Постанова

Іменем України

18 жовтня 2018 року

м. Київ

справа №757/60159/16-ц

провадження № 61-419св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду Антоненко Н. О. (суддя-доповідач), Крата В. І., Червинської М. Є.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідачі: Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ, Держава Україна в особі Кабінету Міністрів України,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 05 жовтня 2017 року в складі судді Чередніченко Н. П. та на ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 30 листопада 2017 року в складі колегії суддів: Поліщук Н. В., Білич І. М., Шахової О. В.,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, Держави Україна особі Кабінету Міністрів України про відшкодування шкоди.

В обґрунтування позовних вимог указував, що ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26 жовтня 2016 року протиправно залишено в силі ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 03 грудня 2015 року, ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 01 березня 2016 року, чим завдано позивачу моральну шкоду. Посилаючись на те, що Держава згідно з Конституцією України несе відповідальність за порушення судовими інстанціями закону, просив стягнути з відповідача 1 800 грн майнової та 85 000 грн на відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 05 жовтня 2017 року в задоволенні позовних вимог відмовлено. Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що судове рішення та дії або бездіяльність суддів у питаннях здійснення правосуддя, пов'язаних з підготовкою, розглядом справ у судових інстанціях тощо, можуть оскаржуватись у порядку, передбаченому процесуальними законами, а не шляхом оскарження їх дій до іншого суду шляхом подання відповідного позову, оскільки це порушуватиме принципи незалежності суддів і заборони втручання у вирішення справи належним судом. Крім того, позивач не довів належними доказами спричиненої йому моральної шкоди.

Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 30 листопада 2017 року рішення суду першої інстанції в частині позовних вимог до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ скасовано, провадження у справі в цій частині закрито. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що позовні вимоги про відшкодування шкоди, заявлені до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, не підлягають розгляду в судах загальної юрисдикції в порядку цивільного судочинства, оскільки позивач фактично ставить питання про надання правової кваліфікації діям суду при здійсненні правосуддя.

У січні 2018 року ОСОБА_4 подав до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій та ухвалити рішення по суті спору.

Касаційна скарга мотивована тим, що рішення судів першої та апеляційної інстанцій ухвалені з порушенням норм матеріального і процесуального права, під час вирішення справи суди не залучили до участі у справі відповідний орган Державної казначейської служби, дійшли помилкового висновку про відсутність підстав для задоволення позову до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Ухвалою Верховного Суду від 02 березня 2017 року відкрито касаційне провадження в даній справі.

Відзив на касаційну скаргу не надходив.

26 березня 2018 року справа надійшла до Касаційного цивільного суду в складі Верховного Суду.

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги та скасування оскаржуваних судових рішень.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Наведені в касаційній скарзі доводи не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Суди встановили, що ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26 жовтня 2016 року касаційну скаргу ОСОБА_4 на ухвалу Печерського районного суду м. Києва та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 01 березня 2016 року в справі за позовом ОСОБА_4 до Держави України в особі Кабінету Міністрів України, Вищого адміністративного суду про відшкодування шкоди залишено без змін.

Звертаючись до суду з позовом, позивач на підставі частини шостої статті 1176 ЦК України посилався на те, що в результаті дій та бездіяльності Держави в особі Кабінету Міністрів України під час вирішення його спору в судах йому спричинено майнову та моральну шкоду.

Відмовляючи в задоволенні позову до Держави України в особі Кабінету Міністрів України, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, дійшов обгрунтованого висновку про те, що даний спір не пов'язаний із захистом прав, свобод чи інтересів від порушень з боку органів державної влади у публічно-правових відносинах, оскільки оскаржувані позивачем дії вчинені при здійсненні правосуддя із застосуванням норм процесуального закону.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позову ОСОБА_4 до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що у спорах про законність процесуальних актів і дій (бездіяльності) суддів, вчинених при розгляді конкретної справи належним відповідачем може бути лише держава, а не суди (судді), які діють від імені держави та виконують покладені на них державою функції правосуддя, тому такі справи не можуть бути підсудні судам загальної юрисдикції.

Доводи касаційної скарги про те, що суди не залучили до участі у справі відповідний орган Державної казначейської служби, не заслуговують на увагу, оскільки суд має право залучити до участі у справі співвідповідача лише за клопотанням позивача.

Інші доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що судами першої та апеляційної інстанцій при розгляді даної справи неправильно застосовані норми матеріального права чи порушені норми процесуального права.

Суди розглянули дану справу в межах заявлених позивачем вимог, на підставі наданих сторонами доказів та з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись статтями 400, 401, 409 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 05 жовтня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 30 листопада 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Н. О. Антоненко

В. І. Крат

М.Є. Червинська