Справа № 539/2356/18
Провадження № 2/539/962/2018
Справа №539/2356/18
Провадження №2/539/962/2018
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 грудня 2018 року Лубенський міськрайонний суд

Полтавської області

у складі : головуючого судді Іващенка Ю.А.,

при секретарі Карпенко Т.П.,

з участю : позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3,

представника відповідача ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Лубни Полтавської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про виселення та зняття з реєстрації,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 про виселення та зняття з реєстрації, мотивуючи свої вимоги тим, що вона є власником домоволодіння, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. В даному будинку зареєстрований та проживає її колишній чоловік ОСОБА_3. Відповідач постійно порушує правила співжиття, не дає їй змоги нормально жити в моєму будинку, не доглядає за будинком, не сплачує комунальні послуги. Після їх розлучення в 2016 році, відповідач не одноразово бив її, ображав та виганяв з будинку і вона була змушена переїхати жити до сина, який проживає в іншій країні. Із осені 2016 до осені 2017 року вона не проживала в своєму будинку. Відповідач проживаючи в її будинку не здійснював прибирання в ньому, не підтримував його технічний стан, не ремонтував, що призвело до часткового руйнування окремих елементів будинку. Крім цього, відповідач не сплачував за комунальні послуги, тому газова служба опломбувала газ до котла, і взимку вона змушена тепер опалювати будинок дровами. У період її відсутності відповідач також частково зруйнував сарай-кухню на території її домоволодіння та почав незаконно самовільно зводити іншу будівлю, порушуючи її права власника домоволодіння та землекористувача. Даний будинок є однокімнатним, житловою площею 15,3 кв.м., їй навіть немає де спати, жити в одній кімнаті з чужою людиною вона не може, змушена спати в кухні. Відповідач веде аморальний спосіб життя, зловживає алкогольними напоями, систематично порушує правила співжиття, яке виражається у вчиненні фізичного і психологічного насильства відносно неї та інших членів її сім'ї, застосовує погрози, образи, вчиняє сварки, бійки, робить неможливим проживання в одному житловому будинку для неї та членів її сім'ї, вчиняє інші дії які суперечать її інтересам та порушують її права власника домоволодіння. Виселитись відповідач відмовляється, пояснює, що це його будинок і щоб з нього виселялася вона. На її пояснення що це її будинок і вона купила його ще до шлюбу за власні кошти, відповідач не реагує. Своїми діями відповідач перешкоджає їй користуватися та розпоряджатися її власністю та руйнує її. На даний час до неї переїхали жити та зареєстрували своє місце проживання в її будинку її дочка ОСОБА_5 та неповнолітня онука ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1, які не мають власного житла. Вона та члени її сім'ї не можуть жити і спати в одній кімнаті з відповідачем, який веде аморальний спосіб життя та зловживає алкоголем. Вона є законним власником будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, і має право вимагати усунення перешкод щодо користування та розпорядження своїм майном. Відповідач не є членом її сім'ї, і фактично робить неможливим проживання з ним у одному будинку їй та членам її сім'ї, своїм проживанням у даному будинку перешкоджає їй здійснювати права користування та розпорядження її майном, а також псує будинок та руйнує господарські будівлі, порушує правила співжиття.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, позивач прохає суд виселити ОСОБА_3 з житлового будинку, який належить їй на праві власності, та розташований за адресою: АДРЕСА_1, без надання іншого житлового приміщення, та зняти його з реєстрації місця проживання в цьому будинку. (а.с. 2-6).

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_7 позов підтримали, прохали його задовольнити. Повідомили, що даний будинок не є спільним сумісним майном позивача і відповідача. Відповідач порушує правила співжиття. Він як колишній член сім'ї втратив право на користування житлом після розірвання шлюбу. Виписатися та звільнити житло добровільно не погоджується. Також в ході судового розгляду представник позивача вважала, що позов має бути задоволений на підставі ст. 406 ЦК України.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні позов не визнав та пояснив, що він допомагав оформити будинок на позивача, здійснював для цього необхідні платежі. Позивачку він не бив, алкоголем не зловживає. В будинку проводив необхідні ремонтні роботи, провів газ, зробив капітальний туалет, поставив ворота, поставив газову плиту, зробив паркан, поставив насос на воду. Також він посадив сад. Дочка позивача ОСОБА_5 попрохала його взяти кредит на себе, бо їй були необхідні кошти, кредиткою він не користувався і навіть не вміє нею користуватись, він лише розписався про її отримання, а кредитну картку отримала донька позивача. У нього іншого житла не має. Він зареєстрований в АДРЕСА_1 та має право користуватися даним будинком. З квітня 2018 року він тимчасово проживає в квартирі, де немає ніяких умов, в тому числі води, опалення. До будинку за адресою АДРЕСА_1 його не допускають, хоча там знаходяться його речі. Позивач близько року перебувала в державі Ізраїль у зв'язку з сімейними обставинами.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_4 позов заперечувала та пояснила, що підстав для виселення згідно ст. 116 ЖК УРСР немає. З квітня 2018 року відповідача до даного будинку вже не допускали. Іншого житла у відповідача немає. ОСОБА_3 за час проживання із позивачем всі свої кошти вкладав у домоволодіння. Позивачем вимоги на підставі ст. 406 ЦК України не заявлялися та виселення відповідача з даних підстав не може бути предметом судового розгляду.

