Справа № 758/4975/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 листопада 2018 року місто Київ

Подільський районний суд м. Києва в складі:

головуючого - судді Ларіонової Н.М.,

при секретарі судового засідання Мариненко Я.С.,

за участю: представника позивача - Решетової Н.Л. ,

відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, зустрічним позовом ОСОБА_3 , ОСОБА_2 до Акціонерного товариства «Укрсоцбанк» про визнання правочинів недійсними, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ПАТ «Укрсоцбанк» звернувся в квітні 2017 року до районного суду з позовом, в якому просить стягнути солідарно з відповідачів на його користь заборгованість в розмірі 17 447,38 дол. США з яких: 11 863,07 дол. США - заборгованість за кредитом та 5584,31 дол. США - заборгованість за відсотками.

Позивач свої вимоги мотивує тим, що 26 вересня 2009 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_2 було укладного кредитний договір № 030/734940-КR , відповідно до умов якого банк надав у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення строковості, платності та цільового характеру грошові кошти в сумі 26 448,00 дол. США. Станом на 22.02.2017 року заборгованість ОСОБА_2 становить 17 447,38 дол. США, з яких: заборгованість за кредитом в розмірі 11 863,07 дол. США та заборгованість за відсотками в розмірі 5584,31 дол. США. Зазначає, що в забезпечення виконання забов`язань ОСОБА_2 , 26 вересня 2008 року між позивачем та ОСОБА_3 було укладено договір поруки № 030/734945-РО, відповідно до умов якого останній поручається за виконання ОСОБА_2 обов`язків, що виникли на підставі осново договору.

Провадження у справі було відкрито ухвалою від 08.08.2017 р. (суддя Трегубенко Л.О.).

На підставі протоколу повторного автоматизованого розподілу від 10.10.2017 р. матеріали вищевказаної справи передані для розгляду судді Ларіоновій Н.М.

Відповідачем-1 ОСОБА_2 були подані письмові заперечення, в яких сторона відповідача просила закрити провадження у справі в зв`язку з відстуністю предмету спору, посилаючись на те, що є виконавчий лист № 755/14217/15-ц від 26.08.2015 р., виданий Дніпровським районним судом м.Києва на виконання рішення Плостійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків про стягнгення з відповідачів заборгованості за даним кредитним договором.

В квітні 2018 р. відповідачі подали до суду зустрічну позовну заяву до ПАТ «Укрсоцбанк» про визнання недісними правочинів в порядку захисту прав споживачів, в якій просять визнати договір кредиту на купівлю автотранспортних засобів № 030/734940-КR від 26.09.2008 року удаваним, в частині надання споживчого кредиту в сумі 26 448,00 дол. США, визнати спірний договір укладним в національній валюті, а саме вважати, що кредит був наданий в розмірі 129 600,00 грн.; визнати недійсним договір застави № 030/734944-ZО від 26.09.2008 року та договір поруки № 030/734945-РО від 26.09.2008 року. Посилаються на те, що умови кредитного договору є несправедливими та суперечать принципу добросовісності, оскільки договір не містить жодних положень щодо зменшення процентної ставки у разі інфляційних процесів.

Протокольною ухвалою від 23.04.2018 р. первісний та зустрічний позови об`єднані в одне провадження.

Представником відповідача за зустрічним позовом подано відзив, в якому ПАТ «Укрсоцбанк» просить відмовити в його задоволнні, посилаючись на безпідставність та необгрунтованість.

Відповідно п.9 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України (2017 р.) застосуванню при розгляді даної справи підлягають норми чинного з 15.12.2017 р. ЦПК України (2017 р.). Справа розглянута в порядку загального позовного провадження.

Представник позивача в в судовому засіданні підтримав первісний позов та просив його задовольнити з підстав, наведенихї у позові. Проти задоволення зустрічного позову заперечував, просив в його задоволенні відмовити з підстав, наведених у відзиві. Надав пояснення, аналогічні викладеним в первісному позову обставинам.

Відповідачі в судовому засіданні заперечували проти задоволення первісного позову, зустрічний позов підтримали та просили його задовольнити з підстав, наведених у ньому. Надали пояснення, аналогічні викладеним в зустрічному позові та письмових запереченнях обставинам.

