Справа № 715/2255/18
Провадження № 2/715/861/18
I М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
28 грудня 2018 року Глибоцький районний суд Чернівецької області
в складі: головуючого судді Маковійчук Ю.В.,
секретар судового засідання Затолошна Р.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Глибока цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», в особі її регіональної філії «Львівська залізниця» до ОСОБА_1 сільської ради Глибоцького району Чернівецької області, ОСОБА_2, третя особа на стороні відповідача: Головне управління Держгеокадастру у Чернівецькій області про визнання незаконним та скасування рішення ОСОБА_1 сільської ради № 49-04/2011 від 11.04.2011 р., державного акту на право власності на земельну ділянку, скасування реєстрації права власності на земельну ділянку,-
В С Т А Н О В И В:
24 жовтня 2018 року винесено ухвалу про відкриття загального провадження у даній цивільній справі.
05 листопада 2018 року від Головного управління Держгеокадастру у Чернівецькій області до суду надійшло пояснення щодо позову.
20 листопада 2018 року винесено ухвалу про закриття підготовчого провадження у цивільній справі та призначення справи до судового розгляду по суті.
Представник позивача ДТГО «Львівська залізниця» в судове засідання не зявився, однак направив до суду заяву в якій позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить суд позовні вимоги задовольнити. Проти заочного розгляду справи не заперечує. Проти заочного розгляду справи не заперечує.
Представник відповідача ОСОБА_1 сільської ради Глибоцького району Чернівецької області в судове засідання не зявився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи про причину своєї неявки суд не повідомив та не просив справу слуханням відкласти.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не зявилася, хоча належним чином була повідомлена про час та місце розгляду справи про причину своєї неявки суд не повідомила та не просила справу слуханням відкласти.
Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково.
Судом встановлено, що з метою оформлення правовстановлюючих документів на право постійного користування землями смуги відведення залізниці в межах ОСОБА_1 сільської ради Глибоцького району Чернівецької області Державним територіально - галузевим об'єднанням «Львівська залізниця» (правонаступник ПАТ «Українська залізниця») на замовлення землевпорядною організацією ПП «Ріга» виготовлено у грудні 2014 року Технічну документацію із землеустрою щодо інвентаризації земельної ділянки ДТГО «Львівська залізниця» під існуючими об'єктами залізничного транспорту за напрямком Карапчів-Чудей в адміністративних межах ОСОБА_1 сільської ради Глибоцького району Чернівецької області. В результаті проведеної інвентаризації смуги відведення виявлено, що земельна ділянка від 6км+334м до 6 км+354м, що перебуває у власності ОСОБА_2 (відображено в технічній документації з інвентаризації: на зведеному інвентаризаційному плані земельної ділянки стор.159), частково, а саме площею 0,0229 га, накладається на смугу відведення залізниці. Вказану земельну ділянку передано у власність ОСОБА_2 рішенням ОСОБА_1 сільської ради Глибоцького району Чернівецької області №49-04/2011 від 11.04.2011 року.
Згадане вище рішення ОСОБА_1 сільської ради є таким, що суперечить чинному законодавству, оскільки прийняте з перевищенням повноважень, з порушенням норм земельного законодавства та таким, що порушує право Залізниці на користування земельною ділянкою для обслуговування залізничного полотна та забезпечення безпеки руху.
Згідно «Плана границ полосы отвода линии Карапчив-Чудей», який є належним доказом землекористування залізниці, розробленого та погодженого в 1949 році, ширина смуги відведення на ділянці від 6 км+334м до 6 км+354м перегону становить 40 м. від осі колії. Земельна ділянка ОСОБА_2 частково входить у ширину смуги відведення залізниці і площа перетину земельної ділянки ОСОБА_2 в смузі відведення залізниці становить 0,0229 га.
На земельній ділянці, розміри якої визначені зазначеним Планом смуги відведення, розташована головна колія (ВБК) Карапчів-Межиріччя, інвентарний №020122040, рік побудови - 1944, яка є власністю і перебуває на балансі залізниці.
Згідно Закону України від 23.02.2012 № 4442-УІ «Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування» публічне акціонерне товариство «Українська залізниця» утворюється на базі Державної адміністрації залізничного транспорту України, а також підприємств, установ та організацій залізничного транспорту загального користування, які реорганізовуються шляхом злиття відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 25.06.2014 № 200 «Про утворення публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» і є правонаступником усіх прав і обов'язків Державної адміністрації залізничного транспорту України та підприємств залізничного транспорту. Починаючи з 01.12.2015 ДТГО «Львівська залізниця» здійснює діяльність в якості регіональної філії "Львівська залізниця" ПАТ "Українська залізниця ".
Відповідно до ч.2 ст. 19 Конституції України органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ч.4 ст. 84 Земельного кодексу України до земель державної власності, які не можуть передаватися у приватну власність належать землі під державними залізницями.
Розміри земельної ділянки, необхідної для експлуатації та обслуговування об'єктів транспорту визначаються відповідно до затверджених у встановленому порядку норм або проектно-технічної документації, що передбачено ст.11 Закону України «Про транспорт», яка діяла, як на момент прийняття оскаржуваного рішення, так і є чинною на цей час.
Дані обставини підтверджуються також і п. 2 Положення про землі транспорту, затвердженого ОСОБА_3 Міністрів СРСР від 08.01.1981 за № 24, де зазначено, що «размеры земельних участков, предоставляемых для указанных целей, определяются в соответствии с утвержденными в установленном порядке нормами или проектно-технической документацией».
Окрім того, саме таку ширину смуги відведення у даному місці підтверджено Будівельними нормами і правилами, глава 39 - залізничні дороги колії 1520 мм. СНиП 11-39-76 та нормами відводу земель для залізниць СН 468-74, а смуга відведення залізниці, відображена у Плані смуги відведення лінії Черновци-Адынката Чернівецької області.
Ст. 68 Земельного кодексу України (2001 року), ст.11 Закону України «Про транспорт», ст.6 Закону України «Про залізничний транспорт» встановлено, що до земель залізничного транспорту належать землі смуг відведення під залізничним полотном та його облаштуваннями, станціями з усіма будівлями і спорудами енергетичного, локомотивного, вагонного, колійного, вантажного і пасажирського господарства, сигналізації та зв'язку, водопостачання, каналізації; під захисними та укріплювальними насадженнями, службовими, культурно-побутовими будівлями та іншими спорудами, необхідними для забезпечення роботи залізничного транспорту.
Такі землі призначені для виконання покладених на підприємства і організації залізничного транспорту завдань щодо експлуатації, ремонту, вдосконалення, забезпечення безпеки руху і розвитку об'єктів залізничного транспорту.
Таким чином правовий статус земель залізничного транспорту визначено законом і не може бути змінений в будь-який інший спосіб аніж визначено законодавством.
Таку ж позицію в аналогічних справах висловлював і Верховний Суд України, який дійшов правового висновку про те, що правовий статус земель залізничного транспорту визначено законом і не може бути змінений в будь-який інший спосіб, аніж визначено законодавством. А наявність чи відсутність у залізниці документів на користування земельною ділянкою не змінює її правового статусу, який ґрунтується на визначеному законом юридичному факті належності земель до залізничного транспорту. Відтак, план смуги відведення залізниці є належним доказом землекористування (аналогічні справи №3-305 гс15 від 24.06.2015, №3-460 гс від 16.09.2015, №3-562 гс від 7.10.2015, №3-562 гс від 16.09.2015, №3-900 гс від 7.10.2015, інші).
Пунктом 12 Перехідних положень ЗК України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) встановлено, що сільська рада не вправі була розпоряджатися земельними ділянками, на яких розташовані державні підприємства.
Право залізниці на земельну ділянку в межах ОСОБА_1 сільської ради Глибоцького району Чернівецької області, в тому числі і на спірну, виникло задовго до реєстрації права ОСОБА_2 та не було жодним чином припинене на підставі наступного.
Відповідно до норм законодавства, яке існувало при облаштуванні залізничного полотна та смуги відведення («Инструкция о нормах и порядке отвода земель для железных дорог и использовании полосы отвода» затв. Міністерством шляхів сполучення СРСР 01.11.1955; «Положение о землях предоставленных транспорту», затверджених постановою СНК СССР 07.02.1933; інші нормативні акти та будівельні норми) вимоги щодо виготовлення та отримання державного акту не передбачалося, а землі транспорту вважалися землями спеціального призначення, які використовувалися на підставі особливих положень про ці землі відповідно до п.п. 54, 55 Общих начал землепользования и землеустройства (ОСОБА_3 ЦИК СССР 15.12.1928).
Згідно із п.4 ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав.
Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 22.09.2005 №5-рп/2005 положення п.6 діючої ОСОБА_3 Верховної ОСОБА_3 Української РСР від 08.12.1990 «Про земельну реформу» №563-ХІІ в частині щодо втрати громадянами, підприємствами, установами і організаціями після закінчення строку оформлення права власності або права користування землею раніше наданого їм права користування земельною ділянкою визнано таким, що не виповідає Конституції України (є неконституційним).
Право користування залізниці спірною земельною ділянкою відповідно до ст.11 ЦК України 2003 року виникло безпосередньо на підставі актів цивільного та земельного законодавства.
Інститут державних актів, як правовстановлюючих документів, було введено в дію Земельним кодексом УРСР 1970 року. Пунктом 2 Указу Президії Верховної ОСОБА_3 УРСР від 25.12.1970 «Про порядок введення в дію Земельного Кодексу УРСР» передбачалося, що норми Земельного кодексу УРСР (1970 року) застосовувались до правовідносин, які виникли після введення його в дію.
Розміри земельної ділянки залізниці, визначені Планом смуги відведення, відповідають даним згідно Довідки форми 6-зем Відділу Держземагенства у Глибоцькому районі станом 01.01.2012 року, відповідно до якої під об'єктами залізничного транспорту в межах ОСОБА_1 сільської ради Глибоцького району Чернівецької області знаходиться площа 20 га. Зазначеною довідкою підтверджується факт землекористування залізниці.
Залізницею як землекористувачем сплачується земельний податок за дану земельну ділянку.
Керуючись вищенаведеним, вважаю законним право користування залізницею землями в межах смуги відведення, та на підставі норм вищевказаного законодавства залізниця є землекористувачем, а План смуги відведення є належним доказом землекористування.
Право постійного землекористування є безстроковим і може бути припинене лише з підстав, передбачених статтею 141 ЗК України, перелік яких с вичерпним.
Відповідно до ч. 2 ст. 149 Земельного кодексу України вилучення земельних ділянок проводиться за згодою землекористувачів на підставі рішень Кабінету Міністрів України, місцевих державних адміністрацій, сільських, селищних, міських рад відповідно до їх повноважень. З часу відведення залізниці земельної ділянки під земляне полотно вилучення спірної частини земельної ділянки у встановленому порядку у залізниці не проводилося.
Слід зазначити, що відповідачі до залізниці щодо вилучення із користування даної частини смуги відведення не звертались. Відмови від права користування земельною ділянкою залізниця не надавала.
Відповідно до ст. 21 Земельного кодексу України порушення порядку становлення та зміни цільового призначення земель є підставою для: а) визнання недійсними рішень органів державної влади, Верховної ОСОБА_3 Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування про надання (передачу) земельних ділянок громадянам та юридичним особам; б) визнання недійсними угод щодо земельних ділянок; в) відмови в державній реєстрації земельних ділянок або визнання реєстрації недійсною.
Під час прийняття рішення ОСОБА_1 сільською радою Глибоцького району Чернівецької області оскаржуваного рішення і реєстрації ОСОБА_2 права власності на земельну ділянку, відповідачами не враховано вищенаведених норм законодавства, тому оскаржуване рішення прийнято із перевищенням повноважень щодо розпорядження землями державної власності, передбачених ст.ст. 12, 122 Земельного кодексу України, порушує права та інтереси Залізниці на користування земельною ділянкою, якою в даний час володіє і користується ОСОБА_2, тому оскаржуване рішення підлягає визнанню незаконним та скасуванню як і недійсним виданий на його підставі акт про право власності на земельну ділянку.
