Постанова

Іменем України

03 жовтня 2018 року

м. Київ

справа № 523/2582/14-ц

провадження № 61-6675св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Антоненко Н. О., Журавель В. І. (суддя-доповідач), Крата В. І., Курило В. П.,

учасники справи:

позивач - товариство з обмеженою відповідальністю «Сан Марин»,

відповідач - ОСОБА_3,

треті особи: ОСОБА_4, приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Філімонова ГалинаВасилівна,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_3, подану представником ОСОБА_6, на рішення Суворовського районного суду міста Одеси від 11 квітня 2017 року у складі судді Малиновського О. М. та постанову апеляційного суду Одеської області від 10 січня 2018 року у складі колегії суддів: Черевка П. М., Громіка Р. Д., Драгомерецького М. М.,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2014 року товариство з обмеженою відповідальністю «Сан Марин» (далі - ТОВ «Сан Марин») звернулося до суду з позовом, у якому просило визнати недійсними договори купівлі-продажу дачних будинків № № АДРЕСА_1, які були укладені між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 і посвідчені приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Філімоновою Г. В. за № № 1174 та 1178 відповідно.

Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що на підставі договору купівлі-продажу від 08 квітня 2004 року ТОВ «Сан Марин» придбало у відкритого акціонерного товариства «Одеський завод радіально-свердлильних верстатів» (далі - ВАТ «Одеський завод радіально-свердлильних верстатів») будівлю бази відпочинку «Лузанівка», що знаходиться на вулиці Миколаївська дорога, 16б у місті Одесі, загальною площею 895,1 кв. м.

Рішенням виконавчого комітету Одеської міської ради від 22 червня 1994 року із землекористування бази відпочинку «Дельфін» Одеського станко-будівельного виробничого об'єднання було вилучено земельну ділянку площею 50 кв. м і надано ОСОБА_7 у тимчасове довгострокове користування строком на 25 років для ведення дачного будівництва, на якій вона побудувала два двоповерхових будинки з окремими входами та яким у подальшому присвоєно окремі адреси: АДРЕСА_1 відповідно.

08 квітня 2004 року ТОВ «Сан Марин» у ВАТ «Одеський завод радіально-свердлильних верстатів» придбало нежилі будівлі бази відпочинку «Лузанівка» на вулиці Миколаївська дорога, 16б у місті Одеса, розташовані на земельній ділянці площею 3655 кв. м.

Рішенням Малиновського районного суду міста Одеси від 20 квітня 2006 року було скасовано розпорядження Суворовської районної державної адміністрації Одеської міської ради від 29 червня 2004 року та свідоцтва про право власності, видані на ім'я ОСОБА_7 на дачні будівлі.

У подальшому ухвалою Приморського районного суду міста Одеси від 10 березня 2010 року за ОСОБА_4 було визнано право власності на дачні будівлі № АДРЕСА_1. Вказана ухвала скасована ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 08 липня 2015 року, а справа передана на новий розгляд до суду першої інстанції при розгляді якої позовні вимоги ОСОБА_4 до ОСОБА_7 залишені без розгляду ухвалою Приморського районного суду міста Одеси від 18 лютого 2016 року.

Втім ОСОБА_4 за договорами купівлі-продажу від 25 травня 2011 року відчужив ОСОБА_3 дачні будинки № № АДРЕСА_1

Посилаючись на те, що всі дії з відчуження дачних будинків здійснені без належних на те правових підстав, ТОВ «Сан Марин» просило позов задовольнити.

Рішенням Суворовського районного суду міста Одеси від 11 квітня 2017 року, залишеною без змін постановою апеляційного суду Одеської області від 10 січня 2018 року, позовні вимоги ТОВ «Сан Марин» задоволено частково.

