Справа № 530/1308/18
Номер провадження 2-о/530/79/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.10.2018 року Зіньківський районний суд Полтавської області в складі: головуючого - судді Должко С.Р., секретаря Стрілець Л.Г., розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Зіньків справу за заявою

Опікунської ради при Зіньківській державній районній адміністрації Полтавської області юридична адреса: Полтавська область, місто Зіньків, вулиця Воздвиженська,40, заінтересована особа: ОСОБА_1, адреса проживання: ІНФОРМАЦІЯ_1 про встановлення опіки над недієздатною фізичною особою і призначення над нею опікуна,-

В С Т А Н О В И В:

Заявник, Опікунська рада Зіньківської районної державної адміністрації Полтавської області, заінтересована особа: ОСОБА_1 звернулася до Зіньківського районного суду Полтавської області із заявою про встановлення опіки над недієздатною особою і призначення над нею опікуна.

В судове засідання представник заінтересованої особи, не з"явився але написав заяву про підтримання заявлених вимог та розгляд справи за його відсутності.

Суд, зачитавши заяву заявника, заяву заінтересованої особи та дослідивши наявні матеріали справи та оцінивши їх в сукупності, приходить до висновку, що заява підлягає задоволенню.

У відповідності до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 Цивільного процесуального кодексу України.

Відповідно ст. 263 ЦПК України, - судове рішення повинно грунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Як передбачено нормою ст. 3 ЦПК України, - цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу та Закону України "Про міжнародне приватне право", законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Якщо міжнародним договором, згода на обов»язковість якого надана Верховною Радою України, передбачено інші правила, ніж встановлені цим Кодексом, застосовуються правила міжнародного договору. Провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Закон, який встановлює нові обов'язки, скасовує чи звужує права, належні учасникам цивільного процесу, чи обмежує їх використання, не має зворотної дії в часі.

Згідно положень пункту 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 № 14 Про судове рішення у цивільній справі, - рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права. У зв'язку з цим суди повинні неухильно додержувати вимог про законність і обґрунтованість рішення у цивільній справі (частина перша статті 263 ЦПК). Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 3 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 10 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми. Якщо спірні правовідносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права). У разі невідповідності правового акта правовому акту вищої юридичної сили суд застосовує норми правового акта вищої юридичної сили. При встановленні суперечностей між нормами права, які підлягають застосуванню при розгляді та вирішенні справи, суду також необхідно враховувати роз'яснення Пленуму Верховного Суду України, що містяться в постанові від 1 листопада 1996 року № 9 "Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя". Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

За змістом ст. 12 ЦПК України, - цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов»язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд зберігаючи об»єктивність і неупередженість: керує ходом судового процессу; сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; роз»яснює у випадку необхідності учасникам судового процессу їхні процесуальні права та обов»язки, неслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процессу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процессу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов»язків.

Відповідно ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

В судовому засіданні було встановлено, що відповідно до рішення Зіньківського районного суду Полтавської області по цивільній справі №530/1294/17 від 22.05.2018 року ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_3 Полтавської облатсті, жителя ІНФОРМАЦІЯ_1 визнано недієздатним.

Строк дії рішення про визнання недієздатним, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4 визначити до 22 травня 2020 року. Опікун над ОСОБА_2 не встановлений.

ОСОБА_2 проживає в ІНФОРМАЦІЯ_1 разом зі своєю матір"ю ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_5.

Згідно ст.60 ЦК України у разі визнання особи недієздатною встановлюється опіка над нею. Опікунська рада при Зіньківській районній державній адміністрації розглянувши заяву ОСОБА_1 приходить до висновку про можливість її бути опікуном над недієздатним сином, ОСОБА_2.

Відповідно до ст. 30 ЦК України, цивільну дієздатність має фізична особа, яка усвідомлює значення своїх дій та може керувати ними.

Відповідно до ст. 39 ЦК України, фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними.

Згідно до ч. 1 ст. 60 ЦК України, суд встановлює опіку над фізичною особою, у разі визнання її недієздатною і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування.

В силу ч. 1 ст. 300 ЦПК України, суд ухвалюючи рішення про визнання фізичної особи недієздатною, встановлює над нею опіку і за поданням органу опіки та піклування призначає їй опікуна.

В силу ч.ч. 5-9 ст. 300 ЦПК України, рішення суду після набрання ним законної сили надсилається судом органу опіки та піклування, органам ведення Державного реєстру виборців за місцем проживання фізичної особи.

Згідно ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року зі змінами, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чизаконодавчимиорганами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини.

Перешкод, зазначених у ст. 64 ЦК України для призначення ОСОБА_1 опікуном над ОСОБА_2 не встановлено.

За таких обставин, повно, всебічно та об'єктивно з'ясувавши обставини справи, суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_1 опікуном над ОСОБА_2.

На підставі ст. ст.15,16,58,60, 63, 75 ЦК України, Правил опіки та піклування, затверджених спільним наказом Державного комітету України у справах сім'ї та молоді, Міністерства освіти України, Міністерства охорони здоров'я України, Міністерства праці та соціальної політики України від 26 травня 1999 року №34/166/131/88, та керуючись ст. ст.10,13,76-82,223, 247, 258,259,263-265,300, 354 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Заяву Опікунської ради при Зіньківській державній районній адміністрації Полтавської області юридична адреса: Полтавська область, місто Зіньків, вулиця Воздвиженська,40, заінтересована особа: ОСОБА_1, адреса проживання: ІНФОРМАЦІЯ_1 про встановлення опіки над недієздатною фізичною особою і призначення над нею опікуна - задовольнити.

Встановити опіку над недієздатним ОСОБА_2, який проживає в ІНФОРМАЦІЯ_1 призначивши ОСОБА_1 опікуном.

На рішення може бути подано апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Апеляйного суду Полтавської області.

Написано власноручно.

Суддя Зіньківського

районного суду Полтавської області ОСОБА_3

секретар: Стрілець Л.Г.