РОЗІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________________________________________________________
Справа № 327/145/18
Провадження № 2/327/75/2018
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25.09.2018 року смт.Розівка

Розівський районний суд Запорізької області у складі:

головуючого - судді Антіпової Т.А.,

за участю секретаря судового засідання - Літвінової Т.А., Вьюкіної Г.В.,

представника позивача - ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Розівка цивільну справу за позовною заявою Розівської районної державної адміністрації Запорізької області в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, в особі Розівської районної державної адміністрації Запорізької області, яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2, звернувся до Розівського районного суду Запорізької області з вищезазначеним позовом, в якому просить суд позбавити батьківських прав ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, по відношенню до її неповнолітнього сина ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказував, що відповідач є матір'ю неповнолітньої дитини - ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2. З 2015 року ОСОБА_4 не проживає разом із матір'ю, оскільки ОСОБА_3 самоусунулася від виховання дитини та проживає окремо. Під час проведення рейду по території с. Азов 01.03.2016 року виявлено, що неповнолітній ОСОБА_2 проживав з громадянкою ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, за адресою: АДРЕСА_1. За цією ж адресою зареєстрований громадянин ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_4, який вважає себе біологічним батьком ОСОБА_7. ОСОБА_6 надавав бабі допомогу у вихованні дитини. У січні 2018 року ОСОБА_5 померла. В результатті проведеної роботи, неповнолітній ОСОБА_2 був влаштований за адресою: АДРЕСА_2, до багатодітної родини ОСОБА_8, співмешканки ОСОБА_6, де хлопець проживає станом на день подання позовної заяви до суду. ОСОБА_7 навчається в Азовській ЗОШ, навчається на низькому рівні, конфліктує з вчителями та однолітками, недисциплінований, у дитини спостерігаються негативні тенденції. Мати систематично не займається навчанням сина, з 2016 року по день подання позовної заяви ОСОБА_3 жодного разу не відвідала школу, не підписала щоденник, не поцікавилася успіхами сина, не йде на контакт з педагогічними працівниками школи, безвідповідально відноситься до проходження медичного огляду дитини, не забезпечує його одягом, шкільним приладдям, харчуванням на іншим необхідним для проживання. ОСОБА_3 знаходиться на обліку в управлінні праці та соціального захисту населення та отримувала державну соціальну допомогу, як одинока мати на виховання сина, кошти витрачала не за призначенням. Проживає сама та утримувала свого співмешканця за рахунок дитячих коштів,оскільки ніде не працює і ніколи не працювала. З ОСОБА_3 працювали працівники служби у справах дітей, які неодноразово з працівниками РЦСССДМ та працівниками поліції відвідували родину за місцем проживання, попереджали матір про необхідність належним чином виконувати свої батьківські обов'язки, проте мати на контакт не йшла. 24.11.2015 року питання про неналежне виконання батьківських обов'язків матір'ю розглядалось на засіданні комісії з питань захисту прав дітей, за результатами було порушено клопотання про притягнення до відповідальності матір за ст. 184 КУпАП, двічі розглядалось питання про позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 на засіданнях комісії з питань захисту прав дитини 03.03.2016 року та 15.04.2016 року. 16.03.2018 року на засіданні комісії з питань захисту прав дитини знов було розглянуто питання про позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 по відношенню до її сина ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, та прийняте відповідне рішення. На жодне з засідань комісії ОСОБА_3 не з'явилась. Рішення про позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 вплине на надання дитині - ОСОБА_2 відповідного юридичного статусу та в подальшому дасть можливість виховуватись в повноцінній родині.

Ухвалою Розівського районного суду Запорізької області від 26.03.2018 року зазначену позовну заяву залишено без руху та надано позивачеві строк для усунення вказаних в ухвалі недоліків (а.с. 48-49).

05.04.2018 року позивачем виконані вимоги ухвали суду від 26.03.2018 року та усунені недоліки позовної заяви (а.с. 52-57).