Визнано недійсними договори купівлі-продажу дачних будинків АДРЕСА_1, які були укладені між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 і посвідчені приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Філімоновою Г. В. за реєстровими номерами 1174 та 1178.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Приймаючи до уваги встановлені судом порушення вимог закону при посвідченні договору купівлі-продажу, в тому числі і в частині земельної ділянки, стосовно меж якої у ТОВ «Сан Марин» існує до цього часу невирішений спір, а таке відчуження порушує права останнього, наявність того факту, що об'єктом продажу були дачні будівлі, які на даний час мають статус самовільних споруд, право власності ОСОБА_4 рішенням суду скасовано та при новому розгляді справи не підтверджено, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, дійшов висновку, що в силу частини третьої статті 215, статей 377, 658 ЦК України, статті 120 ЗК України, спірні договори купівлі-продажу є недійсними.

ОСОБА_3 подала касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення судами попередніх інстанцій норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення в частині визнання недійсними договорів купівлі-продажу, та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Касаційна скарга аргументована тим, що суди неповно дослідили обставини справи, не надали їм належної правової оцінки, у зв'язку з чим дійшли помилкових висновків про наявність підстав для задоволення позову ТОВ «Сан Марин».

Судові рішення оскаржуються лише в частині вирішення позовних вимог про визнання недійсними договорів купівлі-продажу, в іншій частині судові рішення не оскаржуються, а тому в касаційному порядку не переглядаються (частина перша статті 400 ЦПК України).

ТОВ «Сан Марин» подало відзив, у якому просить залишити без задоволення касаційну скаргу та залишити без змін оскаржувані судові рішення як такі, що ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Зазначає, що суди попередніх інстанцій всебічно, повно, об'єктивно дослідили обставини справи та дійшли обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Колегія суддів частково приймає аргументи, які викладені в касаційній скарзі, з таких мотивів.

Суди встановили, що рішенням виконавчого комітету Одеської міської ради від 22 червня 1994 року № 823 із землекористування бази відпочинку «Дельфін» Одеського станко-будівельного виробничого об'єднання було вилучено земельну ділянку площею 50 кв. м і надано ОСОБА_7 у тимчасове довгострокове користування строком на 25 років для ведення дачного будівництва.

На цій земельній ділянці ОСОБА_7 побудувала два двоповерхових будинки з окремими входами, які розпорядженням Суворовської районної державної адміністрації від 29 червня 2004 року № 809 були прийняті в експлуатацію (у подальшому присвоєно окремі адреси: АДРЕСА_1 і видані свідоцтва про право власності від 12 липня 2004 року), та зареєстровані в комунальному підприємстві «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об'єктів нерухомості» Одеської міської ради.

На підставі договору купівлі-продажу від 08 квітня 2004 року ТОВ «Сан Марин» придбало у ВАТ «Одеський завод радіально-свердлильних верстатів» нежилі будівлі бази відпочинку «Лузанівка», які розташовані на АДРЕСА_1 на земельній ділянці площею 3655 кв. м.

Згідно з актом обстеження і погодження земельної ділянки від 14 січня 2005 року площа наданої товариству земельної ділянки становила 0,4409 га. Відповідно до експлікації земельних угідь в цю площу земельної ділянки увійшла земельна ділянка, що знаходилася в користуванні ОСОБА_7, на якій нею збудовані дачні будівлі.

Рішенням Малиновського районного суду міста Одеси від 20 квітня 2006 року скасоване розпорядження Суворовської районної державної адміністрації Одеської міської ради від 29 червня 2004 року № 809 та свідоцтва про право власності від 12 липня 2004 року серії НОМЕР_1 і серії НОМЕР_2, видані на ім'я ОСОБА_7

Незважаючи на наявність цього рішення Інспекцією Державного архітектурно-будівельного контролю (далі - ДАБК) в Одеській області наказами від 12 червня 2009 року № № 494 та 495 була призначена приймальна комісія з прийняття в експлуатацію дачних будівель АДРЕСА_1 й на підставі актів про готовність ОСОБА_7 видано свідоцтва про відповідність збудованих об'єктів проектній документації, вимогам державних стандартів, будівельних норм і правил замовнику об'єкту будівництва.

