м.Києва в складі:

головуючого судді Юзькової О.Л.,

при секретарі Голопич Н.Р.,

за участі представника позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди завданої незаконними діями органів досудового слідства і прокуратури

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_2 звернулась до суду з даним позовом, мотивуючи свої вимоги наступне. 19.04.2013 р. Генеральною прокуратурою України за № 0000431 до ЄРДР були внесені відомості за фактом службової недбалості службових осіб Державної художньої середньої школи ім.. Т.Г. Шевченка, що спричинили тяжкі наслідки за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 367 КК України. Процесуальним керівником у даному кримінальному провадженні було визначено прокурора Київської місцевої прокуратури № 10. 16.12.2013 р. в процесі досудового розслідування, відповідно до ч. 1 ст. 227 та ч. 1 ст. 278 КПК України слідчим за погодженням з прокурором складено письмове повідомлення про підозру та того ж дня вручено директору Державної художньої школи ім. Т.Г. Шевченка ОСОБА_2. Саме з 16.12.2013 р. розпочались незаконні дії правоохоронних органів пов»язані з незаконним притягненням директора Державної художньої школи до кримінальної відповідальності. У провину позивачу ставилось те, що вона будучи службовою особою в порушення п. 7 постанови Кабінету Міністрів України № 1200 від 03.11.1997 р. «Про порядок та норми надання послуг з харчування учнів у професійно - технічних училищах та середніх навчальних закладах, операцій з надання яких звільняються від оподаткування податком на додану вартість» та п. 5.1.1.0 ст. 5 Закону України «Про податок на додану вартість» за № 168/97-ВР від 03.04.1997 р. (закон втратив чинність 01.01. 2011 р.) і період 2009 - 2-10 р.р. включно обіймаючи посаду директора Державної художньої шкоди імені Т.Г. Шевченко незаконно перерахувала ТОВ «Віра-Конті Прем»єр» по договорам з організації комплексного гарячого харчування податку на додану вартість в сумі 145 150,00 грн. Крім цього ОСОБА_2 ставилось вину те, що вона будучи службовою особою в порушення ч. «г» п.п. 1.7. ст. 197 Податкового кодексу України від 02.12.2010 р. та п. 3 постанови Кабінету Міністрів України № 116 від 02.02.2011 р. «Про затвердження порядку надання послуг з харчування дітей у дошкільних навчальних закладах, учнів у загальноосвітніх та професійно-технічних начальних закладах, операцій з надання яких звільняються від обкладення податком на додану вартість» в період 2011 - 2012 роках включно обіймаючи посаду директора Державної художньої середньої школи імені Т.Г. Шевченко незаконно перерахувала ТОВ «Віра-Конті Прем»єр» по договорам з організації комплексного гарячого харчування податку на додану вартість в сумі 196 833,00 грн.17.02.2014 р. складено обвинувальний акт в якому позивачу інкриміновано скоєння тяжкого службового злочину, передбаченого ч. 2 ст. 367 КК України і який спрямовано до Шевченківського районного суду м. Києва для розгляду справи по суті. 26.01.2015 р. затверджено обвинувальний акт в новій редакції в порядку ст.ст. 337,338 КПК України. 31.03.2015 р. Шевченківським районним судом м. Києва винесено вирок у кримінальному провадженні № 0000431 від 19.04.2013 року яким ОСОБА_2 визнано невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 367 КК України та виправдано її у зв»язку з недоведеністю, що в її діянні є склад цього кримінального правопорушення. Не погоджуючись з таким рішенням, Київською місцевою прокуратурою № 10 подано апеляційну скаргу на вирок суду першої інстанції. 01.06.2016 р. Апеляційним судом м. Києва за наслідками розгляду апеляційної скарги внесено ухвалу, якою скаргу прокуратури залишено без задоволення, а вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 31.03.2015 р. без змін. З урахуванням наведеного, зважаючи дату набрання законної сили вироку, ОСОБА_2 перебувала під слідством і судом 2 роки 6 місяців та 15 днів. Позивач є доцентом Національної академії образотворчого мистецтва і архітектури, заслуженим діячем мистецтв України та з 1987 р. по теперішній час очолює Державну середню художню школу і є не тільки службовою особою а й викладачем, навчаючи учнів мистецтву, творчості, живопису. Указом Президента України Л. Кучми від 27.11.1997 р. № 1305/97 за вагомий особистий внесок у розвиток національного образотворчого мистецтва, активну педагогічну і науково-творчу діяльність з нагоди 50 - річчя від дня народження ОСОБА_2 нагороджено Почесною відзнакою Міністерства культури і мистецтв України «За досягнення в розвитку культури і мистецтв». Постановою колегії Міністерства культури і мистецтв України від 15 грудня 2000 року № 12/11-г за ваговий внесок у розвиток національного образотворчого мистецтва, активну педагогічну і науково-творчу діяльність з нагоди 50-річчя від дня народження ОСОБА_2 нагороджено Почесною відзнакою Міністерства культури і мистецтв України «За досягнення в розвитку культури і мистецтв». Також ОСОБА_2 нагороджено колегією Міністерства культури і туризму України та Центральним комітетом профспілки працівників культури 12.01.2009 о. за вагомі досягнення у професійній діяльності, багаторічну сумлінну працю та високий професіоналізм Почесною грамотою Міністерства культури і туризму України та Центрального комітету профспілки працівників культури. Під керівництвом директора художньої школи під час судового процесу з величезними зусиллями з боку ОСОБА_2 , діяла військова документальна виставка «1941 …Герої не вмирають …2014…». За аналогічних обставин була організована та проведена спільна виставка Національного музею імені Тараса Шевченка та мистецького навчального закладу «небесна сотня - тов. серцях вогонь». Описане вказує на значний обсяг обов»язків, які виконувала позивач. Протягом усього свого життя позивач відстоювала позицію єдності, державності, виховувала у підростаючого покоління повагу до держави та до органів за допомогою яких здійснюється не тільки керівництво. А й захист прав та законних інтересів громадян цієї держави. Але позивач зіткнулась із кричущим випадком свавілля правоохоронних органів, які за явно необґрунтованими, надуманими звинуваченнями притягнули її до кримінальної відповідальності. Позивач була змушена захищатись від незаконних звинувачень, що призвело до погіршення стану здоров»я. Незаконне притягнення до відповідальності зганьбило честь та гідність позивача, завдало непоправної шкоди її престижу та діловій репутації. Постійний стрес та страх, що їх відчувала позивач суттєво порушило її нормальні життєві зв»язки та спричинило погіршення відносин з оточуючими. З огляду на наведене, на підставі ст.ст. 16,23 ЦК України, Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно - розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури та суду» ОСОБА_2 просить суд стягнути на її користь з відповідача на відшкодування моральної шкоди суму у розмірі 1 500 000,00 грн.

