ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 вересня 2018 року

м.Суми

Справа №592/14128/17

Номер провадження 22-ц/788/1374/18

Апеляційний суд Сумської області у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Кононенко О. Ю. (суддя-доповідач),

суддів - Левченко Т. А. , Ткачук С. С.

сторони:

позивач - ОСОБА_1,

відповідач - ОСОБА_2,

розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 06 лютого 2018 року у складі судді Князєва В.Б., ухвалене у м. Суми,

в с т а н о в и в :

07 грудня 2017 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів. Позов мотивовано тим, що 23 листопада 2007 року ОСОБА_2 та ОСОБА_1 зареєстрували шлюб, у якому ІНФОРМАЦІЯ_2 народився син ОСОБА_3. Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 05 серпня 2016 року шлюб між сторонами розірвано. Відповідач кошти на утримання сина надає нерегулярно, а тому ОСОБА_1 просила на підставі статей 180-182 СК України стягнути з відповідача на її користь аліменти на сина в розмірі 1/4 частини усіх видів доходу відповідача щомісячно до повноліття дитини, але не менше 50% прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку.

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 06 лютого 2018 року позов ОСОБА_1 задоволений.

Вирішено стягувати з ОСОБА_2 аліменти на утримання сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, до повноліття дитини, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 07 грудня 2017 року та сплачувати їх на користь матері дитини - ОСОБА_1

Стягнуто з ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір у розмірі 640 грн.

Не погоджуючись із вказаним рішенням в частині стягнення судового збору, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права та неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи просить скасувати рішення суду в оскаржуваній частині.

Апеляційна скарга мотивована тим, що при зверненні з позовом ОСОБА_1 умисно зазначила адресу, за якою він не проживає, тому він не отримував кореспонденцію із суду, не знав про розгляд справи, а про рішення суду йому стало відомо через чотири місяці після його ухвалення. Тому не мав можливості захищати свої права належним чином, а також подати до суду документи, які підтверджують наявність у нього інвалідності ІІ групи, що є підставою для звільнення від сплати судового збору відповідно до пункту 9 статті 5 Закону України «Про судовий збір».

Позивач ОСОБА_1 не скористалася своїм правом на подання до суду відзиву на апеляційну скаргу, копію якої отримала 27 липня 2018 року (а.с. 44).

Відповідно до п. 3 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VІІІ «Про судоустрій і статус суддів» апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах.

Пунктом 8 ч. 1 розділу ХІІІ «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України, в редакції Закону України №2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України так інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року, також визначено, що до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи викладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вимог та підстав позову, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Проте, зазначеним вимогам закону рішення суду в оскаржуваній частині не відповідає.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що 23 листопада 2007 року ОСОБА_2 та ОСОБА_1 зареєстрували шлюб, у якому ІНФОРМАЦІЯ_2 народився син ОСОБА_3 (а.с. 3,4). Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 05 серпня 2016 року шлюб між сторонами розірвано (а.с. 6). З матеріалів справи також вбачається, що син ОСОБА_3 проживає разом з позивачем (а.с. 5).

Установлені судом обставини сторонами не оспорюються.

Керуючись статтями 180-183 суд першої інстанції ухвалив рішення про стягання з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі ? частини від усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, до повноліття дитини, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 07 грудня 2017 року. Крім того, суд вирішив питання про стягнення з відповідача в дохід держави судового збору у розмірі 640 грн.

Відповідно до ч. 3 п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» від 24 жовтня 2008 року, у разі якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскарженої частини ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується.

Рішення суду першої інстанції в частині визначеного судом розміру аліментів не оскаржується, тому судом апеляційної інстанції не переглядається. Оскаржується рішення суду відповідачем лише в частині стягнутого судового збору.

Апеляційний суд не може погодитись з висновком суду першої інстанції в оскаржуваній частині, а саме щодо стягнення з відповідача судового збору в дохід держави з наступних підстав.

Відповідно до ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Статтею 141 ЦПК України визначений порядок розподілу судових витрат між сторонами. Зокрема, частиною шостою цієї статті встановлено: у випадку, якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до вимог пунктів 3, 9 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються: позивачі - у справах про стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення, а також заявники у разі подання заяви щодо видачі судового наказу про стягнення аліментів; особи з інвалідністю I та II груп, законні представники дітей з інвалідністю і недієздатних осіб з інвалідністю.

ОСОБА_1 звільнена від сплати судового збору на підставі п. 3 частини1 статті 5 Закону України « Про судовий збір», як позивач у справі про стягнення аліментів.

З копії пенсійного посвідчення серії НОМЕР_1, виданого 08 лютого 2018 року, вбачається, що відповідач ОСОБА_2 є особою з інвалідністю ІІ групи (а.с. 35), тобто за приписами п. 9 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір», він також звільнений від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях.

Оскільки обидві сторони у справі звільнені від оплати судових витрат, то відповідно до частини 6 статті 141 ЦПК України, вони компенсуються за рахунок держави, тобто, суд першої інстанції безпідставно стягнув з ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір у розмірі 640 грн.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 376 ЦПК України, підставою для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Ураховуючи зазначене, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про те, що рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 06 лютого 2018 року в частині стягнення судових витрат із ОСОБА_2 підлягає скасуванню на підставі п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України.

Враховуючи те, що справа є малозначною (п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України), відповідно до приписів п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, постанова не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ч. 13 ст. 7, ст. ст. 367, 368, ч. 1 ст. 369, п. 2 ч. 1 ст. 374, п. 4 ч. 1 ст. 376, ст. ст. 381 - 384, 389 ЦПК України,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Скасувати рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 06 лютого 2018 року в частині стягнення з ОСОБА_2 в дохід держави судового збору у розмірі 640 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді : О.Ю. Кононенко

Т.А. Левченко

С.С. Ткачук