Заслухавши учасників справи, з'ясувавши обставини справи на підставі доказів, наданих учасниками справи, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити, враховуючи наступне.

Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 зареєстрували шлюб між собою 06 лютого 2007 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_3 від 06.02.2007 року. (а.с. 10).

На підставі рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 22.04.2016 року шлюб, зареєстрований 06 лютого 2007 року у виконкомі Новооріхівської сільської ради Лубенського району Полтавської області, актовий запис № 01 між ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, розірвано. (а.с. 11).

ОСОБА_1 є власником домоволодіння, що розташоване за адресою АДРЕСА_1, що підтверджується рішенням Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 20.06.2008 року. (а.с. 12-13).

Згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №19995529 від 26.08.2008 року ОСОБА_1 на праві приватної власності належить будинок АДРЕСА_1. Також даний факт підтверджується також витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №98729726 від 28.09.2017 року. (а.с. 14-15).

ОСОБА_1 надана земельна ділянка площею 0,2500 га., що знаходиться за адресою АДРЕСА_1, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що підтверджується витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-018 від 25.05.2018 року. (а.с. 20).

Відповідно довідки про склад сім'ї та проживання №6-784 від 22.06.2018 року до складу сім'ї, які проживають за адресою АДРЕСА_1, входять ОСОБА_1 - голова домогосподарства; ОСОБА_3 - співмешканець; ОСОБА_5 - дочка ОСОБА_1; ОСОБА_6 - онука ОСОБА_1 (а.с. 23).

Відповідно до вимог статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Згідно з частинами четвертою, п'ятою статті 9 ЖК Української РСР ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій.

Відповідно до частини першої статті 98 ЖК Української РСР наймач жилого приміщення та члени його сім'ї, які проживають разом з ним, можуть за взаємною згодою дозволити тимчасове проживання в жилому приміщенні, що є в їх користуванні, інших осіб без стягнення плати за користування приміщенням (тимчасових жильців), в тому числі опікуна чи піклувальника, який не є членом сім'ї наймача.

Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб.

Відповідно до статті 156 ЖК УРСР члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням.

Згідно зі статтею 157 ЖК УРСР членів сім'ї власника житлового будинку може бути виселено у випадках, передбачених статтею 116 ЖК УРСР.

Згідно статті 116 ЖК УРСР якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення.

Пленум Верховного Суду України в п. 17 постанови від 12.04.1985р. №2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» роз'яснив, що при вирішенні справ про виселення на підставі ст.116 ЖК осіб, які систематично порушують правила співжиття і роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі або будинку, слід виходити з того, що при триваючій антигромадській поведінці виселення винного може статися і при повторному порушенні, якщо раніше вжиті заходи попередження або громадського впливу не дали позитивних результатів. Маються на увазі, зокрема, заходи попередження, що застосовуються судами, прокурорами, органами внутрішніх справ, адміністративними комісіями виконкомів, а також заходи громадського впливу, вжиті на зборах жильців будинку чи членів ЖБК, трудових колективів, товариськими судами й іншими громадськими організаціями за місцем роботи або проживання відповідача (незалежно від прямих вказівок з приводу можливого виселення).

Згідно характеристики №6-1355 від 17.10.2018 року виданої виконавчим комітетом Засульської сільської ради Лубенського району Полтавської області, ОСОБА_3 з 10.09.2008 року проживає разом з колишньою дружиною ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_1. За місцем проживання характеризується позитивно, скарг від сусідів та односельців до виконкому сільської ради не надходило. Спиртними напоями не зловживає, громадський порядок не порушує. (а.с. 60).

Свідки ОСОБА_9 та ОСОБА_10, які є дітьми відповідача, в судовому засіданні пояснили, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 прожили разом близько дванадцяти років. ОСОБА_3 дбав про їх сім'ю, займався ремонтом житлового будинку, збудував певні будівлі. Донька позивачки взяла кредит на ім'я ОСОБА_3, який він потім сам повертав. ОСОБА_3 не зловживає спиртними напоями. Жодного разу він не бив позивачку та їй не погрожував.

В судовому засіданні допитана свідок ОСОБА_5, донька позивача, повідомила, що відповідач постійно вживає спиртні напої, постійно фізично і морально пригнічував ОСОБА_1, піднімав на неї руки, виганяв з будинку, таким чином ставився і до неї. Ніяких ремонтів в будинку не здійснював, зіпсував меблі у хаті, а тому їх довелося викинути. У будинку одна кімната. Вона вкладала кошти в дане домоволодіння. Коли ОСОБА_1 їздила до Ізраїлю ОСОБА_3 у будинку влаштовував п'янки. ОСОБА_3 витяг систему газового опалення і зараз щоб підключити газ, треба нести додаткові витрати. Вона викликала поліцію один раз до ОСОБА_3, мати прохала не звертатись до поліції з приводу поведінки відповідача.