17.11.2017 р. за розпорядженням керівника апарату Шевченківського районного суду м. Києва здійснено повторний авто розподіл справи на підставі п. 2.3.50 Положення про автоматизовану систему документообігу суду.

20.11.2017 р. суддею Шевченківського районного суду м. Києва справу прийнято до свого провадження та призначено її розгляд на 12.02.2018 р.

12.02.2018 р. у зв»язку із набранням чинності змін до ЦПК України у судовому зсіданні з урахуванням думки представника позивача та положень ст. 19,274 ЦПК України вирішено питання про розгляд справи за правилами загального позовного провадження.

Від представника відповідача 06.04.2018 р. надійшов відзив на позов де зазначено наступне. Казначейство не є розпорядником коштів Державного бюджету України, самостійно відповідає за власними зобов»язаннями та є окремим учасником цивільних відносин відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦК України. Жодним нормативно - правовим актом не передбачено, що Казначейство повинно нести цивільно - правову відповідальність за неправомірні дії посадових та службових осіб інших органів державної влади або уособлювати державу. Казначейство не порушувало жодних прав позивача, не вступало з ним в правовідносини, а тому не повинно нести обов»язок з відшкодування будь - якої шкоди, завданої позивачу шкоди іншими особами.

В судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені вимоги, просив задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача в судове засідання не з»явився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином, поважність причин неявки не повідомив. Заяв та клопотань від нього в адресу суду не надходило.

За таких обставин та з огляду на подання відзиву на позовну заяву, суд вважає за можливе за можливе розглянути справу за відсутності представника відповідача на підставі наданих у відповідності до положень ЦПК України доказів.

Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи та надавши оцінку наданим доказам суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного.

Встановлено і не заперечується сторонами, що 19 квітня 2013 року до Єдиного реєстру досудового розслідування були внесені відомості за № 0000431 про чинення ОСОБА_2 кримінальне правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 367 КК України.

16.12.2013 р. у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_2, що працює на посаді директора Державної художньої середньої школи ім.. Т.Г. Шевченка, внесеному до ЄРДР за № 0000431 від 19.04.2013 р. в порядку ст. 337,338 КПК України складено обвинувальний акт, погоджений прокурором Київської місцевої прокуратури № 10 та справу спрямовано до Шевченківського районного суду м. Києва для розгляду по суті.

