Справа № 310/6238/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 грудня 2018 рокум. Бердянськ

Бердянський міськрайонний суд Запорізької області у складі судді Полянчука Б.І., при секретарі Панченко Л.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи: реєстраційний відділ виконавчого комітету Бердянської міської ради, ОСОБА_3, виконавчий комітет Бердянської міської ради про надання дозволу на здійснення реєстрації,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась з позовом до ОСОБА_2, треті особи: реєстраційний відділ виконавчого комітету Бердянської міської ради, ОСОБА_3, виконавчий комітет Бердянської міської ради про надання дозволу на здійснення реєстрації в якому зазначила, що вона та ОСОБА_4 уклали шлюб 12.08.2015 року. Від шлюбу в них народився ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_5, який на теперішній час зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1, але проживає разом з нею по АДРЕСА_2 та перебуває на її утриманні. 03.04.2018 року шлюб між нею та ОСОБА_4 було розірвано. На даний час виникла необхідність у перереєстрації дитини за місцем проживання та реєстрації матері, а саме за адресою: АДРЕСА_2, оскільки це необхідно для відвідування дитиною дитячого садку, лікарні, гуртків та отримання допомоги на дитину. Її мати - ОСОБА_3 не заперечує проти того, щоби її онук був зареєстрований за місцем фактичного проживання по АДРЕСА_2, оскільки вона є власником будинку і має право вільно розпоряджатися своєю власністю. 01.06.2018 року вона письмово звернулася до відповідача в якому просила надати дозвіл на перереєстрацію ОСОБА_5 з АДРЕСА_1 до будинку по АДРЕСА_2, але лист залишився без відповіді і реагування. Крім того, вона звернулася до реєстраційного відділу з метою перереєстрації дитини за місцем проживанням матері, однак їй було відмовлено з посиланням на те, що для реєстрації дитини за місцем проживання матері, необхідна згода батька та рекомендовано з вказаною проблемою звернутися до суду. Оскільки батько дитини не надає згоди на реєстрацію місця проживання дитини за фактичним постійним місцем проживання, тому це може бути дозволено на підставі рішення суду. Реєстрація місця проживання дитини за фактичним місцем проживання в будинку матері, ніяким чином не порушує житлові права дитини і є навпаки необхідним для нормального розвитку дитини. Просила надати дозвіл на здійснення реєстрації неповнолітнього ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 за місцем проживання матері ОСОБА_1, а саме за адресою: АДРЕСА_2 без згоди батька дитини ОСОБА_6

Позивач та її представник ОСОБА_7 у судове засідання не з'явились. Представник позивача подав заяву про розгляд справи у відсутності позивача та його представника.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з'явився без поважних причин.

ОСОБА_3 в судове засідання не з'явилась, подала заяву про розгляд справи в її відсутності.

Представник виконавчого комітету Бердянської міської ради ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11 в судове засідання не з'явились. ОСОБА_11, ОСОБА_9, ОСОБА_10 подали заяви про розгляд справи в їх відсутності.

З'ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до наступного.

Згідно ст. 3 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» місце проживання - це адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік.

Статтями 6,7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» визначено обов'язок протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання. Реєстрація місця проживання і зняття з місця реєстрації особи за заявою законного представника здійснюється за згодою інших законних представників.

Відповідно до свідоцтва про шлюб ОСОБА_2 та ОСОБА_1 зареєстрували шлюб 12.08.2015 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану по місту Бердянську реєстраційної служби Бердянського міськрайонного управління юстиції у Запорізькій області, актовий запис №452 (а.с.6).

Згідно копії свідоцтва про народження від 24.11.2016 року у ОСОБА_2 та ОСОБА_1 народився ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 року (а.с.7). Із копії постанови державного виконавця вбачається, що рішенням Бердянського міськрайонного суду із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуто аліменти на утримання сина ОСОБА_12, ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/2 частини всіх видів доходів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 29.03.2017 року і до досягнення дитиною повноліття ІНФОРМАЦІЯ_2 року (а.с.12-13).

Із рішення суду від 03.04.2018 року вбачається, що шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірвано (а.с.8-9).

У відповідності до копії паспорта ОСОБА_1 її місце проживання зареєстровано в АДРЕСА_3, зазначене підтверджується і довідкою відділу реєстрації виконавчого комітету Бердянської міської ради від 12.06.2017 року (а.с.4,5,22).

Із договору дарування від 20.11.2009 року вбачається, що житловий будинок АДРЕСА_2 належить на праві власності ОСОБА_3 (а.с.26-28), а згідно копії паспорту місце проживання ОСОБА_3 зареєстровано в цьому будинку (а.с.23-25).

