печерський районний суд міста києва
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 грудня 2018 року Печерський районний суд міста Києва

у складі: головуючого судді - Писанця В.А.,

при секретарі судових засідань - Ясеновенко К.О.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, про стягнення аліментів, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач 21 серпня 2018 року звернулась до суду із позовом та просить стягнути з відповідача аліменти на утримання її сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/4 з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно з 01 вересня 2015 року і до досягнення ним повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3, мотивуючи свої вимоги невиконанням відповідачем батьківського обов'язку з матеріального забезпечення дитини, відсутністю досягнутої згоди щодо її утримання та участі батька у розвитку і життєдіяльності дитини.

Відомостями, що містяться у Реєстрі територіальної громади міста Києва, підтверджено, що відповідач зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1, як вбачається з відповіді на запит суду, отриманої 20 вересня 2018 року.

Ухвалою судді від 01 жовтня 2018 року у справі відкрито провадження для розгляду справи у порядку спрощеного провадження, без повідомлення (виклику) сторін у судове засідання, за наявними у матеріалах справи доказами.

У встановлений ухвалою судді строк від представника відповідача надійшли письмові заперечення проти позову, які мотивовані безпідставністю тверджень позивача щодо ухилення від виконання батьківського обов'язку з матеріального забезпечення дитини, відсутності достатнього підтвердження та допустимості доказів наданих в обґрунтування таким доводам в розумінні ст.ст. 76, 81 ЦПК України.

Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 від зареєстрованого шлюбу мають сина - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим 30 жовтня 2009 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції у місті Києві, актовий запис № 670 від 07 листопада 2000 року.

Шлюб укладений між сторонами розірвано, про що в Книзі реєстрації розірвань шлюбів зроблено відповідний актовий запис за № 417 від 13 грудня 2002 року та 30 жовтня 2009 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції у місті Києві видано свідоцтво серії НОМЕР_1.

Спільний син - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1.

При цьому, як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_4 досяг повноліття ІНФОРМАЦІЯ_3, а починаючи з серпня 2017 року та по теперішній час навчається у Військовому інституті Київського національного університету імені Тараса Шевченка денної форми навчання.

Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї, що передбачає ст. 150 СК України.

Відповідно до положень ч.ч. 1, 2 ст. 155 Сімейного кодексу України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

У відповідності зі ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Частинами 1-3 ст. 181 СК України передбачено, що способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними; за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі; за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Положеннями ст.ст. 180, 183, 185, 193, 198, 199 СК України визначаються декілька видів виконання цього обов'язку, зокрема утримання неповнолітньої дитини, що стягується у частках або твердій грошовій сумі (статті 180, 183); участь батьків у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом, тощо) (стаття 185); утримання дитини, яка перебуває в закладі охорони здоров'я, навчальному або іншому закладі, у разі якщо батьки не беруть участі в утриманні дитини, влаштованої до державного або комунального або іншого закладу, аліменти можуть бути стягнуті з них на загальних підставах (стаття 193); батьки зобов'язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, а також якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і потребують матеріальної допомоги до досягнення ними двадцяти трьох років, за умови якщо батьки можуть надавати таку допомогу (стаття 198).

Згідно зі ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20 листопада 1989 pоку, батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Це положення відбите в українському законодавстві. Обов'язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов'язків (ч. 2 ст. 51 Конституції України) і традиційно закріплюється в сімейному законодавстві. Положення Сімейного кодексу України регулюють відносини з утримання між батьками й дітьми, між матір'ю й батьком дитини з метою затвердження почуття обов'язку батьків і дітей один перед одним і мають своєю спрямованістю створення в сім'ї сприятливих умов фізичного, розумового, морального, духовного й соціального розвитку дитини. Регулювання відносин батьків і дітей щодо утримання здійснюється відповідно до положень міжнародних правових актів, зокрема Декларації прав дитини від 20 листопада 1989 pоку, Конвенції про права дитини тощо і погоджується із загальними засадами регулювання сімейних відносин, закріпленими в ст. 7 Сімейного кодексу України.

У відповідності до ч. 1 ст. 79 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви.

Якщо позивач вживав заходів щодо одержання аліментів від відповідача, але не міг їх одержати внаслідок ухилення відповідача від їх сплати, суд, залежно від обставин справи, може постановити рішення про стягнення аліментів за минулий час, але не більш як за один рік, що передбачає ч. 2 цієї статті.

Виходячи з положень ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви.

Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років, що передбачає ч. 2 цієї статті.

Таким чином, позивач звернувшись у серпні 2018 року із позовом до суду просить стягнути з відповідача аліменти на утримання її сина - ОСОБА_4 за період з вересня 2015 року до досягнення ним повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3, вказуючи на те, що звертається до суду із позовом про стягнення аліментів вперше, а відтак просить їх стягнути за минулий час, не надаючи при цьому на підставу своїх вимог достатніх доказів відсутності домовленості та / або участі батька в утриманні дитини у спірний період, які можуть встановити взаємозв'язок між можливою наявністю факту невиконання батьківського обов'язку і ухиленням від його виконання, а також з матеріалів справи не вбачається, наявності вжиття позивачем заходів щодо одержання аліментів від відповідача внаслідок його ухилення від їх сплати, що є основною передумовою в присудженні аліментів за минулий час.

Норма ч. 3 ст. 12 ЦПК України встановлює, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Положення ст. 81 ЦПК України презюмують обов'язок кожної сторони довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 79, 141, 150, 155, 180, 183, 185, 191, 193, 198, 199 СК України, ст.ст. 1-23, 43, 49, 76-81, 141, 258, 262, 264, 265, 268, 273, 352-355 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Відмовити ОСОБА_2 у задоволенні її позову до ОСОБА_3, про стягнення аліментів.

Рішення може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня його проголошення, шляхом подання апеляційної скарги до Київського апеляційного суду через Печерський районний суд міста Києва.

Учасник справи, якому рішення суду не була вручена у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Повний текст судового рішення складено 15 січня 2019 року.

Суддя В. А. Писанець