Справа № 569/1662/18
УХВАЛА

іменем України

09 жовтня 2018 року м.Рівне

Рівненський міський суд Рівненської області в складі:

головуючого судді Гордійчук І.О.

секретаря судового засідання Михайленко О.С.

за участі: представника скаржника - ОСОБА_1

стягувача ОСОБА_2

державного виконавця Ковальчук Н.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Рівне скаргу ОСОБА_3 на дії державного виконавця Рівненського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області ОСОБА_4,-

в с т а н о в и в:

ОСОБА_5 звернувся до Рівненського міського суду з скаргою про скасування постанови про звернення стягнення на заробітну плату та інші доходи боржника №40262604 від 12.01.2018 року. У скарзі просить суд постанову про зміни до постанови про звернення стягнення на заробітну плату та інші доходи боржника №40262604 від 12.01.2018 року - скасувати; визнати дії державного виконавця відділу державної виконавчої служби Рівненського міського управління юстиції ОСОБА_4 щодо не направлення постанови про зміни до постанови про звернення стягнення на заробітну плату та інші доходи боржника №40262604 від 12.01.2018 року неправомірними, та визнати дії державного виконавця відділу державної виконавчої служби Рівненського міського управління юстиції ОСОБА_4 щодо винесення постанови про зміни до постанови про звернення стягнення на заробітну плату та інші доходи боржника №40262604 від 12.01.2018 року неправомірними.

В судовому засіданні представник скаржника ОСОБА_1 вимоги свого довірителя підтримав з мотивів, які наведені у скарзі та письмових поясненнях від 09 жовтня 2018 року долучених до матеріалів справи. Просив скасувати постанову про зміни до постанови про звернення стягнення на заробітну плату та інші доходи боржника №40262604 від 12.01.2018 року, оскільки вважає її незаконною, а дії державного виконавця неправомірними. Зазначає, що заборгованість по аліментам у скаржника відсутня.

Стягувач ОСОБА_2 в судовому засіданні заперечила проти задоволення скарги, зазначила, що у ОСОБА_3 існує заборгованість по аліментам, яку він відмовляється сплачувати, у звязку із тим, що довгий час приховував свій реальний дохід.

Державний виконавець Рівненського міського відділу ДВС ГТУЮ у Рівненській області ОСОБА_4 суду пояснив, що скаржник знайомився із виконавчим провадженням двічі, постанова про зміни до постанови про звернення стягнення на заробітну плату та інші доходи боржника №40262604 від 12.01.2018 року є законною, а скарга не підлягає до задоволення.

Заслухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи та подані сторонами письмові докази по справі, суд приходить до наступного висновку.

12.01.2018 року державним виконавцем Рівненського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області ОСОБА_4М по вищезазначеному виконавчому провадженню винесено постанову про зміни до постанови про звернення стягнення на заробітну плату та інші доходи боржника.

Відповідно дост.129-1 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Відповідно до ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов'язків має право на справедливий судовий розгляд. Виконання судового рішення є складовою частиною судового розгляду.

За правилами ст.1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Виконавець зобовязаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Крім того, виконання судових рішень це заключна стадія цивільного процесу, а саме: заключний етап у процесі реалізації захисту цивільних прав, у цьому разі прав заявників, а згідно з прецедентною практикою Європейського суду з прав людини для визначення розумного строку розгляду справи включається період із надходження до суду позовної заяви й закінчується виконанням рішення суду.

Отже, завданням державної виконавчої служби є своєчасне, повне і неупереджене примусове виконання рішень, передбачених законом, тому перевірка вчинення таких дій державним виконавцем є фактично перевіркою дотримання положенняст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо справедливого судового розгляду й належного виконання рішення суду.

Згідно із ч.1 ст.5 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов'язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають із відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Згідно ч.1 ст.447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи. Така ж можливість оскарження дій чи бездіяльності державного виконавця передбачена Законом України «Про виконавче провадження», зокрема, у ст.74 вказаного Закону, де зазначено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Як вбачається з матеріалів справи, постановою державного виконавця відділу ДВС Рівненського міського управління юстиції ОСОБА_4 від 16.10.2013 року ВП№40262604 було відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа №569/11184/13-ц від 07.10.2013 року виданого Рівненським міським судом Рівненської області про стягнення із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання доньки Вікторії, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/3 частики заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 12.06.2013 року і до досягнення повноліття дитини.

За даним виконавчим документом стягнення проводиться на доходи боржника, встановлено що дохід він отримує у ТзОВ «Морган Феніче», смт.Квасилів, вул.Індустріальна, 12. у формі відрахування із заробітної плати, що належить до виплати боржнику ОСОБА_3

Відповідно до розрахунку заборгованості №2326 від 12.01.2018 року, проведеного державним виконавцем Ковальчук Н.М. у ОСОБА_3 станом за період з 01.01.2016 року по 30.11.2017 року нараховано заборгованість у розмірі 126059,92 грн.