Відповідно до ухвали Розівського районного суду Запорізької області від 08.05.2018 року у зазначеній справі відкрито провадження за правилами загального позовного провадження та справу призначено до підготовчого засідання (а.с. 61-62). Одночасно, відповідачу було роз'яснено право протягом 15 календарних днів з дня отримання копії даної ухвали надіслати суду відзив на позовну заяву, відповідно до вимог ст. 178 ЦПК України, та всі письмові докази, висновки експертів і заяви свідків, що підтверджують заперечення проти позову, та наслідки ненадання відзиву у встановлений судом строк.

Згідно із ухвалою Розівського районного суду Запорізької області від 20.06.2018 року закрито підготовче провадження та призначено до судового розгляду по суті цивільну справу за позовом Розівської районної державної адміністрації Запорізької області в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав (а.с. 78-79).

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі з підстав, викладених в позовній заяві, окрім цього пояснила, що на момент розгляду справи в суді змінилась ситуація із неповнолітнім ОСОБА_4, а саме: влітку 2018 року хлопчик вирішив повернутися до своєї матері ОСОБА_3, з якої і проживає по теперішній час. Чому хлопчик прийняв таке рішення, невідомо. Біологічний батько ОСОБА_9 - ОСОБА_6 з часу, коли хлопець повернувся до своєї матері, спілкуватися з ним перестав. Додатково пояснила, що службою у справах дітей ОСОБА_6 роз'яснювалось, що він має право оформити своє батьківство шляхом звернення до органів РАЦС або ж до суду з позовом про визнання батьківства, проте, станом на теперішній час він цього не зробив, отже правових підстав для залишення хлопчика у його родині немає, оформлення ним опікунства над хлопчиком також є неможливим з огляду на відсутність власного житла та незадовільного матеріального становища. Проте, все ж таки вважає, що відповідач продовжує неналежним чином виконувати свої батьківські обов'язки відносно неповнолітнього ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2. З огляду на зазначене, представник позивача просила суд позов задовольнити в повному обсязі та позбавити батьківських прав ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, по відношенню до її неповнолітнього сина ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Відповідач у судове засідання не з'явилась, про дату, час та місце його проведення була повідомлена належним чином, про що свідчить її особистий підпис у поштових повідомленнях про вручення поштових відправлень (а.с. 66, 70, 81, 84, 110, 128), відзиву на позовну заяву не надала, клопотань про розгляд справи за її відсутністю або про відкладення розгляду справи, до суду не надала.

Виходячи з вищевикладеного, а також положень ч. 3 ст. 211, ст. 223 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні судового засідання за відсутності відповідача.

Суд, заслухавши пояснення представника позивача, показання свідків, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази і проаналізувавши законодавство, що регулює спірні правовідносини, приходить до наступних висновків.

Як передбачено ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Способи захисту передбачені ст. 16 ЦК України.

Відповідно до положень ст.ст. 12, 13, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази надаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч.ч.3,4 ст. 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч.2 ст. 78 ЦПК України).

За змістом частини першої статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, є матір'ю неповнолітнього ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 18.12.2003 року (а.с. 6).

Відповідно до повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження № НОМЕР_2 від 11.05.2016 року, вбачається, що в графі «Відомості про батька» зазначено «ОСОБА_10, громадянин України»; в графі «Підстава запису відомостей про батька» зазначено «Державна реєстрація народження проведена відповідно до частини першої статті 135 СК України (за вказівкою матері)» (а.с. 7-8).

Як вбачається з довідки - характеристики Азовської сільської ради Розівського району Запорізької області № 110 від 07.02.2018 року ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, проживає на території Азовської сільської ради за адресою: АДРЕСА_3 разом із співмешканцем ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_5. Вихованням дітей не займається, син ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, проживає разом з ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_4. Службою у справах дітей та сільською радою проводились перевірки та гр. ОСОБА_3 на контакт не йде, змін та виправлень у поведінці не спостерігається. Скарг та нарікань від сусідів не надходило (а.с. 34).

Відповідно до довідки Азовської сільської ради Розівського району Запорізької області № 109 від 07.02.2018 року неповнолітній ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, з вересня 2015 року проживає на території Азовської сільської ради разом з ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_4, за адресою: селище ОСОБА_1, АДРЕСА_1 (а.с. 41).

Згідно із довідкою Азовської сільської ради Розівського району Запорізької області № 282 від 15.04.2016 року ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_4, зареєстрований і проживає на території Азовської сільської ради Розівського району Запорізької області в АДРЕСА_1 та має наступний склад сім'ї: ОСОБА_5 - мати, ІНФОРМАЦІЯ_3; ОСОБА_2 - син, ІНФОРМАЦІЯ_6 (проживає без реєстрації за даною адресою) (а.с. 40).

З актів обстеження умов проживання від 01.03.2016 року, від 11.04.2016 року, від 15.09.2016 року, від 13.12.2016 року, від 10.08.2017 року та від 20.09.2017 року вбачається, що будинок АДРЕСА_1 має 4 кімнати, в зимовий період в будинку тепло, є запаси дров, харчування, в наявності речі особистого вжитку, меблі: шафа, ліжко, диван, стіл, мається деяка побутова техніка: телевізор, холодильник. В будинку чисто, речі складені, проте будинок потребує ремонту. Хлопчик проживає за цією адресою разом із біологічним батьком ОСОБА_6 та біологічною бабою ОСОБА_5. Для хлопця відведено місця для сну, відпочинку, у хлопчика є одяг, взуття, шкільне приладдя, телефон (а.с. 10-15).

Відповідно до акту обстеження умов проживання від 10.01.2018 року вбачається, що хлопчик проживає за адресою: АДРЕСА_2 разом із біологічним батьком ОСОБА_6, його співмешканкою - ОСОБА_8 та чотирма малолітніми дітьми останньої. Будинок складається з двох кімнат, на момент обстеження в будинку робилась перестановка меблів для відведення ОСОБА_2 місця для сну і відпочинку. У будинку тепло, але бідно, оселя потребує ремонту. У дітей є одяг, взуття, шкільні речі, стіл. Сім'я має продукти харчування (а.с. 16).

Відповідно до інформації Директора Розівського районного центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді від 12.02.2018 року № 40/01-11, ОСОБА_3 має двох дітей, а саме: ОСОБА_12, ІНФОРМАЦІЯ_8, який на теперішній час відбуває тюремне покарання за скоєння крадіжки, та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, який з 2016 року постійно мешкає в с. Азов з біологічним батьком - ОСОБА_6, який займається його вихованням. Вихованням свого сина, ОСОБА_2, мати не займається (самоусунулася), на контакт з фахівцями Розівського РЦСССДМ ОСОБА_3 не йде. Станом на 07.02.2018 року ОСОБА_2 мешкає в с. Азов з біологічним батьком ОСОБА_6 та його співмешканкою ОСОБА_13, та не виказує бажання в подальшому проживати зі своєю матір'ю ОСОБА_3 (а.с. 31).

З інформації директора Азовської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів від 09.02.2018 року № 14 про стан виконання батьківських обов'язків матір'ю ОСОБА_3 стосовно неповнолітнього ОСОБА_2 учня 8-го класу вбачається, що мати ОСОБА_3 не належно виконує батьківські обов'язки, не цікавиться навчанням своєї дитини, за період навчання 2016-2017 навчальні роки та перший семестр 2017-2018 навчального року, ОСОБА_14 не відвідала жодних батьківських зборів, не відвідує позакласні виховні заходи, свята, вечори, в яких приймає участь її син ОСОБА_2, не приймає участі в проведенні ремонтних робіт в класній кімнаті. Після неодноразових візитів класного керівника до сім'ї ОСОБА_3 було встановлено, що ОСОБА_2 не проживає з матір'ю, а проживав до лютого 2018 року з бабусею, яка і опікувалась ним. ОСОБА_2 школу відвідує систематично, але не завжди забезпечений шкільним приладдям. На день складання даної інформації ОСОБА_2 проживав в сім'ї ОСОБА_6, колишнього співмешканця ОСОБА_3. Крім нього, там ще проживає четверо малолітніх дітей, ОСОБА_4 знаходиться під постійним контролем, потребує матеріального забезпечення (а.с. 32).

З психолого-педагогічної характеристики, наданої директором Азовської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів вбачається, що ОСОБА_2, 18.11.20103 року народження, навчається в школі з першого класу. Зарекомендував себе як не досить старанний і недисциплінований учень, має навчальні досягнення низького і середнього рівня, не виявляє зацікавленості до навчання, потребує постійного контролю. Має довільну зорову пам'ять, але учбовий матеріал запам'ятовує не дуже добре, найбільш охоче відвідує заняття з фізичної культури. На уроках неуважний, часто байдужий, домашнє завдання виконує не систематично і не досить якісно, проте школу відвідує регулярно, пропусків майже не має. Хлопчик завжди охайно вдягнений, шкільним приладдям забезпечений, бере активну участь у спортивному житті школи, у культмасових заходах, веселий, не завжди стриманий, недисциплінований. Правила поведінки в школі ігнорує, має порушення дисципліни, схильний до правопорушень, іноді конфліктує з викладачами. ОСОБА_9 має певний авторитет серед товаришів, але стосунки з однокласниками не завжди дружні, іноді провокує конфлікти. Крім того зазначено, що батьки не достатньо приділяють уваги вихованню сина (а.с. 33).

Відповідно до інформації заступника головного лікаря КЗ «Розівський районний центр первинної медико-санітарної допомоги» Розівської районної ради Запорізької області № 01-20/204 від 13.03.2018 року вбачається, що ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, перебуває на диспансерному обліку у лікаря ендокринолога, діагноз: відставання по зросту і масі тіла. Під час медичного огляду у школі 29.04.2017 року зріст - 139 см, вага - 34 кг; при медогляді 28.04.2017 року вузькими спеціалістами діагноз: здоровий. Дитина проживає з батьком, у матері асоціальні умови проживання, школу відвідує постійно (а.с. 36).

Як вбачається з клопотань Служби у справах дітей Розівської районної державної адміністрації Запорізької області, з метою соціального захисту неповнолітнього ОСОБА_2, начальник служби неодноразово зверталась до органів поліції з проханням вжити заходів реагування до матері ОСОБА_3 та притягнути її до адміністративної відповідальності за невиконання батьківських обов'язків по догляду за неповнолітнім сином ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 24-30).

Відповідно до постанови Розівського районного суду Запорізької області від 28.03.2018 року ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, визнано винуватою у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 КУпАП та застосовано до неї адміністративне стягнення у виді попередження (а.с. 71).

Постановою Розівського районного суду Запорізької області від 12.04.2018 року провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 184 КУпАП відносно ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, на підставі п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП закрито у зв'язку із закінченням, передбаченого ч. 2 ст. 38 КУпАП строку накладення адміністративного стягнення (а.с. 72-73).

Як вбачається з протоколів засідань комісії Розівської районної державної адміністрації Запорізької області з питань захисту прав дитини від 24.11.2015 року, від 03.03.2016 року, від 15.04.2016 року та від 16.03.2018 року, Службою у справах дітей Розівської районної державної адміністрації Запорізької області неодноразово розглядалось питання щодо неналежного виконання своїх батьківських обов'язків матір'ю ОСОБА_3 по відношенню до неповнолітнього сина ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, та про позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав по відношенню до її неповнолітнього сина ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2. За наслідками розгляду цих питань на засіданнях комісії, приймались рішення щодо: підготовки клопотань до органів поліції про притягнення матері ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за ст. 184 КУпАП за невиконання батьківських обов'язків по відношенню до неповнолітнього сина ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2; визначення місця тимчасового проживання ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, з ОСОБА_6; ОСОБА_6 рекомендовано звернутися до органів РАЦСу щодо вирішення питання по відновленню своїх батьківських прав по відношенню до малолітнього ОСОБА_2; перевірки цільового використання виплат з УСЗН матері ОСОБА_3, як отримувача допомоги на дітей одиноким матерям та УСЗН розглянути можливість припинення виплат ОСОБА_3 на неповнолітніх синів ОСОБА_7 та ОСОБА_15; збирання матеріалів та підготовки позовної заяви до суду про позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 по відношенню до неповнолітнього сина ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 17-23).

Орган опіки та піклування - Розівська районна державна адміністрація Запорізької області надав суду висновок № 01-44/156 від 19.03.2018 року про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав по відношенню до її неповнолітнього сина - ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 45-46).

Згідно з ч. 6 ст. 19 Сімейного Кодексу України (надалі за текстом - СК України) суд може не погодитися із висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Отже, суд не може погодитись з даним висновком органу опіки та піклування з наступних, встановлених в ході розгляду справи підстав.

Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи.

Відповідно до ст.18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Частинами 2,3 ст.11 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року (з наступними змінами та доповненнями), передбачено, що кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків.

Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Згідно із ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року (з наступними змінами та доповненнями) виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов'язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї. Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини. Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини.

Пунктом 2 ч. 1 ст. 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

За змістом наведених правових норм ухилення від виконання зобов'язань батьків по вихованню дитини означає з об'єктивної сторони такі діяння (дії чи бездіяльність), які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні зазначених обов'язків, коли особа має реальну можливість виконати їх, але не вчиняє відповідних дій.

В даній справі судом не встановлено обставин, які беззаперечно підтверджують навмисне свідоме ухилення ОСОБА_3 від виконання нею обов'язків по вихованню дитини.

Підставою позбавлення батьківських прав відповідача представник органу опіки та піклування вказала не виконання ОСОБА_3 своїх обов'язків щодо виховання сина, що полягає у наступному: відповідач самоусунулася від виховання сина ОСОБА_2 та виконання своїх батьківських обов'язків відносно нього, оскільки хлопчик з кінця 2015 року по літо 2018 року проживав разом із своєю біологічною бабою та біологічним батьком. ОСОБА_3 не надавала матеріальної допомоги своєму синові, не цікавилась його успіхами в навчанні, не забезпечувала його одягом, взуттям, шкільним приладдям та продуктами харчування.

Представник позивача пояснила, що звернулась з даним позовом, щоб забезпечити дитині кращий розвиток і умови життя, позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 вплине на надання дитині юридичного статусу та в подальшому надасть йому можливість на виховання в повноцінній сім'ї. Разом з тим, під час розгляду справи в суді, не заперечувала, що на теперішній час відсутні кандидатури в опікуни для хлопчика, оскільки ОСОБА_6 не оформив своїх батьківських прав відносно ОСОБА_2, а інші повнолітні члени його сім'ї не виявили бажання оформити опікунство над хлопчиком, отже, на теперішній час позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав буде мати наслідком для неповнолітнього ОСОБА_2 поміщення його до інтернату. Додатково підтвердила, що під час розгляду справи в суді суттєво змінились обставини життя ОСОБА_4, оскільки в червні - липні 2018 року ОСОБА_2 повернувся до дому своєї матері та дотепер проживає разом із нею.

Дана обставина підтверджується й інформацією Азовського сільського голови від 30.08.2018 року № 83/01-22-03, наданою на запит суду, з якої вбачається, що неповнолітній ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, проживає разом із своєю матір'ю ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, на території Азовської сільської ради за адресою: АДРЕСА_3 (а.с. 115).

Зазначені обставини також були підтверджені під час судового розгляду показаннями свідків: фахівцями Розівського районного центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді ОСОБА_16 та директором Азовської ЗОШ І-ІІІ ступенів ОСОБА_18.

Так свідок ОСОБА_16 пояснив, що прийшов працювати до Розівського районного центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді в 2016 році і з цього часу почав спілкуватися із родиною ОСОБА_3, проводив з нею бесіди щодо зміни свого відношення до сина ОСОБА_2 та необхідності належного виконання нею своїх батьківських обов'язків по відношенню до нього. Проте, мати на контакт не йшла, від допомоги працівників Центру відмовилась у грубій формі. Зазначив, що ОСОБА_3 не займалась вихованням свого сина ОСОБА_2, ніде не працювала та не працює по теперішній час, живе за рахунок соціальних виплат на дитину. Підтвердив, що в 2016 році влаштували ОСОБА_2 до родини його біологічного батька - ОСОБА_6, де хлопчик перебував до літа 2018 року. Під час спілкування із ОСОБА_4, хлопчик виявляв бажання залишитися жити в родині свого біологічного батька, та не бажав повертатися до своєї матері ОСОБА_3. Проте, влітку 2018 року неповнолітній ОСОБА_6 повернувся до своєї матері, де і проживає до теперішнього часу, бажання повернутися до ОСОБА_6 не виявляє.