Свідок ОСОБА_6 в судовому засіданні повідомила, що ОСОБА_1 її бабуся. Коли ОСОБА_1 купила хату, то вони вдвох із бабусею перейшли до неї жити. Одного разу подзвонила бабуся і сказала, що ОСОБА_3 її вдарив. Коли вона прийшла до бабусі, то ОСОБА_3 заперечував факт нанесення удару ОСОБА_1, однак у хату її не впустив. Вона не бачила як ОСОБА_3 бив її бабусю, у ОСОБА_1 було підбите око. Відповідач часто вживав спиртні напої. Коли ОСОБА_1 була в Ізраїлі, то в будинку було дуже брудно і був безлад. Після приїзду бабусі, і коли ОСОБА_3 пішов з будинку, то вони там зробили ремонт. Вона зареєструвалась за адресою АДРЕСА_1 в 2018 році, хоча там раніше інколи проживала. Зараз проживає з бабусею по вихідних, навчається у м. Полтаві.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_11 повідомив, що ОСОБА_1 його рідна сестра. Спочатку ОСОБА_1 та ОСОБА_3 жили непогано, а потім ОСОБА_3 почав вживати алкоголь. ОСОБА_3 не перекривав дах будинку, паркан, що він ставив упав, в будинку він поклав лише два листи ДВП на підлогу. Коли позивач була в Ізраїлі в будинку було брудно, залишився безлад. Холодильник перестав працювати, зникла круподерка.

З наданих позивачем ОСОБА_1 доказів, зокрема висновку Лубенського ВП про результати розгляду по зверненню ОСОБА_1, ОСОБА_3, вбачається, що між сторонами має місце спір щодо права користування ОСОБА_3 житлом, разом із тим вказаний висновок не підтверджує факту вчинення ОСОБА_3 протиправних дій відносно ОСОБА_1, пов'язаних із порушенням правил співжиття. (а.с. 24).

Для застосування норм ст. 116 ЖК УРСР необхідна наявність двох умов: систематичне порушення правил співжиття, а також вжиття заходів попередження або громадського впливу, які не дали позитивних результатів.

Оцінюючи наведені обставини, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні даного позову з огляду на ті обставини, що при розгляді даної справи по суті не знайшов свого підтвердження факт систематичного порушення правил співжиття та застосування у зв'язку з цим до відповідача заходів запобігання і громадського впливу з боку відповідних органів, передбачених ч.1 ст.116 ЖК України, які виявилися безрезультатними.

При цьому суд враховує, що допитані в судовому засіданні свідки надали суперечливі показання з даного приводу, всі допитані свідки були родичами або позивача або відповідача, відповідач до будь якого виду відповідальності за дії, пов'язані із порушенням правил співжиття, в тому числі за ст. ст. 173, 173-2 КпАП України, не притягувався.

Відповідно до частини першої статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним.

Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме порушене право та з яких підстав.

Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до частини першої статті 76 та частини першої статті 77 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Втрата житла будь-якою особою є крайньою формою втручання у права на житло, правомірність застосування якого за обставинами цієї справи позивачем не доведено.

Виходячи з вищевикладеного, суд прийшов до висновку, що позивачем ОСОБА_1 не надано доказів, які б свідчили про наявність будь-яких перешкод у володінні та користуванні житловим будинком, що розташований за адресою АДРЕСА_1, які б були підставою для виселення ОСОБА_3 зі спірного будинку та зняття його з реєстрації за вказаним місцем проживання, оскільки виселення колишніх членів сім'ї у зв'язку з припинення сімейних відносин з власником квартири не позбавляє останніх права користуватися займаним приміщенням і не є підставою для їх виселення з цього жилого приміщення. Отже, передбачені статтями 9, 156, 157 ЖК УРСР обмеження щодо виселення колишніх членів сім'ї власника не є порушенням права власності.

Вказані висновки суду узгоджуються із правовими позиціями Верховного Суду, висловленими у постановах від 21.11.2018 року по справі №490/10310/16-ц, від 06.06.2018 року по справі №569/15793/16-ц, Верховного Суду України згідно ухвали від 15.06.2011 року по справі № 6-56907св10.

Усні посилання представника позивача на підстави задоволення позову, передбачені ст. 406 ЦК України суд не приймає до уваги, оскільки, як убачається зі змісту ст. 49 ЦПК України у даному випадку мала бути подана письмова заява у встановлений в даній статті строк, чого стороною позивача виконано не було та взагалі про інші підстави для задоволення позову заявлено з порушенням передбаченого ч.3 ст. 49 ЦПК України строку.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 141, 259, 263-265, 268 ЦПК України,

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_4, місце проживання та реєстрації АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_1) до ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_3, місце проживання та реєстрації АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_2) про виселення та зняття з реєстрації - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Полтавського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до п. 15.5) Перехідних положень ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Лубенського

міськрайонного суду Іващенко Ю. А.