Відповідно до ч.1 ст.24 Закону України «Про виконавче провадження», виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна. Право вибору місця відкриття виконавчого провадження між кількома органами державної виконавчої служби, що можуть вчиняти виконавчі дії щодо виконання рішення на території, на яку поширюються їхні функції, належить стягувачу.

Відповідно до ч.1 ст.71 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого Сімейним кодексом України.

Згідно ч.1 ст.195 СК України, заборгованість за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), визначається виходячи з фактичного заробітку (доходу), який платник аліментів одержував за час, протягом якого не провадилося їх стягнення, незалежно від того, одержано такий заробіток (дохід) в Україні чи за кордоном.

Частиною 3 ст.71 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що визначення суми заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому Сімейним кодексом України.

Частиною 6 ст.71 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що у разі стягнення аліментів як частки заробітку (доходу) боржника на підприємстві, в установі, організації, фізичної особи, фізичної особи - підприємця відрахування здійснюються з фактичного заробітку (доходу) на підставі постанови виконавця. Якщо стягнути аліменти в зазначеному розмірі неможливо, підприємство, установа, організація, фізична особа - підприємець, фізична особа, які проводили відрахування, нараховують боржнику заборгованість із сплати аліментів.

Частиною 13 ст.71 Закону України «Про виконавче провадження» установлено, що Довідка про наявність заборгованості зі сплати аліментів видається органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем на вимогу стягувача протягом трьох робочих днів у випадках, встановлених законом. Довідка про наявність заборгованості зі сплати аліментів дійсна протягом одного місяця з дня її видачі. Форма довідки встановлюється Міністерством юстиції України.

У ч. 8 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» зазначено, що спори щодо розміру заборгованості із сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом.

Спори щодо сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи. Залежно від предмета та суті вимог така заява може розглядатися у порядку, передбаченому розділом VII ЦПК, або у позовному провадженні.

Із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 подав скаргу на дії державного виконавця в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК.

Обґрунтовуючи вимоги даної скарги, ОСОБА_3 зазначав про неправомірність та безпідставність нарахування заборгованості по сплаті аліментів.

Суд встановив, що 01.12.2017 року до відділу ДВС надійшла заява стягувача ОСОБА_2 з проханням здійснити перерахунок заборгованості по аліментах стягнутих із ОСОБА_3, за період з 01.01.2016 року по 30.11.2017 року в звязку з тим, що боржник не надав інформації про місце роботи.

Рішенням Рівненського міського суду від 04.10.2013 року у справі №569/11184/13 розмір аліментів, які стягуються визначений в частці від заробітку відповідача.

12.01.2018 року на підставі довідок наданих ТзОВ «Морган Феніче», які наявні в матеріалах справи, державним виконавцем було здійснено перерахунок заборгованості по аліментах, зазначено до сплати з 01.01.2016 року по 30.11.2017 року по 1/3 - 139959,92 грн., до сплати з 01.01.2016 року по 30.11.2017 року по 30% прожиткового мінімуму - 11226,30 грн., сплачено боржником - 13900,00 грн. борг за період з 01.01.2016 року по 30.11.2017 року - 126059,92 грн.

12.01.2018 року державним виконавцем винесено постанову про зміни до постанови про звернення стягнення на заробітну плату та інші доходи боржника.

Скаржник ОСОБА_3 фактично не погоджується з розміром заборгованості, визначеним державним виконавцем, у зв'язку із чим, суд приходить до висновку, що між сторонами виконавчого провадження існує спір щодо розміру заборгованості зі сплати аліментів.

Згідно з ч.3 ст.451 ЦПК України, якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Відповідно до ч.3 ст.195 Сімейного кодексу України розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом.

Виходячи зі змісту вищенаведених законодавчих норм, спір щодо розміру заборгованості за аліментами виникає між стороною виконавчого провадження (стягувачем та/чи боржником) і державним виконавцем, до компетенції якого законодавець відніс обчислення розміру заборгованості за аліментами.

Спір щодо визначення розміру аліментів підлягає вирішенню судом в позовному провадженні з обов'язковим залученням до розгляду справи стягувача за виконавчим листом.

З огляду на вищезазначене у задоволенні скарги ОСОБА_3 слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 447, 450, 451 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

В задоволенні скарги ОСОБА_3 на дії державного виконавця Рівненського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області ОСОБА_4 - відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом пятнадцяти днів з дня її проголошення до апеляційного суду Рівненської області.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена в день її проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом пятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали.

Повний текст ухвали складено 15 жовтня 2018 року.

Суддя І.О.Гордійчук