31 березня 2015 р. Шевченківським районним судом м. Києва ухвалено вирок, яким ОСОБА_2 визнано невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 367 КК України, та виправдати її у зв»язку з недоведеністю, що в її діянні є склад цього кримінального правопорушення.

Не погоджуючись з вироком суду першої інстанції, прокурором Київської місцевої прокуратури № 10 подано апеляційну скаргу.

01 червня 2016 року колегією суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва апеляційну скаргу відхилено вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 31.03.2015 р. щодо ОСОБА_2 визнаної невинуватою за ч. 2 ст. 367 КК України та виправданою у зв»язку з недоведеністю що в її діях є склад кримінального правопорушення, - залишено без змін.

Представник ОСОБА_2 зазначає, що у зв»язку із винесенням вироку Шевченківським районним судом м. Києва 31.03.2015 р. та набрання ним чинності 01.06.2016 р. у позивача виникло право на відшкодування моральної шкоду, завданої внаслідок незаконного притягнення до кримінальної відповідальності за весь час перебування під слідством і судом з 19.04.2013 р. по 01.06.2016 р. у розмірі 1 5000 000,00 грн.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За положеннями ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Приписами ст. 56 Конституції України встановлено право кожного на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

В свою чергу положеннями ч.ч.1-2 ст. 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду.

Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, вникає у випадках, передбачених законом.

Так, у відповідності до ст. 1 Закону України «По порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок: незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно,незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян; незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу; незаконного проведення оперативно-розшукових заходів, передбачених законами України «Про оперативно-розшукову діяльність», «;Про організаційно-правові основи боротьби з організованою злочинністю» та іншими актами законодавства.

Згідно до ч.2 ст.1 зазначеного нормативно - правового акту шкода, завдана внаслідок незаконного притягнення як обвинуваченого та інших процесуальних дій, що обмежують права громадянина, відшкодовується у повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів дізнання, досудового слідства, прокуратури.

В свою чергу положеннями ст. 2 Закону України «По порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», Право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку, зокрема, постановлення виправдувального вироку суду.

Приписами ст. 3 зазначеного Закону у наведених у статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовується (повертається) моральна шкода.

Зважаючи на викладене, позивач ОСОБА_2 має право на відшкодування моральної шкоди за весь час перебування її під слідством і судом з 19.04.2013 р. по 01.06.2016 р.

Моральна шкода, згідно до ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Статтею 4 Закону України «По порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено, що відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв'язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

Так, як вказано в позові, і зазначено представником позивача в судовому засіданні, ОСОБА_2 за час перебування під слідством та судом спричинено моральну шкоду, яка полягає у завданні непоправної шкоди її ділової репутації,престижу. Позивач повсякчас перебувала у стані стресу, було порушено її нормальні життєві св»язки, погіршились відносини з оточуючими її людьми.

Так, як свідчать матеріали справи, позивач є доцентом Національної академії образотворчого мистецтва і архітектури , заслуженим діячем мистецтв України та з 1987 р. очолює Державну художню середню школу ім. Т.Г. Шевченко та є викладачем школи.

Позивачу було присвоєне почесне звання «Заслужений діяч мистецтв України» Указом Президента України № 1305/97. Постановою колегії Міністерства культури і мистецтв України від 15 грудня 2000 року № 12/11-г за ваговий внесок у розвиток національного образотворчого мистецтва, активну педагогічну і науково-творчу діяльність з нагоди 50-річчя від дня народження ОСОБА_2 нагороджено Почесною відзнакою Міністерства культури і мистецтв України «За досягнення в розвитку культури і мистецтв». Також ОСОБА_2 нагороджено колегією Міністерства культури і туризму України та Центральним комітетом профспілки працівників культури 12.01.2009 о. за вагомі досягнення у професійній діяльності, багаторічну сумлінну працю та високий професіоналізм Почесною грамотою Міністерства культури і туризму України та Центрального комітету профспілки працівників культури.

З огляду на обставини встановлені в судовому засіданні, надані матеріали і докази, суд приходить до висновку про доведеність представником позивача спричинення ОСОБА_2 моральної шкоди.

Відповідно до ч.3 ст. 13 Закону відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом проводиться, виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством і судом.

Пленум Верховного Суду України у п.п. 9,14 постанови № 4 від 31.03.1995 р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз»яснив - відповідно до ст. 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду» питання про відшкодування шкоди у зазначених випадках та її розмір визначається з урахуванням обставин справи, але за час незаконного перебування громадянина під слідством чи судом він має бути не меншим однієї мінімальної заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством або судом. У випадках, коли межі відшкодування визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподаткованого мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподаткованого мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи.

При цьому, згідно правової позиції Верховного Суду України, викладеній в постанові від 02.12.2015 року в справі №6-22-3цс15, відповідно до ч.3 ст.13 Закону відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом проводиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць на момент перебування під слідством чи судом, при цьому суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи.

Положеннями ст. 8 Закону України «Про державний бюджет України на 2018 рік» середня заробітна плата встановлена на рівні з 1 січня - 3723 гривні на місяць.

Отже в судовому засіданні, встановлено, що внаслідок незаконного перебування позивачки під слідством та судом 30,5 місяців (2 роки 6 місяців 15 днів), останній було завдано моральної шкоди, яка виявилася в її душевних стражданнях, що призвели до погіршення стану здоров'я, зміни звичного укладу життя та порушення нормальних життєвих зв'язків.

Представник позивача просить суд стягнути на користь ОСОБА_2 на відшкодування моральної шкоди суму у розмірі 1 500 000,00 грн.

Розрахунок розміру моральної шкоди в грошовому еквіваленті, з огляду на вищенаведене може становити - 3723 (середня заробітна плата) *30,5 (місяців) = 113 551,5 грн.

Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш, аніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення.

До того ж, як зазначено в рішеннях Європейського суду з прав людини від 25.07.2001 року у справі «Перна проти Італії» та від 09.02.2007 року у справі «Білуха проти України», в окремих випадках визнання судом порушенням саме по собі становить достатньо справедливу сатисфакцію за моральну шкоду, завдану особі.

Разом з тим, визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд має керуватися принципами рівності, поміркованості, розумності та справедливості.

Проте, з урахуванням обставин встановлених в судовому засіданні, терміну перебування ОСОБА_2 під слідством і судом, з огляду на тривалість вимушених змін у житті, їх характер, суд вважає за можливе з урахуванням принципу справедливості, достатньою компенсацією суму у розмірі 250 000,00 грн.

Згідно ч.1 ст. 4 Закону відшкодування моральної шкоди у випадках, передбачених п.п.1, 3, 4 і 5 ст.3 цього Закону, провадиться за рахунок коштів державного бюджету.

Як передбачено п.10-1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31.03.1995 року, при розгляді справ за позовами про відшкодування моральної шкоди на підставі ст.56 Конституції України судам слід мати на увазі, що при встановленні факту заподіяння такої шкоди незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, місцевого самоврядування або їх посадових чи службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень вона підлягає відшкодуванню за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування. Дія цієї норми не поширюється на випадки заподіяння моральної шкоди рішеннями, діями чи бездіяльністю недержавних органів, їх посадових чи службових осіб. Така шкода за наявності необхідних підстав може бути відшкодована на підставі ст. 440-1 ЦК чи іншого законодавства.

При цьому, оскільки відповідно до ст.ст. 170 176 ЦК України, держава здійснює цивільні права і обов'язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, зобов'язання держави в деліктних правовідносинах виконує Державна казначейська служба України, на яку постановою Кабінету Міністрів України від 21.12.2005 року і покладена функція по здійсненню управління наявними коштами Державного бюджету України.

Зважаючи на викладене, суд не може покласти в основу рішення твердження представника відповідача щодо неможливості стягнення грошових коштів на користь позивача з органів Держказначейства.

Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги позивачки підлягають частковому задоволенню шляхом стягнення з Головного управління Державної Казначейської Служби України у місті Києві за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_2 суму у розмірі 250 000,00 грн. на відшкодування моральної шкоди.

Розподіляючи судові витрати суд керується положеннями ст. 141 ЦПК України.

Виходячи з наведеного, керуючись ст.ст. 2-5,11-13,76-81,141,279,352,354 ЦПК України, ст.ст. 15,16,23,1176 ЦК України, Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду», суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_2 до Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди завданої незаконними діями органів досудового слідства і прокуратури задовольнити частково.

Стягнути з Державної казначейської служби України ( , м. Київ, вул.. Бастіонна,6) на користь ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_1, АДРЕСА_1) на відшкодування моральної шкоди суму у розмірі 250 000 грн. 00 коп.

Стягнути з Державної казначейської служби України ( , м. Київ, вул.. Бастіонна,6) в дохід держави судовий збір у розмірі 2500 грн. 00 коп.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду м. Києва, в порядку ст.ст. 353-357 ЦПК України з урахуванням п. 15.5. Перехідних положень ЦПК України (в редакції від 03.10.2017 р.) протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту рішення через Шевченківський районний суд м. Києва.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: 1) на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду; 2) на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п'ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: