Справа № 379/1199/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(ЗАОЧНЕ)

27.12.2018 року Таращанський районний суд Київської області в складі:

головуючого: судді Зінкіна В.І.,

за участю секретаря судового засідання: Різник Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в м. Таращі справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, яка діє від себе та в інтересах неповнолітньої дочки ОСОБА_3, третя особа: Таращанська міська рада Київської області про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням,

ВСТАНОВИВ:

Позивач 25.09.2018 звернулася до суду з вищеназваним позовом і просить суд визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, такою, що втратила право користування жилим приміщенням - житловим будинком по АДРЕСА_1 Київської області, внаслідок відсутності її понад встановлені законодавством строки.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що вона є власником житлового будинку, розташованого по АДРЕСА_1 Київської області, що підтверджується Свідоцтвом про право власності від 27.01.2004. У зазначеному будинку зареєстровані також її син ОСОБА_4, який і фактично проживає, та онука ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Остання разом з мамою емігрувала до Канади, отримала там громадянство та фактично там проживає по теперішній час. Її колишня невістка ОСОБА_2 була теж зареєстрована у належному їй будинку, але знята з реєстрації за особистою заявою 17.11.2006., а онука залишилася бути зареєстрованою в даному будинку, за місцем реєстрації одного із батьків (батька).

Прописка ОСОБА_3 є перешкодою позивачці реалізувати в повному обсязі своє право власності на майно та обмежує її право користування соціальними пільгами, встановленими державою.

Оскільки, будучи зареєстрованою у будинку позивачки неповнолітня онука не набуває ніяких майнових прав щодо цього житлового будинку, а із зняттям з реєстрації ніяких майнових прав і не втрачає, фактично проживає в іншій країні, позивач звернулася до суду з даним позовом.

В судове засідання позивач не з'явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належно, подала заяву і просить проводити розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Проти заочного розгляду справи не заперечує.

Відповідач, яка діє в інтересах неповнолітньої дочки, в судові засідання 27.11.2018, 20.12.2018 року та 27.12.2018 року не з'явилася, про день, час та місце розгляду справи в силу ч. 11 ст. 128 ЦПК України належно повідомлена.

Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи належно повідомлений, подав заяву з проханням розглядати справу без участі представника, поти позовних вимог не заперечують.

На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Враховуючи позицію позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази по справі в їх сукупності, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову, виходячи з наступного.

Вирішуючи питання про застосування норм матеріального права, які підлягають застосуванню при вирішенні даного спору, суд виходить із того, що спір виник з приводу права користування майном, яке перебуває у приватній власності позивача, а тому застосуванню підлягають відповідні норми ЦК України.

Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним.

Згідно ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

У відповідності до ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Стаття 321 ЦК України зазначає, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб.

Статтею 386 ЦК України визначено засади захисту права власності: держава забезпечує рівний захист усіх суб'єктів права власності.

Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Згідно п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.04.1985 року (зі змінами внесеними ППВСУ №15 від 25.05.1998 року) у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування житловими приміщенням, судам необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності суд може продовжити пропущений строк.

Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Згідно ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України.

Позивач є власником житлового будинку, розташованого по АДРЕСА_1 Київської області, що належить їй на підставі Свідоцтва про право власності від 27.01.2004 (а.с. 15).

В даному житловому будинку зареєстровані, в тому числі, її син ОСОБА_4, який і фактично проживає та його дочка, онука позивачки - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Остання разом з мамою емігрувала до Канади, отримала там громадянство та фактично там проживає по теперішній час. Її колишня невістка ОСОБА_2 була теж зареєстрована у належному їй будинку, але знята з реєстрації за особистою заявою 17.11.2006, а онука залишилася бути зареєстрованою в даному будинку, за місцем реєстрації одного із батьків (батька) (а.с.9-11).

Згідно ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна.

Прописка ОСОБА_3 є перешкодою позивачці реалізувати в повному обсязі своє право власності на майно та обмежує її право користування соціальними пільгами, встановленими державою. Проте, зняття з реєстрації не впливає на майнові права неповнолітньої онуки щодо даного житлового будинку, оскільки реєстрація відповідно до ст. 3 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» - це внесення інформації до реєстру територіальної громади, документів, до яких вносяться відомості про місце проживання/перебування особи, із зазначенням адреси житла/місця перебування.

В зв'язку з тим, що неповнолітня ОСОБА_3 фактично проживає з матір'ю в іншій країні, а її подальша реєстрація порушує права власника та ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», позивач звернулася до суду з даним позовом.

Частина 1 статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», визначає чіткий перелік підстав для зняття особи з реєстрації місця проживання, але у зв'язку з тим, що відповідач відмовляється виписатися добровільно, єдиною підставою для зняття з реєстрації місця проживання може виступити остаточне рішення суду про позбавлення права користування житловим приміщенням.

Стаття 47 Конституції України проголошує, що кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду.

Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Враховуючи той факт, що ОСОБА_3 фактично не проживає у житловому будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1, понад один рік, що судом беззаперечно встановлено, доказів поважності причин такої відсутності не надано, а судом не здобуто, тому суд прийшов до висновку, що вона втратила право користування зазначеним вище житловим приміщенням.

Згідно до п. 26 Правил реєстрації місця проживання, затверджених постановою КМУ від 2 березня 2016 р. № 207 зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі рішення суду, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про зняття з реєстрації місця проживання особи, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Керуючись ст.ст. 3, 12, 13, 19, 77, 78, 81, 141, 258, 259, 263-265, 268, 272, 273, 280-284, 352, 354 ЦПК України, ст.ст. 71, 72, 107 ЖК України, ст. 29, 319, 321, 391, 405 ЦК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 (свідоцтво НОМЕР_1), РНОКПП не відомо, зареєстровану за адресою: АДРЕСА_1, такою, що втратила право користування жилим приміщенням - житловим будинком по АДРЕСА_1 Київської області внаслідок відсутності її понад встановлені законодавством строки.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду.

У відповідності до п.п. 15.5) п. 15 розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України в редакції, яка набрала чинності з 15.12.2017, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається до Київського апеляційного суду через Таращанський районний суд Київської області.

Головуючий:В. І. Зінкін