Справа № 750/4749/18
Провадження № 2/750/1425/18
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
29 серпня 2018 року м. Чернігів
Деснянський районний суд міста Чернігова у складі:
судді Карапута Л.В.,
секретаря Хамайко С.В.,
за участі представника позивача ОСОБА_1,
розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,
третя особа - Управління адміністративних послуг Чернігівської міської ради,
18.05.2018 позивач звернувся до суду із позовною заявою до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1.
Представник позивача позов просив задовольнити з підстав зазначених в позовній заяві, проти заочного розгляду справи не заперечує.
Відповідач у судове засідання не зявився, про час і місце розгляду справи сповіщався завчасно і належним чином. Повістка відповідачу надсилалася за зареєстрованим у встановленому законом порядку. Відповідно п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси вважається, що днем вручення судової повістки.
Представник Управління адміністративних послуг Чернігівської міської ради подав до суду заяву про розгляд справи без його участі.
Заслухавши пояснення представника позивача, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, суд встановив, що вимоги позивача законні, обґрунтовані та підлягають задоволенню з таких підстав.
Судом установлено, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 04.10.2008 Квартира АДРЕСА_2 належить на праві приватної спільної часткової власності ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 в рівних частинах (а.с.9).
Заочним рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 18.04.2017 шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 розірвано (а.с.8).
Згідно свідоцтва про зміну імені (а.с.7) ОСОБА_5 змінила прізвище на «Руденко».
Актом т.в.о. начальника КП «ЖЕК-10» від 17.05.2018 року підтверджується не проживання ОСОБА_3 у квартирі за адресою: АДРЕСА_3 (а.с. 11).
Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_7 дала свідчення суду, що ОСОБА_3 в квартирі АДРЕСА_4 не проживає з січня 2017 року, його особистих речей в квартирі не має. Після розірвання шлюбу відносини та спілкування між подружжям припинилися, місце проживання відповідача не відоме.
Свідок ОСОБА_8 показала суду, що відповідач не мешкає в квартирі з січня 2017 року, в квартирі речі відповідача відсутні.
На момент пред'явлення позову відповідач лишається зареєстрованим у належній позивачу квартирі. Втім, всі витрати, пов'язані з утриманням майна, несе позивач, зокрема, оплачує за відповідача комунальні послуги.
Відповідно до ч.1 ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.
Згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла.
Оскільки інше не встановлено чинним законом, договором, на підставі якого встановлено сервітут, відсутність члена сім'ї понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, що призводить до втрати членом сім'ї права користування помешканням.
Відповідно до п.1 ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу до свого житла. Втручання у це право здійснюється виключно з підстав, передбачених п. 2 ст. 8 Конвенції.
Зазначене покладає на Україну в особі її державних органів зобов'язання «вживати розумних і адекватних заходів для захисту прав» (рішення ЄСПЛ у справі «Пауел і Райнер проти Сполученого Королівства» від 21.02.1990 р.). Такий захист поширюється як на власника квартири (рішення ЄСПЛ у справі «Джілоу проти Сполученого Королівства» від 24.11.1986 р.), так і наймача (рішення ЄСПЛ у справі «Ларкос проти Кіпру» від 18.02.1999 р.).
У зв'язку з цим суд приходить до висновку, що є достатні правові підстави для виправданого, тобто законного втручання у гарантоване ст. 8 Конвенції право кожного на повагу до свого житла для визнання відповідача ОСОБА_3 таким, що втратив право користування жилим приміщенням.
Таким чином, судом встановлено, що вимоги позивача обґрунтовані, законні та підлягають задоволенню.
Керуючись ст. ст. 10, 12, 81, 141, 264, 265, 273, 280, 281, 284, 352, 354 ЦПК України, суд
позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, задовольнити.
Визнати ОСОБА_3 таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_5.
Стягнути з ОСОБА_3 (місцепроживання: АДРЕСА_6, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) на користь ОСОБА_2 (місцепроживання: АДРЕСА_6, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2) судовий збір в розмірі 704 грн. 80 коп.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обовязки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом 30 днів з дня його проголошення.

Позивач має право оскаржити заочне рішення до Апеляційного суду Чернігівської області. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів.

Суддя Л.В. Карапута