Позивач надала суду довідки ПАТ «Бердянськбуд» №32 та №31 від 31.05.2018 року в яких зазначено, що по АДРЕСА_5 прописаний ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3 року, а ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 року за вказаною адресою не проживає (а.с.19), але вони не можуть підтверджувати проживання відповідача за вказаною адресою, оскільки за повідомленням відділу реєстрації виконавчого комітету Бердянської міської ради від 28.08.2018 року зареєстрованим місцем проживання відповідача ОСОБА_2 є АДРЕСА_4, а не АДРЕСА_5 (а.с.35).

Таким чином, судом встановлено, що позивач та відповідач проживають окремо.

Позивач зазначала, що дитина не проживає з батьком, а проживає разом з нею, але жодного доказу, який підтверджує цю обставину суду не надала.

26.07.2018 року ОСОБА_1 звернулась до відділу реєстрації місця проживання виконавчого комітету Бердянської міської ради з заявою про зняття з реєстрації місця проживання по АДРЕСА_5 та реєстрацію місця проживання малолітньої дитини по АДРЕСА_2, але в зняття з реєстрації місця проживання та реєстрації місця проживання дитини за іншою адресою відмовлено, оскільки відсутня згода другого законного представника (батька) (а.с.29-30,31-32).

ОСОБА_1 також посилалась на перешкоди зі сторони відповідача в реєстрації дитини за місцем її проживання і на підтвердження цього надала суду лист від 01.06.2018 року в якому вона просила ОСОБА_2 надати дозвіл на перереєстрацію дитини з АДРЕСА_5 до будинку АДРЕСА_2, але відповіді на який вона не отримала. Судом встановлено, що зазначений лист було направлено відповідачу за адресою за якою він не проживає, а саме: АДРЕСА_5. Крім того, відсутні докази отримання листа ОСОБА_2 (а.с.19-21).

За таких обставин, позивачем не доведено існування спору між позивачем та відповідачем з приводу реєстрації місця проживання дитини та здійснення перешкод в цьому відповідачем.

Відповідно до ч. 4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає.

Оскільки судом встановлено, що батьки ОСОБА_5 проживають окремо, тому за ч. 4 ст. 29 ЦК України проживання дитини можливе за місцем проживання матері або батька.

Позивачем не надано суду доказів досягнення згоди між батьками або вирішення судом спору про місце проживання їх дитини - ОСОБА_5 разом з позивачем.

За таких обставин відсутні підстави вважати, що місцем проживання малолітнього ОСОБА_5 є АДРЕСА_2, а відповідно і необхідність його реєстрації за вказаною адресою.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Статтею 19 ЦПК України визначено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Виходячи зі змісту ст.ст. 11,15 ЦК України цивільні права і обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно зі ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового інтересу. Способами захисту цивільних прав та їх інтересів можуть бути: визнання права, визнання правочину недійсним і припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконним рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади АР Крим, або органу місцевого самоврядування, інших посадових і службових осіб.

Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника.

Право вибору способу захисту порушеного або оспорюваного права належить позивачеві відповідно до вимог ст.ст. 4,13,49 ЦПК України, тоді як перевірка відповідності цього способу наявному порушенню і меті судового розгляду у відповідності до ст. 5 ЦПК є обов'язком суду. При виборі способу захисту цивільного права необхідно виходити із суб'єктивного права та характеру його порушення. Як правило, власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права.

Реєстрація неповнолітнього за місцем проживання матері не може створювати будь-яких цивільних прав та обов'язків і жодним чином не впливає на можливість дитини відвідувати дитячий садок, лікарню, гуртки, отримання допомоги, а є лише фіксацією місця проживання особи. Відсутність реєстрації малолітнього ОСОБА_5 за місцем проживання матері не підтверджує порушення його прав.

Таким чином, позивачем заявлено вимоги, які діючим законодавством не передбачені в якості способу захисту порушених прав.

Суд вважає, що за викладених обстави підстави для задоволення позову відсутні.

Керуючись ст. ст. 4,5,13,19,49,259,263-265,273,354,355 ЦПК України, ст.ст. 16, 29 ЦК України, ст.ст. 3,6,7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, місце проживання: АДРЕСА_2) до ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2, місце проживання: АДРЕСА_4), треті особи: реєстраційний відділ виконавчого комітету Бердянської міської ради (ідентифікаційний код в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 02140805, який знаходиться за адресою: 71118, Запорізька область, м. Бердянськ, пл. Єдності,2), ОСОБА_3 (місце проживання: АДРЕСА_2), виконавчий комітет Бердянської міської ради (ідентифікаційний код в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 02140805, який знаходиться за адресою: 71118, Запорізька область, м. Бердянськ, пл. Єдності,2) відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено в день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя