Постанова

Іменем України

05 вересня 2018 року

м. Київ

справа № 720/1988/16-ц

провадження № 61-15482св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Білоконь О. В., Синельникова Є. В., Хопти С. Ф. (суддя-доповідач),

Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_2,

представник позивача - ОСОБА_3,

відповідач - ОСОБА_4,

представник відповідача - ОСОБА_5,

третя особа - Припрутська сільська рада Новоселицького району Чернівецької області,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Апеляційного суду Чернівецької області від 17 січня 2018 року у складі колегії суддів: Перепелюк І. Б.,

Одинака О. О., Яремка В. В.,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2016 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом, уточнивши його, до ОСОБА_4, третя особа - Припрутська сільська рада Новоселицького району Чернівецької області, про визнання особи такою, що втратила право користування житлом.

Позовна заява мотивована тим, що відповідно до договору купівлі-продажу

від 16 травня 2005 року їй на праві власності належить житловий будинок, розташований по АДРЕСА_1.

Оскільки ОСОБА_4 зареєстрував своє місце проживання у вказаному будинку з її дозволу, але у ньому не проживає, чим перешкоджає їй у вільному користуванні цим будинком, тому просила суд визнати ОСОБА_4 таким, що втратив право користування зазначеним житловим приміщенням.

Рішенням Новоселицького районного суду Чернівецької області від 21 листопада 2017 року у складі ОСОБА_8 позов ОСОБА_2 задоволено. Усунуто перешкоди ОСОБА_2 у користуванні житловим будинком по

АДРЕСА_1 шляхом визнання ОСОБА_4 таким, що втратив право користування вказаним житловим будинком. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_4 було зареєстровано та він набув право на проживання по АДРЕСА_1 за відсутності достатніх правових підстав, а ОСОБА_2, як законний володілець будинку, в силу статті 396 ЦК України має право на захист цього права.

Постановою Апеляційного суду Чернівецької області від 17 січня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 задоволено частково. Рішення Новоселицького районного суду Чернівецької області від 21 листопада 2017 року скасовано й ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_2 Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи у задоволенні позовуОСОБА_2, суд апеляційної інстанції виходив із того, що остання не довела належними та допустимими доказами наявність у неї житлового будинку по

АДРЕСА_1 та її право власності на нього, оскільки рішенням Новоселицького районного суду Чернівецької області від 28 травня 2008 року задоволено позов ОСОБА_9 та визнано недійсним договір купівлі-продажу права, яке виникне з моменту завершення будівництва і прийняття до експлуатації та державної реєстрації житлового будинку, що знаходиться у с. Припруття Новоселицького району Чернівецької області, укладений 16 травня 2005 року між ОСОБА_9 та ОСОБА_10

У касаційній скарзі, поданій у березні 2018 року до Верховного Суду,

ОСОБА_2, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила скасувати постанову суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційний суд позбавив ОСОБА_2 права на судовий захист, а ОСОБА_4 зареєстровано у спірному житловому будинку на підставі рішення районного суду, яке було скасовано в апеляційному порядку. При цьому ОСОБА_2 долучила до скарги копію рішення Апеляційного суду Чернівецької області від 26 грудня 2013 року, яким апеляційну скаргу ОСОБА_11 в інтересах ОСОБА_10 було задоволено, рішення Новоселицького районного суду Чернівецької області від 28 травня 2008 року яким було задоволено позов ОСОБА_9 та визнано недійсним договір купівлі-продажу права - скасовано й у задоволенні цього позову відмовлено.

Відзив на касаційну скаргу не подано.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 402 ЦПК України встановлено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Відповідно до частин першої, другої та п'ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону судове рішення апеляційного суду не відповідає.

Судом встановлено, що згідно за договором купівлі-продажу права від 16 травня

2005 року ОСОБА_9 продав ОСОБА_10 право власності, яке виникне з моменту завершення будівництва і прийняття до експлуатації та державної реєстрації житлового будинку з господарськими та побутовими будівлями і спорудами по АДРЕСА_1.

Відповідно до свідоцтва про реєстрацію шлюбу ОСОБА_10 12 січня 2012 року зареєструвала шлюб у м. Бахарест, Румунія та змінила прізвище на ОСОБА_2.

Рішенням виконавчого комітету Припрутської сільської ради Новоселицького району Чернівецької області від 10 серпня 2011 року на підставі заяви

ОСОБА_9, який просив зареєструвати у спірному будинку його племінника ОСОБА_4, надано дозвіл на реєстрацію останнього в його господарстві по

АДРЕСА_1.

Згідно листа Припрутської сільської ради Новоселицького району Чернівецької області від 01 червня 2016 року ОСОБА_4 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1, але більше року на території села не проживає.

Відповідно до частини першої статті 3 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Об'єктом власності особи може бути зокрема житловий будинок, садиба, квартира

(статті 379, 382 ЦК України).

Згідно із статтею 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов'язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно із статтею 396 ЦК України особа, яка має речове право на чуже майно, має право на захист цього права, у тому числі і від власника майна, відповідно до положень глави 29 цього Кодексу.

У абзаці 2 пункту 5 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» надані роз'яснення про те, що право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Проте, якщо права на нерухоме майно підлягають державній реєстрації, то право власності у набувача виникає з дня такої реєстрації відповідно до закону (стаття 334 ЦК України) та з урахуванням положення про дію закону в часі на момент виникнення спірних правовідносин (стаття 5 ЦК України).

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_2, суд апеляційної інстанції обґрунтовував свої висновки тим, що остання не набула права на спірне будинковолодіння, оскільки зазначеним рішенням районного суду договір купівлі-продажу прав, за яким остання придбала його - визнано недійсним.

При цьому, обґрунтовуючи зазначені висновки з посиланням на зазначене рішення районного суду, не перевірив цих доводів та доказів, не встановив, чи не було воно скасовано, та чи набрало законної сили.

З копії рішення Апеляційного суду Чернівецької області від 26 грудня 2013 року відповідно до Єдиного державного реєстру судових рішень вбачається, що апеляційну скаргу ОСОБА_11 в інтересах ОСОБА_10 було задоволено, рішення Новоселицького районного суду Чернівецької області від 28 травня

2008 року, яким було задоволено позов ОСОБА_9 та визнано недійсним договір купівлі-продажу права - скасовано й у задоволенні цього позову відмовлено. Зазначеним рішенням апеляційного суду встановлено, що пред'явлений позов ОСОБА_9 є безпідставним та недоведеним.

Таким чином, суд апеляційної інстанції, беручи до уваги зазначене рішення Новоселицького районного суду Чернівецької області від 28 травня 2008 року, не з'ясував обставини, що мають значення для вирішення справи, а саме, чи не було скасовано вказане судове рішення, яким обґрунтовані його висновки, та чи має право ОСОБА_2, як законний володілець будинку, в силу статті 396 ЦК України на захист цього права.

Отже, висновки апеляційного суду про недоведеність позову є передчасними, ґрунтуються на припущеннях, що заборонено законом.

Відповідно до пункту першого частини третьої та четвертої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази. Справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.

За таких обставин постанова суду апеляційної інстанції не відповідає вимогам статті 263 ЦПК України та постановлене з порушення норм процесуального права, що в силу пункту 1 частини третьої та четвертої статті 411 ЦПК України є підставою для його скасування з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 400, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Постанову Апеляційного суду Чернівецької області від 17 січня 2018 року, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: О. В. Білоконь

Є. В. Синельников

С. Ф. Хопта

Ю. В. Черняк