Суд, встановивши обставини справи та перевіривши їх доказами, яким надана оцінка в їх сукупності, дійшов висновку, що первісний позов підлягає частковому його задоволенню, а зустрічний позов є таким, що задоволенню не підлягає, виходячи з такого.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст. 1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплачені відсотки.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.Сторони в п.2. кожного з Договорів погодили сплату процентів.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Положенням статті 611 Цивільного кодексу України, визначено правові наслідки порушення зобов`язання. Так, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 26 вересня 2008 року між позивачем та відповідачем ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № 030/734940-КR.

Кредит надавався позичальнику для оплати придбаного автомобіля.

Станом на 22.02.2017 року заборгованість ОСОБА_2 становить 17 447,38 дол. США, з яких: заборгованість за кредитом в розмірі 11 863,07 дол. США та заборгованість за відсотками в розмірі 5584,31 дол. США.

17 січня 2013 року між Позичальником та Банком укладено договір про внесення змін і доповнень № 1 до кредитного договору № 030/734940-КR від 26 вересня 2008 року у зв"язку з чим передбачений новий " Графік погашення заборгованості ".

Відповідно до ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Пунктом 6.2 ст. 6 «Врегулювання можливих спорів» Договору застави та пунктом 6.2 ст. 6 «Врегулювання спорів» Договору кредиту передбачено, що у випадку неможливості вирішення спору шляхом перегорів сторони керуючись ст.. 5 Закону « Про третейські суди» домовились про те, що спір розглядається одноособово третейським суддею Ярошевцем В.М. постійно діючого третейського суду при Асоціації Українських банків.

26.08.2015 р. Дніпровським районним судом м. Києва видано виконавчий лист № 755/14217/15-ц на виконання рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації Українських банків про солідарне стягнення з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ПАТ «Укрсоцбанк`заборгованості по договору кредиту в сумі 183 857,01 грн.

У зв`язку з чим суд дійшов висновку про часткове задоволення вимог позивача за первісним позовом в чатині стягнення з відповідачів заборгованості за відсотками за період з 19.05.2014 р. по 29.01.2018 р. в розмірі 4 924,89 дол. США, що еквівалентно за курсом НБУ станом на день постановлення рішення сумі 136 734,03 грн.

Судом встановлено, що зобов`язання за вказаним кредитним договором № 030/734940-КR забезпечено договором поруки, який було укладено 26.09.2008 року між ПАТ «Уксоцбанк» та ОСОБА_3 . Згідно умов п.1 поручитель зобов`язується перед кредитором у повному обсязі солідарно відповідати за виконання позичальником зобов`язань щодо повернення суми кредиту, сплати відсотків за користування кредитом, комісій, а також можливих штрафних санкцій у розмірі, в строки та в порядку, передбачених Договором кредиту на купівлю автотранспортних засобів № 030/734940-КR від 26.09.2008 року.

Згідно з ч.1 ст.543 ЦК України, у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.

Відповідно до ч.1 ст.546 ЦК України, виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Згідно ст.553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.

Зі змісту наведеної правової норми випливає, що порука є угодою щодо прийняття перед третьою особою на себе обов`язку поручитися перед кредитором за виконання боржником свого зобов`язання та нести відповідальність за невиконання або неналежне виконання зобов`язання боржником шляхом відшкодування у грошовій формі того, що не було виконане боржником.

Відповідно до вимог ст.554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором, як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Як передбаченост.629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до п. 1.Договору поруки, у порядку та на умовах, визначених цим Договором, Поручитель поручається перед ПАТ «Укрсоцбанк» за виконання боржником грошових зобов`язань за зазначеними вище Договорами .

Суду надані оригінали зазначених вище Договорів позичальника, які власноручно підписані відповідачем ОСОБА_2 , проти чого вона не заперечувала. Ним встановлені та визначені права та обов`язки сторін.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема є договори та інші правочини. Відповідно до ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Вказані обставини дають суду підстави дійти висновку, що первісний позов є обгрунтованим та заснованим на законі, а тому, з урахуванням встановлених обставин, в т.ч. і стягнення заборгованості рішенням третейського суду, підллягає частковому задоволенню.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» про визнання правочинів недійсними, суд виходить з такого.

Згідно із ст. 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

3а положенням п. 4 ч. 5 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах.

Частиною 5 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено, що якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним.

Статтею 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди, з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як Істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно до положень ч. 1. 2, 5 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним.

Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3,5,6 ст. 203 ЦК України. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

Позивачі за зустрічним позовом ОСОБА_2 та ОСОБА_3 вважають недійсними Договір кредиту №030/734940-КR від 26.09.2008 року, укладений між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та ОСОБА_2 , удваним, а саме в частині надання споживчого кредитув сумі 26 448,00 дол. США, визнати спірний договір укладеним в національній валюті, а сама вважати, що кредит був наданий в розмірі 129 500,00 грн.

За змістом частин першої, другої статті 533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане в гривнях. Якщо в зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Як убачається із Договору кредиту ОСОБА_2 була ознайомлена з умовами кредитування та погодилась із ними, підписавши договори без зауважень, отримала кошти в розмірі 26 448,00 доларів США.

Вказаний договір також містить підпис представника банку та ОСОБА_2 , що свідчить про ознайомлення останнього із умовами, перевагами та недоліками кредиту та їх прийняття.

Відповідно до п. 16 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» суди повинні з`ясувати виконання банками чи іншими фінансовими установами положення статей 11, 18, 21 Закону України «Про захист прав споживачів», а також пункту 3.8 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, зареєстрованих у Міністерстві юстиції України 25 травня 2007 року № 541/13808 (щодо договорів, укладених після набрання постановою чинності), де передбачено обов`язок банків у разі надання кредиту в іноземній валюті під час укладення кредитного договору попередити споживача, що валютні ризики під час виконання зобов`язань за цим договором несе споживач.

Пунктом 14 Постанови № 5 від 30.03.2012 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ роз`яснив «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», визначено, що при вирішенні спорів про визнання кредитного договору недійсним суди мають враховувати вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема ЦК (статті 215,1048- 1052,1054- 1055), статті 18- 19 Закону України «Про захист прав споживачів».

Згідно із ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача.

Відповідно до ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Статтею 204 ЦК України передбачено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

За ч.1, 3 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

За положенням ч. 1 ст. 229 ЦК України якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом.

У постанові Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» наголошується, що при розгляді справ про визнання правочинів недійсними суди залежно від предмета і підстав позову повинні застосовувати норми матеріального права, якими регулюються відповідні відносини, та на підставі цих норм вирішувати справи.

З роз`яснень, викладених у пункті 19 вказаної постанови Пленуму Верховного Суду України, убачається, що відповідно до статей 229 - 233 ЦК України правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину (стаття 229 ЦК України), мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним.

Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести на підставі належних і допустимих доказів, у тому числі пояснень сторін і письмових доказів, наявність обставин, які вказують на помилку - неправильне сприйняття нею фактичних обставин правочину. що вплинуло на її волевиявлення, дійсно було і має істотне значення.

З огляду на викладене, ОСОБА_2 мала довести ті обставини, за якими законодавець передбачає визнання кредитного договору недійсним.

Проте, в матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б давали підстави вважати спірний кредитний договір несправедливим, чи вчиненим вчиненим в результаті помилки щодо обставин, які мають істотне значення, оскільки при підписанні зазначеного договору позивач ознайомився та погодився з його умовами, що підтверджується його особистим підписом. Кредитний договір укладений сторонами з дотриманням вимог закону, необхідних для чинності правочину, а належних і допустимих доказі протилежного позивачем не надано.

Враховуючи вищезазначене, суд дійшов висновку, що зустрічні позовні вимоги про визнання кредитного договору в частині надання споживчого кредиту в іноземній валюті удаваниму зв`язку із порушенням прав споживача є необґрунтованими, є безпідставними, недоведеними та задоволенню не підлягають.

Відмовляючи в задоволенні зустрічного позовоу ОСОБА_2 та ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» про визнання договору поруки недійсним суд виходить з такого.

Як установлено судом, боржник ОСОБА_2 , а відтак і поручитель ОСОБА_4 взяли на себе зобов`язання повернути суму кредиту з відповідними процентами до 25.09.2015 року, сплачуючи її частинами, щомісячними платежами в сумі 315,00 доларів США до 20 числа (включно) кожного календарного місяця, та сплачувати позивачу нараховані проценти за користування кредитом щомісячно до 20-го числа (включно) кожного календарного місяця або в день повного дострокового погашення заборгованості за кредитом.

Отже, поряд з установленням строку дії договору сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобов`язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов`язання, яке виникло на основі договору.

Якщо умовами договору кредиту передбачені окремі самостійні зобов`язання боржника про повернення боргу щомісяця частинами та встановлено самостійну відповідальність боржника за невиконання цього обов`язку, то у разі неналежного виконання позичальником цих зобов`язань позовна давність за вимогами кредитора до нього про повернення заборгованих коштів повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

Оскільки відповідно до статті 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому самому обсязі, що й боржник, то зазначені правила (з урахуванням положень частини четвертої статті 559 ЦК України) повинні застосовуватись і до поручителя.

Таким чином, у разі неналежного виконання боржником зобов`язань за кредитним договором передбачений частиною четвертоюстатті 559 ЦК України строк пред`явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначено періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

Як роз`яснено в п. 2 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», договір поруки має додатковий (акцесорний) до основного зобов`язання - кредитного договору - характер і укладається саме для забезпечення виконання останнього, а поручитель згідно з частиною першою статті 554 ЦК відповідає перед кредитором, за загальним правилом, солідарно із позичальником, якщо договором поруки не встановлено його додаткову (субсидіарну) відповідальність. Неможливість окремого розгляду цих договорів може бути пов`язана, зокрема, із визначенням суми заборгованості, способу виконання зобов`язання та іншими умовами договорів.

Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

На підставі вищевикладеного, беручи до уваги належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» про визнання договору поруки недійсним, не підлягають задоволенню, оскільки посилання позивачів за зустрічним позовом не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду .

Згідно ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 89 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги позивача за первісним позовом є законними, обґрунтованими, доведеними та вказують на наявність підстав для частково їх задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому, оскільки первісний позов задоволено, то сплачений АТ «Укрсоцбанк» судовий збір в розмірі 1600,0 грн. підлягає стягненню з відповідачів пропорційно до задоволених вимог на користь АТ «Укрсоцбанк», оскільки ОСОБА_3 являється інвалідом ІІ групи, то судовий збір підлягає стягненню з ОСОБА_2 .

На підставі вищевикладеного, ст.ст. 526, 527, 530, 549, 551, 610, 622, 625, 629, 1050, 1054 ЦК України, керуючись ст.ст.4, 10,12, 13, 76-80, 81, 89, 141, 258-259, 263, 264, 265, 268, 273, 354 ЦПК України, п.9, 15.5 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України(2017 р.), -

В И Р І Ш И В :

Позовов Акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 (зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) та ОСОБА_3 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь Акціонерного товариства «Укрсоцбанк» (місцезнаходження за адресою: м. Київ, вул. Ковпака, 29; ) в солідарному порядку заборгованість за договором кредиту від 26.09.2008 р. № 030/734940-КR, а саме: заборгованість за відсотками за період з 19.05.2014 р. по 29.01.2018 р. в розмірі 4 924,89 доларів США, що в еквівалентів за курсом НБУ станом на день постановлення рішення становить 136 734,03 грн. ( сто тридцять шість тисяч сімсот тридцять чотири грн. 03 коп.).

В іншій частині позовних вимог Акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором - відмовити.

Відмовити в зустрічному позові ОСОБА_3 ( зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_2 ) , ОСОБА_2 ( зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) до Акціонерного товариства «Укрсоцбанк» (місцезнаходження за адресою: м. Київ, вул. Ковпака, 29; ) про визнання удаваним в частині договору кредиту від 26.09.2008 р. № 030/734940-КR та визнання недійсним договору застави від 26.09.2008 р. № 030/734944-ZO і договору поруки від 26.09.2008 р. №030/734945-РО.

Стягнути з ОСОБА_2 ( зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства «Укрсоцбанк» (місцезнаходження за адресою: м. Київ, вул. Ковпака, 29; ) судовий збір в розмірі 1 600,0 грн.

Рішення може бути оскаржена до Київського апеляційного суду подачі апеляційної скарги через Подільський районний суд м.Києва протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення.

Учасники справи, якому копія повного судового рішення не була вручена в день його складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом 30 днів з дня вручення йому копії повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Н. М. Ларіонова