Враховуючи викладене, беручи до уваги, що спірна земельна ділянка ОСОБА_2, частково накладається на землі позивача, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити частково.
Згідно із ч.2 ст. 152 Земельного кодексу України землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. А відповідно до ч.3 даної статті захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.
Частина 1 ст. 155 Земельного кодексу України передбачає, що у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.
Відповідно до ст.15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. В даному випадку підставою звернення до суду є порушення права користування земельною ділянкою в результаті протиправних дій відповідачів.
Згідно ч. 1 ст.16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а відповідно до ч.2 п.10 цієї статті способом захисту цивільних прав та інтересів є визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.
Крім цього, відомості про землі, їх власників та користувачів вносяться до Державного земельного кадастру відповідно до підпунктів 1-16 п.24 Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрі; України від 17.10.2012 №1051, ведення якого згідно п. 4 Порядку здійснює Держгеокадастр України та його територіальні органи, до складу яких відповідно до п.5 Порядку входять державні кадастрові реєстратори.
До набрання чинності вищевказаним Порядком, такі відомості вносились до Поземельної книги-згідно із Порядком ведення Поземельної книги, затвердженим постановою Кабінет-Міністрів України від 09.09.2009 № 1021.
Відповідно до п.п. 60-61 Порядку ведення Державного земельного кадастру запис у Поземельній книзі скасовується (поновлюється) Державним кадастровим реєстратором на підставі рішення суду. Скасування запису в Поземельній книзі здійснюється шляхом внесення до Державного земельного кадастру відомостей про його скасування.
Відповідно до ст.8 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» орган державної реєстрації прав проводить державну реєстрацію прав та їх обтяжень або відмовляє у їх реєстрації, забезпечує ведення Державного реєстру прав.
Відповідно до ст. 26 вказаного Закону у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав.
Відповідно до п.41 ОСОБА_3 Кабінету Міністрів України від 26 жовтня 2011 р. №1141 Державний реєстратор вносить записи до Державного реєстру прав про скасування державної реєстрації прав у разі скасування на підставі рішення суду рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. У разі скасування на підставі рішення суду державної реєстрації прав, проведеної до 1 січня 2013 р. відповідно до законодавства, що діяло на момент такої реєстрації, записів про державну реєстрацію прав, що містяться в інформаційних системах, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав до 1 січня 2013 р., за відсутності державної реєстрації таких прав у Державному реєстрі прав державний реєстратор переносить до Державного реєстру прав записи про державну реєстрацію прав, що містяться в інформаційних системах, та вносить запис про скасування державної реєстрації прав.
При таких обставинах суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково.
На підставі наведеного, ст. ст. 68 ЗК України, ст. 11 Закону України «Про транспорт», ст.. 23 Закону України «Про залізничний транспорт», п.п. 54, 55 Загальних засад землекористування і землеустрою, затверджені ЦВК СРСР від 15 грудня 1928 року, керуючись ст. ст. 3-13, 19, 23, 76-81, 141, 259, 265, 280-282 ЦПК України, суд,-
У Х В А Л И В :
Позов Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», в особі її регіональної філії «Львівська залізниця»- задовольнити частково.
Визнати частково незаконним рішення ОСОБА_1 сільської ради Глибоцького району Чернівецької області №49-04/2011 від 11.04.2011 року в частині передачі у приватну власність ОСОБА_4, мешканці с. Купка Глибоцького району Чернівецької області, земельної ділянки площею 0,0229 га., для ведення особистого селянського господарства, що накладається на смугу відведення залізниці.
У задоволенні решти вимог Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в загальному порядку, встановленому ЦПК України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження починається відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому ЦПК України.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Чернівецького апеляційного суду через Глибоцький районний суд Чернівецької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строків подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя