Справа № 204/3061/18
Провадження № 2/204/1134/18 р.
КРАСНОГВАРДІЙСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
_______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 грудня 2018 року Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська в складі:

головуючого судді Самсонової В.В.

за участю секретаря Зайченко О.В.

за участю представника позивача ОСОБА_1

за участю відповідачів ОСОБА_2 і ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі справу за позовом органа опіки та піклування виконавчого комітету Чечелівської районної у місті Дніпрі ради до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання малолітніх дітей,-

В С Т А Н О В И В:

В травні 2018 року позивач звернувся до суду з даною позовною заявою, в якій просив позбавити ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, і ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, батьківських прав у відношенні їхньої неповнолітньої дитини: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3. В обґрунтування своїх позовних вимог вказав на те, що ОСОБА_2 і ОСОБА_3 є батьками неповнолітньої дитини: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3. У шлюбі батьки не перебувають. Малолітній ОСОБА_4 з грудня 2012 року перебував на обліку в управлінні-службі у справах дітей, як дитина, яка опинилася у складних життєвих обставинах. Також сім'я перебувала на обліку в центрі соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді. Своєю байдужістю, бездіяльністю, небажанням працевлаштуватися ОСОБА_2 і ОСОБА_3 створили для дитини неприпустимі та небезпечні умови проживання. Сім'я мешкала у приватному будинку за адресою: АДРЕСА_1, в якому через заборгованість вимкнено світло, газ та воду. Дитина вимушена була жити без необхідних для життя умов, а саме: світла, опалення, води, їжі, у зв'язку з чим їй доводилося ходити у брудних речах, відчувати голод, жити в незадовільних санітарних умовах, спати на ліжку без постільної білизни. Окрім того, що батьки матеріально зовсім не утримували дитину, вони не створили належних умов, необхідних для нормальної життєдіяльності дитини, а саме: не обладнано місце для навчання, проведення дозвілля та відпочинку, вони не приділяли увагу здоров'ю сина. Всі ці факти негативно впливали на фізичний та моральний стан дитини. Тільки завдяки небайдужості сторонніх людей ОСОБА_4 був одягнений та нагодований. Сторонні люди опікувалися хлопцем більше, ніж рідні батьки. Внаслідок зазначених обставин, дитину було відібрано у батьків. 28 жовтня 2015 року ОСОБА_4 було влаштовано до дитячого будинку сімейного типу ОСОБА_5. До теперішнього часу ОСОБА_4 виховується у дитячому будинку сімейного типу ОСОБА_5 та перебуває на їх утриманні. Батьки же дитини не сплачують аліменти на утримання свого сина і на даний час сума боргу кожного з них по сплаті аліментів складає 18660,71 грн. Біологічні батьки участі у вихованні сина не приймають, за період перебування дитини у дитячому будинку сімейного типу ОСОБА_5 всього декілька разів відвідували сина, протягом 2017 року - тільки один раз з приводу його дня народження. Батьки живуть своїм життям, не створюють належних умов, необхідних для нормальної життєдіяльності дитини, не турбуються про моральний та культурний розвиток дитини.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 позовні вимоги позивача підтримала і просила задовольнити їх в повному обсязі, вказавши, що відповідачі своїх батьківських обов'язків не виконують. При цьому, посилалася на обставини, які викладені в позовній заяві.

Відповідачі в судовому засіданні заперечували проти позовних вимог позивача і просили відмовити в їх задоволенні в повному обсязі. При цьому, вказали, що вони люблять свого сина, як і він любить їх.

Вислухавши сторони, допитавши свідків, вивчивши матеріали справи в їх сукупності, а також заслухавши саму дитину, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню в повному обсязі по наступним підставам.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного Кодексу України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо буде встановлено, що вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

У судовому засіданні було встановлено, що відповідачі - ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, і ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, є батьками неповнолітньої дитини: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, що підтверджується свідоцтвом про його народження Серії НОМЕР_3, виданим 15.03.2005 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Красногвардійського районного управління юстиції м. Дніпропетровська, актовий запис № 83 від 01.02.2005 року (а.с.7).

Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Проте, батьки дитини свідомо нехтують своїми батьківськими обов'язками, а саме: ухиляються від їх виконання, байдуже ставляться до виховання дитини, що негативно впливає на емоційний та фізичний стан дитини, матеріально її не забезпечують, живуть окремо.

Зокрема байдужа поведінка відповідачів призвела до того, що їхня дитина проживала в антисанітарних умовах при незадовільному забезпеченні, що було неприпустимим в інтересах дитини, у зв'язку з чим рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 23 липня 2015 року у цивільній справі № 204/1161/15-ц, яке скасоване не було і набрало законної сили 04 серпня 2015 року, було відібрано малолітню (на час ухвалення рішення суду) дитину: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, у батьків ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, і ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2. Цим же рішенням з них були стягнуті аліменти на утримання дитини у твердій грошовій сумі в розмірі 500 грн. 00 коп. щомісячно з кожного з них (а.с.21-23).

У зв'язку з вищевказаними обставинами, рішенням виконавчого комітету Красногвардійської (нині Чечелівської) районної у місті Дніпропетровську (нині Дніпрі) ради від 18.09.2015 року № 150, малолітньому (на той час) ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, було надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування (а.с.26).

А рішенням виконавчого комітету Красногвардійської (нині Чечелівської) районної у місті Дніпропетровську (нині Дніпрі) ради від 23.10.2015 року № 171, малолітнього (на той час) ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, було влаштовано до дитячого будинку сімейного типу ОСОБА_5 (а.с.24-25), де він перебуває до теперішнього часу.

Разом з тим, відповідачі висновків з цього приводу не зробили та не виправили ситуацію для повернення відібраної у них дитини.

Так, батьки участі у вихованні сина не приймають, за період перебування дитини у дитячому будинку сімейного типу ОСОБА_5 всього декілька разів відвідували сина, протягом 2017 року - тільки один раз з приводу його дня народження.

Адміністрацією школи Комунального закладу освіти «Середня загальноосвітня школа № 6» Дніпровської міської ради надано інформацію, що протягом 2016-2017 та 2017-2018 навчальних років батьки малолітнього ОСОБА_4, ОСОБА_2 і ОСОБА_3 у школі сина не відвідували, одяг, продукти харчування, канцелярські приладдя не приносили. Контакту з класним керівником не підтримують зовсім; прийомні батьки приділяють належну увагу вихованню прийомної дитини (а.с.13). Також надано характеристику на учня 6-Б класу ОСОБА_4, в якій зазначено, що прийомні батьки приділяють належну увагу вихованню прийомної дитини, дитина з повагою до них відноситься і виховується у любові та злагоді (а.с.14).

Вказані обставини підтвердила й сама ОСОБА_5, яка є прийомною матір'ю дитини, в сім'ї якої він виховується, і яка повідомила, що батьки дитини не намагаються спілкуватись і піклуватись про свою дитину. Декілька разів вони приїздили до дитини за весь час її перебування у неї, але такі візити більше засмучували дитину, а ніж радували.

Відповідачі же у справі з моменту відібрання у них дитини рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 23 липня 2015 року у цивільній справі № 204/1161/15-ц так і не працевлаштувалися, утриманням дитини не займаються і згідно довідок Чечелівського відділу виконавчої служби міста Дніпра, виданих прийомній матері дитини ОСОБА_5, аліменти в твердій грошовій сумі 500,00 грн. щомісячно ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не сплачують (а.с.11-12).

Більш того, судом встановлено, що з моменту відібрання дитини ними також не покращений санітарно-гігієнічний стан житла. Електро- та газопостачання в будинку не відновлені, житло в належний стан не приведено. Житло складається з 4-х кімнат (одна з них прохідна), кухні, ванної кімнати та коридору; вбиральня на подвір'ї, при цьому помешкання занедбане, потребує ремонту, генерального вологого прибирання, що підтверджується, зокрема наданими суду фотокартками і актом обстеження житлово-побутових умов від 22.03.2018 року (а.с.15,59-61).

На даний час матеріальне становище батьків залишилось скрутним: при цьому вони не намагаються працевлаштуватися та підвищити матеріальний рівень, будь-яких пільг жоден з них не має.

Все вищевикладене, а також відсутність будь-яких дій з боку батьків щодо повернення дитини свідчать про те, що ОСОБА_2 і ОСОБА_3 злісно ухиляються від виконання своїх батьківських обов'язків.

Відповідачі заперечували проти вищевказаних обставин і на підтвердження їхніх заперечень в судовому засіданні були допитані свідки ОСОБА_6 та ОСОБА_7, які надали свідчення на їхній захист.

Разом з тим, суд критично ставиться до свідчень вказаних свідків, оскільки їхні свідчення спростовуються низкою вище зазначених доказів у справі, а також поясненнями самих відповідачів, в яких вони повідомили суду, що на роботу вони не працевлаштувалися, комунальні послуги в будинку, в якому вони проживають, не відновили, аліменти вони не платять, оскільки не мають, з їх слів, коштів, а на питання чому так рідко відвідують дитину, почали виправдовуватися, але жодних поважних підстав цьому не вказали і доказів на їх підтвердження не надали.

Статтею 23 Конвенції про права дитини (20 листопада 1989 року), ратифікованою Постановою ВР № 789-XII від 27.02.1991 року, встановлено, що дитина має вести повноцінне і достойне життя в умовах, які забезпечують її гідність, сприяють почуттю впевненості в собі і полегшують її активну участь у житті суспільства.

Однак, в даній сім'ї батьки не створила дитині повноцінні і достойні умови життя. Батьки не забезпечили дитину належними житлово-побутовими умовами та не намагається дбати про потреби своєї дитини, неодноразово попереджалася про неприпустимість такого відношення до своєї дитини, але вони проігнорувала ці попередження.

Для набуття правового статусу дитини, позбавленої батьківського піклування й отримання, у зв'язку з цим захисту та допомоги з боку держави, вирішення питання щодо подальшого влаштування дитини, позивач, в інтересах неповнолітньої дитини, просив припинити особисті немайнові права та обов'язки відповідачів у відношенні їхньої дитини.

Згідно висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Чечелівської районної у місті Дніпрі ради від 02.05.2018 року за № 510 «Про доцільність позбавлення ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, і ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, батьківських прав у відношенні їхньої малолітньої дитини: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3», виходячи з інтересів дитини, враховуючи те, що поведінка батьків є винною, вони злісно ухиляються від виховання дитини, керуючись ст. 164 Сімейного кодексу України, орган опіки вважає за доцільне позбавити ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, і ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, батьківських прав у відношенні їхньої неповнолітньої дитини: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.3).

Таким чином, з урахуванням всього вищевказаного, суд вважає, що обставини, зазначені позивачем в його позовній заяві, знайшли своє повне підтвердження під час судового розгляду справи.

При цьому, інтереси дітей захищаються передусім не лише національним законодавством, але й нормами міжнародного права. Так, згідно з положеннями ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року (ратифікована Україною 27.02.1991 року, дата набуття чинності для України 27.09.1991 року), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини, а також на положення ч. 8 ст. 7 Сімейного Кодексу України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Тому, в судовому засіданні був допитаний неповнолітній ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, який не заперечував проти позбавлення батьківських прав його батьків відносно нього. При цьому, вказав, що йому краще проживати в прийомній сім'ї, оскільки там він не голодує і не мерзне взимку, як то було з батьками. Також зазначив, що прийомна мати водить його на спортивні секції і в басейн.

За таких обставин, з урахуванням всього вищевказаного, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, з урахуванням висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Чечелівської районної у місті Дніпрі ради та думки самої дитини, суд дійшов висновку про необхідність позбавлення ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, і ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, батьківських прав у відношенні їхньої неповнолітньої дитини: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3.

Крім того, в порядку ч. 6 ст. 141 ЦПК України, з відповідачів повинно бути стягнено в дохід держави судовий збір по справі в сумі 3524 грн. 00 коп., з яких: судовий збір за позовні вимоги майнового характеру в сумі 1762 грн. 00 коп. з кожного з них відповідно, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору при зверненні до суду.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 19, 150, 155, 164-166 СК України, Законом України «Про забезпечення організаційно правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей позбавлених батьківського піклування», Законом України «Про охорону дитинства», ст. ст. 3, 23 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року (ратифікована Україною 27.02.1991 року, дата набуття чинності для України 27.09.1991 року), ст. ст. 12, 13, 76-82, 89, 128, 141, 229, 247, 258-259, 263-265, 273, 352, 354-355 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву органа опіки та піклування виконавчого комітету Чечелівської районної у місті Дніпрі ради до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання малолітніх дітей - задовольнити повністю.

Позбавити ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, і ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, батьківських прав у відношенні їхньої неповнолітньої дитини: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3.

Копію рішення суду після набрання ним законної сили направити в Чечелівський районний у місті Дніпрі відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області - для відома.

Стягнути з ОСОБА_2 і ОСОБА_3 в дохід держави судовий збір в сумі 1762 грн. 00 коп. з кожного з них відповідно.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Дніпровського апеляційного суду через Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України, суд вважає необхідним зазначити у резолютивній частині рішення наступні дані:

Орган опіки та піклування виконавчого комітету Чечелівської районної у м. Дніпрі ради, ідентифікаційний код в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 04052488, місцезнаходження: 49006, м. Дніпро, пр. Пушкіна, буд. 65.

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, зареєстроване місце проживання: 49000, АДРЕСА_2; місце фактичного проживання: 49000, АДРЕСА_1.

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2, зареєстроване місце проживання: 49000, АДРЕСА_1.

Суддя В.В. Самсонова