Ухвалою Приморського районного суду міста Одеси від 10 березня 2010 року за ОСОБА_4 визнано право власності на дачні будівлі АДРЕСА_1 та 19 квітня 2010 року це право зареєстровано в комунальному підприємстві «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об'єктів нерухомості».

На підставі договорів купівлі-продажу від 25 травня 2011 року ОСОБА_4 продав ОСОБА_3 дачні будинки № № АДРЕСА_1.

У подальшому ухвала Приморського районного суду міста Одеси від 10 березня 2010 року скасована ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 08 липня 2015 року, справу було передано на новий розгляд до суду першої інстанції, при розгляді якої позовні вимоги ОСОБА_4 до ОСОБА_7 про визнання права власності на дачні будівлі АДРЕСА_1 залишені без розгляду ухвалою Приморського районного суду міста Одеси від 18 лютого 2016 року.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 05 жовтня 2012 року дії Інспекції ДАБК в Одеській області визнані протиправними та скасовані накази № № 494 і 495 та видані на ім'я ОСОБА_7 вищезазначені свідоцтва.

Рішенням Суворовського районного суду міста Одеси від 13 серпня 2013 року визнано недійсними свідоцтва про право власності на дачні будинки АДРЕСА_1, видані на ім'я ОСОБА_7, та скасована державна реєстрація права власності.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 01 листопада 2013 року державну реєстрацію прав власності нерухомого майна, вчинену комунальним підприємством «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об'єктів нерухомості» Одеської міської ради на дачні будинки АДРЕСА_1 скасовано.

Обґрунтовуючи підстави позову, ТОВ «Сан Марин» посилалось на те, що оспорювані договори купівлі-продажу від 25 травня 2011 року порушують права та охоронювані законом інтереси товариства, так як стосуються їх прав на земельну ділянку. За вказаними договорами купівлі-продажу були продані дачні будівлі, які розташовані на земельній ділянці бази відпочинку «Лузанівка», що належать товариству.

Суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, визнав недійсними договори купівлі-продажу дачних будинків, укладених між ОСОБА_4 та ОСОБА_3, на підставі частини третьої статті 215, статей 377, 658 ЦК України, статті 120 ЗК України, виходячи із того, що укладенням цих договорів порушено права ТОВ «Сан Марин».

З висновками судів погодитися не можна з таких підстав.

Відповідно до статей 16, 203, 215 ЦК України для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є: пред'явлення позову однією із сторін правочину або іншою заінтересованою особою; наявність підстав для оспорення правочину; встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб'єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду. Таке розуміння визнання правочину недійсним, як способу захисту, є усталеним у судовій практиці. Це підтверджується висновками, що містяться в постановах Верховного Суду України (зокрема: постанова Верховного Суду України від 25 грудня 2013 у справі № 6-78цс13; постанова Верховного Суду України від 11 травня 2016 у справі № 6-806цс16).

Позовні вимоги ТОВ «Сан Марин» мотивовані тим, що товариство за договором купівлі-продажу у 2004 році придбало у ВАТ «Одеський завод радіально-свердлильних верстатів» базу відпочинку «Лузанівка», що розташована на земельній ділянці площею 0,3655 га.

Суди під час розгляду справи встановили, що рішенням виконавчого комітету Одеської міської ради від 22 лютого 1994 року № 823, яке у встановленому законом порядку не скасовано, первісному власнику ОСОБА_7 було виділено земельну ділянку площею 50 кв. м для дачного будівництва строком на 25 років.

На цій земельній ділянці ОСОБА_7 побудувала два дачних будинки, які розпорядженням Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради від 29 червня 2004 року прийняті до експлуатації. При цьому будинки побудовані на межі з територією бази відпочинку «Лузанівка», що належить позивачу.

Заперечуючи проти позову, ОСОБА_3 посилалась на те, що позивач будь-якого права на дачні будинки, які були побудовані ОСОБА_7 у 1996 році, не має. ТОВ «Сан Марин» не є власником і не є користувачем цих будинків та земельної ділянки, на якій вони збудовані, а отже договори купівлі-продажу, укладені між нею та ОСОБА_7, не можуть впливати на його (позивача) права, свободи чи інтереси.