Свідок ОСОБА_18 пояснила, що родина ОСОБА_3 перебуває на внутрішньо-шкільному обліку в Азовській ЗОШ з того часу, як ОСОБА_2 пішов до першого класу. Пояснила, що добре знає родину ОСОБА_3, сім'я жила та і зараз живе бідно, проте є господарство. Зазначила, що ОСОБА_3 алкогольні напої не вживає, проте ситуація в родині погіршилася від того часу, коли ОСОБА_3 почала проживати разом із співмешканцем ОСОБА_11 Щодо виконання ОСОБА_3 своїх батьківських обов'язків по відношенню до неповнолітнього ОСОБА_4 зазначила, що вже десь два роки мати до школи не приходить, участі у шкільних заходах не приймає, щоденник хлопця не перевіряє та не підписує, на контакт з педагогами школи не йде. Щодо ОСОБА_2 пояснила, що хлопчик школу без поважних причин не пропускає, шкільним приладдям забезпечений, але він за ним не слідкує та часто втрачає. Одягнений охайно, але бідненько. У хлопця є відставання у зрості та вазі. На запитання суду підтвердила, що влітку зустріла ОСОБА_4 на вулиці і той розповів, що повернувся жити до матері, чому він прийняв таке рішення, їй невідомо. Зазначила, що не бажано лишати хлопця родини та батьківського піклування, хлопцю потрібно більше батьківської уваги та турботи. ОСОБА_19 до інтернату може негативно вплинути на психічний стан хлопця.

ОСОБА_2 цього, суд вважає за необхідне зазначити, що відповідно до ухвали Розівського районного суду Запорізької області від 20.06.2018 року задоволено клопотання представника позивача про виклик в судове засідання для допиту в якості свідка ОСОБА_6, який неодноразово викликався до суду для надання показань. Проте, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце судових засідань шляхом власноручно отриманих судових повісток (а.с. 86, 113), до суду жодного разу не прибув, в зв'язку із чим представник позивача заявила клопотання про визнання недоцільним допит даного свідка, яке судом було задоволено.

Як пояснили в ході судового розгляду справи представник позивача та свідки ОСОБА_16 і ОСОБА_18, під час спілкування останніх із ОСОБА_6 з'ясувалось, що питанням юридичного відновлення своїх батьківських прав відносно неповнолітнього ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, він не займався, отже, юридично його батьківство не поновлено. ОСОБА_2 цього, ОСОБА_6 зазначив, що повістки про виклик до суду він отримував, проте приходити в суд не бажає, і відстоювати свої права щодо ОСОБА_19, принаймні зараз, не має наміру.

З метою повного, всебічного та об'єктивного розгляду справи, з врахуванням віку дитини, про позбавлення батьківських прав відносно якої заявлено даний позов, відповідно до положень ст. 171 СК України в судовому засіданні було заслухану думку неповнолітнього ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2. Хлопчик пояснив, що йому 14 років, він навчається в дев'ятому класі Азовської ЗОШ І-ІІІ ступенів, мешкає разом зі своєю матір'ю - ОСОБА_3. Зазначив, що дійсно впродовж 2016-2017 років, аж до кінця весни 2018 року він дійсно проживав у родині його біологічного батька ОСОБА_6 разом із біологічною бабою ОСОБА_5. та співмешканкою батька - ОСОБА_8. Як зазначив хлопчик, жити з біологічним батьком - це було його бажання, оскільки у нього склались погані стосунки зі співмешканцем його матері ОСОБА_11 Проте, пояснив, що з матір'ю на протязі всього цього часу він продовжував спілкуватися, часто відвідував її після школи, спілкувався та харчувався у неї вдома. Влітку 2018 року він вирішив повернутися до будинку своєї матері ОСОБА_3 та до теперішнього часу проживає там разом із нею та її співмешканцем ОСОБА_11 На запитання суду повідомив, що співмешканець матері до нього більше не чіпляється, фізичного та психологічного насильства не застосовує та не ображає його. Мати займається домашнім господарством, готовить їжу, алкогольних напоїв взагалі не вживає і ніколи не вживала. Додатково пояснив, що вже сам може заробляти гроші, які витрачає на одяг для себе, шкільне приладдя, навіть влітку придбав для себе скутер. ОСОБА_9 зазначив, що йому добре разом із мамою, він хоче і надалі залишитися жити разом із нею. Вважає, що мати добре до нього ставиться, хоча і приділяє не багато уваги і часу йому, проте його не ображає, не сварить та ніколи не б'є. Зазначив, що в нього ще є повнолітня рідна сестра, яка проживає в м. Маріуполь, з якою він часто спілкується по телефону та має добрі відносини. Отже, на думку хлопчика, не має підстав для позбавлення його матері ОСОБА_3 батьківських прав відносно нього, категорично заперечує проти цього.

Пленум Верховного Суду України у пунктах 15, 16 Постанови від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз'яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Крім того, з правового аналізу положень п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України слід дійти висновку, що підставою для позбавлення батька батьківських прав може бути саме його ухилення від виконання своїх батьківських обов'язків, а не неналежне їх виконання. Доказів, які б підтверджували ухилення в теперішній час відповідача від виконання своїх батьківських обов'язків учасниками процесу суду не надано.

Виходячи з того, що позбавлення батьківських прав є різновидом юридичної відповідальності, то така відповідальність повинна наставати в разі встановлення протиправності дій особи та її вини. Позивачем не надано суду достатніх доказів, які б свідчили про протиправність та винність дій відповідача по відношенню до своєї дитини.

Враховуючи вищевикладене, на переконання суду, висновок органу опіки та піклування, з урахуванням зміни обставин життя неповнолітнього ОСОБА_2, є передчасним, немотивованим та зводиться до формального твердження про відсутність турботи з боку матері.

У порушення вимог ст. 171 СК України, ст. 12 Конвенції про права дитини, органом опіки і піклування не забезпечено сину відповідача - ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, можливості висловити свої погляди щодо вирішення питання про позбавлення батьківських прав, адже це питання безпосередньо стосується його життя, і за своїм віком - а йому на час прийняття цим органом висновку виповнилось 14 років, він був в змозі, відповідно до віку, висловити свої погляди на це питання.

З наведених вище підстав, приймаючи до уваги свідоме рішення хлопця повернутися до родини матері та бажання й надалі проживати разом із нею, суд не може погодитися з даним висновком органу опіки та піклування.

Як зазначено у п. 18 згаданої постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків.

У справах, що стосуються вирішення питання про позбавлення батьківських прав склалась і усталена практика ЄСПЛ. Зокрема, Європейський суд з прав людини у рішенні у справі «Савіни проти України» від 18 грудня 2008 р. звернув увагу на те, що при позбавленні батьківських прав треба підходити виважено і в найкращих інтересах дитини. Статтею 8 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) передбачено право на повагу до приватного і сімейного життя. Неврахування положень цієї норми міжнародного права при розгляді справ про позбавлення батьківських прав призводить до того, що в окремих випадках діти невиправдано стають соціальними сиротами. Завдання держави - захистити і підтримати сім'ю, а не позбавляти дитину права на виховання у родинному середовищі, навіть за складних життєвих обставин. Європейський суд з прав людини у рішенні у справі «Савіни проти України» від 18 грудня 2008 р. наголошує, що право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції. Хоча національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати, що розірвання сімейних зв'язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин.

Приймаючи до уваги викладене, з'ясувавши обставини, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, оцінивши досліджені в суді надані сторонами докази в їх сукупності, заслухавши поясненнями свідків по справі та думку самої неповнолітньої дитини, зважаючи, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на батьків і застосовується у виняткових випадках, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для застосування до ОСОБА_3 такого заходу впливу, оскільки на даний час він є передчасним та недоцільним.

Керуючись ст.ст. 19, 150, 164, 171 СК України, Пленумом Верховного Суду України від 30.03.2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ст. ст. 10, 11, 15, 60, 88, 209, 212-215 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ :

В задоволенні позову Розівської районної державної адміністрації Запорізької області в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Запорізької області через суд першої інстанції Розівський районний суд Запорізької області шляхом подання в 30-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду відповідно до частин 1 та 2 ст. 273 ЦПК України набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 05 жовтня 2018 року.

Суддя: Т.А. Антіпова