Провадження № 2/161/3759/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 грудня 2018 року місто ОСОБА_1

Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі :

головуючого судді Філюк Т.М.

за участю секретаря судового засідання Бортнюк А.В.,

позивача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк", ОСОБА_4, третя особа, що не заявляє самостійних вимог: другий відділ державної виконавчої служби міста ОСОБА_1 територіального управління юстиції у Волинській області, про зняття арешту з майна, -

В С Т А Н О В И В :

11 вересня 2018 року ОСОБА_2 звернулася в суд з позовом до Акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" , ОСОБА_4, третя особа, що не заявляє самостійних вимог: другий відділ державної виконавчої служби міста ОСОБА_1 територіального управління юстиції у Волинській області, про зняття арешту з майна.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що за результатом звернення до Територіального сервісного центру 0741 РСЦ у Волинській області МВС України їй стало відомо, що постановою державного виконавця Другого ВДВС м. Луцька ГТУЮ у Волинській області ВП №14411963 було накладено арешт на все майно, що належить ОСОБА_4, в тому числі на легковий автомобіль Volkswagen Polo, реєстраційний номер НОМЕР_1.

Однак позивач зазначає, що вказаний транспортний засіб належить їй на праві власності і вона немає жодного відношення до боргових зобовязань відповідача та виконавчого провадження щодо неї.

З наведених підстав позивач просить суд:

1) зняти арешт з автомобіля Volkswagen Polo, реєстраційний номер НОМЕР_1, кузов № НОМЕР_2;

2) зобовязати державного реєстратора внести відповідні записи до Державного реєстру обтяжень рухомого майна.

Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила суд їх задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні та у письмовому відзиві від 11 жовтня 2018 року просить суд відмовити у задоволенні позову.

Відповідач ОСОБА_4 у судове засідання не зявилась, однак засобами електронної пошти подала заяву в якій просить суд слухати справу за її відсутності, позовні вимоги визнає.

Представник третьої особи у судове засідання не зявився, однак у заяві від 06 грудня 2018 року просить суд слухати справу за його відсутності. Під час попередніх судових засідань був присутній і у вирішенні справи покладався на розсуд суду.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити частково, з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу від 21 травня 2008 року серії АСС065063 є власником автомобіля НОМЕР_3, кузов № НОМЕР_2 (а.с.5).

Судом під час судового розгляду за клопотаннями сторін неодноразово витребовувалася інформація про реєстраційні дії з вказаним транспортним засобом.

Так з листів Регіонального сервісного центру МВС у Волинській області від 23 листопада 2018 року №31/3-3338, а також Територіального сервісного центру 0741 від 02 листопада 2018 року №30/3/1-5452, слідує, що вказаний автомобіль дійсно зареєстрований за позивачем у справі і починаючи з 21 травня 2008 року з ним не проводилося жодних інших реєстраційний (переєстраційних дій).

Однак, як слідує з постанови старшого державного виконавця Другого відділу державної виконавчої служби Луцького міського управління юстиції ВП №14411963, ним в межах виконавчого провадження на примусове виконання ухвали Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 23 червня 2009 року №2-7937/09 накладено арешт на вказаний транспортний засіб.

При цьому у цій постанові зазначено, що вона стосується цивільної справи Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська №2-7937/09 про стягнення кредитної заборгованості з ОСОБА_4 на користь ЗАТ КБ «Приватбанк». Позивач у справі не зазначена як другий відповідач у справі (поручитель) (а.с.7-8).

Крім того, представником відповідача АТ КБ "Приватбанк" не надано суду будь-яких доказів того, що вказаний автомобіль перебуває під заставою банку, зокрема відповідний витяг з Державного реєстру обтяжень рухомого майна, або відповідний договір про забезпечення виконання кредитних зобовязань ОСОБА_4 шляхом надання автомобіля у заставу.

Статтею 41 Конституції України передбачено право кожного громадянина володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Відповідно з ст. 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Статтею 10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна.

Відповідно до ст.ст316,317,319 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Частиною першою статті 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

При цьому у статті 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

У розглядуваному випадку, на думку суду, накладений постановою державного виконавця арешт на транспортний засіб позивача є помилковим, оскільки він не стосується кредитних зобовязань між АТ КБ "Приватбанк" та ОСОБА_4, не передавався як забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором, не перебуває під заставою банка.

Тобто, накладений арешт не має правових підстав для існування і він перешкоджає позивачу у вільному розпорядженні своїм майном без законних на те підстав, що є безумовним порушенням принципу мирного володіння своїм майном, який закріплений у статті 1 Протоколу №1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства України.

Виходячи з наведених мотивів та підстав, суд дійшов висновку, що є всі наявні підстави для зняття арешту зі спірного транспортного засобу, тобто для задоволення позову в цій частині.

Суд окремо вважає за необхідне зазначити, що позивач не може в іншому порядку, ніж шляхом звернення до суду з цим позовом, захистити свої права та законні інтереси, оскільки за приписами ч.1 ст.158 ЦПК України (в чинній редакції) суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Як слідує зі змісту спірних правовідносин, спірний арешт був накладений на виконання ухвали Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська №2-7937/09 від 23 червня 2009 рокупро забезпечення позову, при цьому учасниками цієї справи були АТ КБ "ПриватБанк" та ОСОБА_4. Позивач не була учасником цієї цивільної справи і в силу вимог ч.1 ст.158 ЦПК України не наділена правом на звернення до суду, який застосував заходи забезпечення позову, з клопотанням про скасування цих заходів.

Отже, керуючись загальними принципами щодо права кожного на доступ до справедливого суду, які закріплені у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд вважає, що саме Луцький міськрайонний суд Волинської області є «судом встановленим законом» у розумінні ст.6 Конвенції та наділений правом розглядати спір стосовно зняття арешту зі спірного автомобіля.

Стосовно вимоги про «зобовязати державного реєстратора внести відповідні записи до Державного реєстру обтяжень рухомого майна» суд зазначає, що ця вимога є неконкретизованою, зокрема позивач не зазначила якого саме реєстратора вона просить суд вчинити дій, не заявляє такого реєстратора як відповідача у справі. Крім того, суд вважає, що права та законні інтереси позивача у справі є повністю поновленими за фактом зняття арешту зі спірного автомобіля, а внесення державним реєстратором відповідного запису у Державні та Єдині реєстри є одним із елементом виконання цього судового рішення.

Керуючись ст. 41 Конституції України, ст.ст. 4, 10, 12, 18, 19, 42, 81, 82, 141, 263-265 ЦПК України ст.316,317,319, 391 ЦК України, суд,-

У Х В А Л И В :

Позов задовольнити частково.

Зняти арешт з автомобіля НОМЕР_3, кузов № НОМЕР_2.

В решті позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення, в разі проголошення вступної та резолютивної частини рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Позивач: ОСОБА_2 ( місце проживання: пр.-т. Волі, 43/29 м. Луцьк; РНОКПП НОМЕР_4);

Відповідач:Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (місцезнаходження: м. Київ вул. Грушевського, 1Д; );

Відповідач: ОСОБА_4 (місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_1; РНОКПП НОМЕР_5);

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору:другий відділ державної виконавчої служби міста ОСОБА_1 територіального управління юстиції у Волинській області (місцезнаходження: м. Луцьк, вул. Винниченка, 27а; ).

Дата складення повного тексту рішення 28 грудня 2018 року.

Суддя

Луцького міськрайонного суду ОСОБА_5