Вирішуючи спір та визнаючи недійсними оспорювані правочини, суд першої інстанції послався на те, що вони порушують права та інтереси позивача, так як стосуються прав останнього на земельну ділянку, на якій збудовані дачні будівлі.

При цьому не надав належної правової оцінки наявності порушеного права чи інтересу позивача, не з'ясував, чим підтверджено право товариства на спірну земельну ділянку з огляду на те, що документи з цього приводу у матеріалах справи відсутні.

Суд першої інстанції зазначив, що рішенням Малиновського районного суду міста Одеси від 20 квітня 2006 року скасовано розпорядження Суворовської районної державної адміністрації Одеської міської ради від 29 червня 2004 року та свідоцтва про право власності від 12 липня 2004 року, видані на ім'я ОСОБА_7 на дачні будинки, які були введені до експлуатації.

Водночас цим же рішенням відмовлено позивачу в зносі дачних будинків, які побудувала ОСОБА_7, оскільки ці дачні будинки побудовані на підставі рішення виконавчого комітету Одеської міської ради від 22 червня 1994 року № 823 про виділення ОСОБА_7 земельної ділянки під дачне будівництво.

Заслуговують на увагу й доводи касаційної скарги з приводу того, що вказаним рішенням право позивача на земельну ділянку не розглядалося та не було предметом цих спорів між ОСОБА_7 та ТОВ «Сан Марин».

Зазначені обставини залишились поза увагою суду.

Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 130 ЦПК України (у редакції, чинній на час розгляду справи в суді першої інстанції) якщо спір не врегульовано у порядку, визначеному частиною третьою цієї статті, суд вирішує питання про склад осіб, які братимуть участь у справі.

Згідно з частиною першою статті 33 ЦПК України (у редакції, чинній на час розгляду справи в суді першої інстанції)суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред'явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача.

За змістом частини четвертої статті 10 ЦПК України (у редакції, чинній на час розгляду справи в суді першої інстанції) суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Звертаючись до суду з позовом, ТОВ «Сан Марин» просило визнати недійсними договори купівлі-продажу, укладені між ОСОБА_4 та ОСОБА_3

При цьому позивачем позов поданий лише до однієї сторони оскаржуваного договору - ОСОБА_3

Інша сторона правочину - продавець ОСОБА_4, був вказаний як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог.

Суд першої інстанції, на порушення статті 33 ЦПК України (у редакції, чинній на час розгляду справи), не визначив процесуальне становище третьої особи ОСОБА_4, який входив до кола учасників оспорюваного позивачем правочину та не залучив його в якості співвідповідача у справі.

Перевіряючи в апеляційному порядку законність і обґрунтованість рішення місцевого суду, апеляційний суд також не звернув уваги на вищевикладене, допущені судом першої інстанції помилки не виправив.

Наведене свідчить, що і суд першої інстанції, і апеляційний суд не встановили фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

За таких обставин, судові рішення в оскарженій частині не можуть вважатись законними і обґрунтованими та в силу статті 411 ЦПК України підлягають скасуванню з передачею справи в цій частині на новий розгляд до суду першої інстанції, під час розгляду якої суду належить урахувати викладене та ухвалити судове рішення відповідно до установлених обставин і вимог закону.

Керуючись статтями 400, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_3, подану представником ОСОБА_6, задовольнити частково.

Рішення Суворовського районного суду міста Одеси від 11 квітня 2017 року та постанову апеляційного суду Одеської області від 10 січня 2018 року в частині позовних вимог товариства з обмеженою відповідальністю «Сан Марин» до ОСОБА_3, треті особи: ОСОБА_4, приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округ Філімонова Галина Василівна, про визнання договорів купівлі-продажу недійсними скасувати, справу в цій частині передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ. Є. Червинська

Судді:Н. О. Антоненко В. І. Журавель

В. І. Крат

В. П. Курило