ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 606/388/18Головуючий у 1-й інстанції Малярчук В.В.
Провадження № 22-ц/4817/33/18 Доповідач - Щавурська Н.Б.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 жовтня 2018 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Щавурська Н.Б.

суддів - Сташків Б. І., Хома М. В.,

секретаря - Романюк Х.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 606/388/18 за апеляційною скаргою акціонерного товариства комерційного банку "Приватбанк" на ухвалу Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 09 липня 2018 року, постановлену суддею Малярчуком В.В., за заявою ОСОБА_1 про відстрочку виконання рішення суду,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою про відстрочку терміном на 6 місяців виконання рішення, ухваленого Теребовлянським районним судом 18.05.2018 року про стягнення з неї на користь ПАТ "Приватбанк" грошових коштів у сумі 16566,42 грн., посилаючись на те, що вона є одинокою матір'ю, має на вихованні неповнолітню дитину й перебуває у важкому матеріальному становищі.

Ухвалою Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 09 липня 2018 року вказану заяву задоволено. Надано ОСОБА_1 відстрочку виконання рішення Теребовлянського районного суду від 18.05.2018 року в справі № 606/388/18 за позовом АТ КБ "Приватбанк" до неї про стягнення заборгованості за кредитним договором на строк 6 місяців до 09 січня 2019 року.

В апеляційній скарзі АТ КБ "Приватбанк" просить скасувати ухвалу суду, вважаючи її незаконною, необґрунтованою та постановленою без достатніх правових підстав.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на те, що підставою відстрочення виконання судового рішення для фізичної особи є тяжке захворювання її самої або членів її сім'ї та її матеріальний стан в сукупності, а не саме по собі скрутне матеріальне становище, як помилково вважав суд.

На думку апелянта, скрутне матеріальне становище - це не обставина, яка істотно ускладнює або робить неможливим виконання рішення суду, а становище людини.

Будучи належним чином повідомленими про час і місце розгляду справи, сторони та їх представники повторно в судове засідання не з'явилися, що у відповідності до ч.2 ст.372 ЦПК України не перешкоджає апеляційному розгляду справи в їх відсутності..

Перевіривши законність ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга АТ КБ "Приватбанк" підлягає до часткового задоволення.

Задовольняючи заяву, суд першої інстанції виходив з наявності у заявника правових підстав для відстрочки виконання рішення, пов'язаних з важким матеріальним становищем і перебуванням на утриманні заявника неповнолітньої дитини.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів погодитися не може, виходячи з наступного.

Так, судом встановлено, що рішенням Теребовлянського районного суду від 18.05.2018 року, яке набрало законної сили, з ОСОБА_1 в користь ПАТ КБ «ПриватБанк» стягнуто заборгованість за кредитним договором від 09 жовтня 2013 року в розмірі 16566 грн. 42 коп., з яких: 2649 грн. 85 коп. - заборгованість за кредитом, 12916 грн. 57 коп. - заборгованість по процентах за користування кредитом, 1000 грн. 00 коп. - заборгованість за пенею та комісією.

ОСОБА_1 працює у ТзОВ "РексШузМейкерЛТД", загальна сума її доходу за 3 місяці: з березня 2018 року по травень 2018 року становить 13904 грн. 06 коп. (а.с.3).

До складу сім'ї ОСОБА_1 належить також її малолітній син ОСОБА_2, 2005 р.н., який проживає разом з заявником і перебуває на її утриманні (а.с.2).

У відповідності до ст.36 Закону України "Про виконавче провадження" за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, державний виконавець за власною ініціативою або за заявою сторін, а також самі сторони мають право звернутися до суду, який видав виконавчий документ, із заявою про відстрочку або розстрочку виконання, а також про встановлення чи зміну способу і порядку виконання.

Згідно вимог ч.ч.1, 3 ст.435 ЦПК України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Відповідно до п.2 ч.4 ст.435 ЦПК України вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує щодо фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім'ї, її матеріальний стан.

Правовий аналіз змісту норм ст.36 ЗУ "Про виконавче провадження" та ст.435 ЦПК України дає підстави зробити висновок, що для вирішення питання відстрочки, розстрочки чи зміни способу виконання рішення важливе значення має факт перебування такого рішення на виконанні в органах, до компетенції яких воно (виконання) належить.

У відповідності до п.1 ч.1, ч.2 ст.3 Закону України "Про виконавче провадження" підлягають примусовому виконанню рішення на підставі виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень. Виконавчі документи, зазначені у ч.1 цієї статті, підлягають виконанню після їх внесення до Єдиного державного реєстру виконавчих документів у встановленому законодавством порядку.

Відповідно до ст.3-1 вищевказаного Закону Єдиний державний реєстр виконавчих документів - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку електронних виконавчих документів, а також надання інформації з нього.

До Єдиного державного реєстру виконавчих документів підлягають обов'язковому внесенню всі виконавчі документи, на підставі яких відповідно до цього Закону здійснюється примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб).

Порядок функціонування та ведення Єдиного державного реєстру виконавчих документів встановлюється спільно Міністерством юстиції України та Державною судовою адміністрацією України.

Разом з тим, вирішуючи питання про надання ОСОБА_1 відстрочки виконання рішення в порядку, передбаченому ст.435 ЦПК України, судом першої інстанції не було встановлено обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, зокрема не було перевірено факту звернення АТ КБ "Приватбанк" із заявою про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання рішення Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 18 травня 2018 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь Банку заборгованості за кредитним договором від 09 жовтня 2013 року, хоча відповідні відомості в Єдиному державному реєстрі виконавчих документів є загальнодоступними, в зв'язку з чим зроблено передчасний висновок про наявність правових підстав для задоволення заяви. При цьому, суд не звернув уваги на те, що заява ОСОБА_1 про відстрочку була подана 12 червня 2018 року, тобто до вступу рішення в законну силу, що само по собі ставить під сумнів наявність відповідного виконавчого провадження на час звернення з даною заявою до суду.

Що стосується долученої до заяви, як доказ, виписки з особового рахунку ОСОБА_1, то за умови, що автоматичне списання коштів згідно доданої виписки здійснюється на підставі ухваленого судом рішення, про відстрочку якого звернулася позивач, з урахуванням того, що банк не наділений ЗУ "Про виконавче провадження" повноваженнями на здійснення примусового виконання рішення суду, заявник вправі звернутися у зв'язку з цим за захистом порушеного права в інший, передбачений законом спосіб.

За вказаних обставин, ухвалу Теребовлянського районного суду не можна вважати законною, а тому така підлягає скасуванню.

У відповідності до п.6 ч.1 ст.374 суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

При цьому, оскільки згідно зі ст.1 ЗУ "Про виконавче провадження" виконавче провадження є завершальною стадією судового провадження, то ухвала суду про відстрочку виконання рішення є перепоною у завершенні судового провадження та в реалізації позивачем гарантованого Конвенцією права на суд.

Згідно вимог п.п.1, 3 ч.1 ст.379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків суду обставинам справи.

Враховуючи те, що матеріали справи не містять даних про звернення АТ КБ "Приватбанк" із заявою про відкриття виконавчого провадження, за відсутності яких висновок суду про наявність підстав для відстрочки є передчасним, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга АТ КБ "Приватбанк" підлягає до часткового задоволення, а ухвала Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 09 липня 2018 року - підлягає скасуванню з направленням справи для подовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст.35 ч.1; ст.259 ч.ч.1, 2, 6, 8; 374 ч.1 п.6; 379 ч.1 п.п.1, 3; ст.381 ч.1; 382 ч.ч.1, 2; 384 ч.1; 389 ч.1 п.2, 390 ч.1 Цивільного процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника акціонерного товариства комерційного банку "Приватбанк" - Литвиненко Олени Леонідівни - задовольнити.

Ухвалу Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 09 липня 2018 року - скасувати. Справу направити для подовження розгляду до суду першої інстанції.

Судові витрати покласти на сторони, в межах ними понесених.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Дата складання повного судового рішення складено 15.10.2018 року.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи