Справа № 761/7911/15-ц
Провадження № 4-с/761/70/2018
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 червня 2018 року Шевченківський районний суд м.Києва у складі:

головуючого судді: Савицького О.А.,

при секретарі: Ющенко Я.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Веред Катерини Миколаївни, заінтересована особа: ОСОБА_4,

ВСТАНОВИВ:

26.10.2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на бездіяльність державного виконавця Шевченківського РВ ДВС м.Київ ГТУЮ у м.Києві Веред К.М.,у якій просить визнати неправомірною бездіяльність державного виконавця щодо несвоєчасного розгляду заяв про закінчення виконавчих проваджень та винесення постанов про закінчення виконавчих проваджень № 37058573 і № 54048717, а також зобов'язати державного виконавця винести постанови про закінчення вказаних виконавчих провадження.

Свою скаргу заявник обґрунтовує тим, що на виконанні у Шевченківському РВ ДВС м.Київ ГТУЮ у м.Києві перебуває виконавче провадження № 37058573 з примусового виконання виконавчого напису № 2586, виданого 15.07.2002 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Каплун Ю.В. про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_6 боргу в сумі 66305,45 грн., а також виконавче провадження № 54048717 з примусового виконання виконавчого листа № 761/7911/15-ц, виданого 25.11.2016 року Шевченківським районним судом м.Києва про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_6 боргу в сумі 12249,98 грн. Разом з тим, виконавши рішення за вказаними виконавчими документами шляхом перерахування коштів у повному обсязі на депозитний рахунок Шевченківського РВ ДВС м.Київ ГТУЮ у м.Києві, з врахуванням виконавчого збору та витрат на проведення виконавчих дій, заявник подав до Шевченківського РВ ДВС м.Київ ГТУЮ у м.Києві заяви про закінчення виконавчих проваджень на підставі п.9 ч.1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження».Однак, посилаючись на те, що державним виконавцем допущена неправомірна бездіяльність, оскільки подані заяви у встановленому законом порядку ним не розглянуті та відповідно не винесені постанови про закінчення виконавчих проваджень, а тому заявник вважає, що вказаною бездіяльністю порушені його права, у зв'язку з чим звернувся з даною скаргою до суду.

Ухвалою від 15.06.2018 року залучено ОСОБА_4 до участі у справі як правонаступника ОСОБА_6 у виконавчому провадженні № 54048717, а також закрито провадження у справі в частині вимог про оскарження бездіяльності державного виконавця у виконавчому провадженні № 37058573 щодо примусового виконання виконавчого напису.

Особи, які беруть участь у справі в судове засідання не з'явились, своїх представників до суду не направили, про дату, час і місце судового розгляду повідомлялись належним чином у встановленому законом порядку, причини неявки не повідомили.

Враховуючи, що відповідно до ч.2 ст. 450 ЦПК України неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду, тому суд вважає за можливе розглянути скаргу за відсутності заявниці, державного виконавця та заінтересованої особи.

Дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд вважає, що заявлені вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Перевіряючи обставини справи, судом встановлено, що на виконанні у Шевченківському РВ ДВС м.Київ ГТУЮ у м.Києві перебуває виконавче провадження № 54048717 з примусового виконання виконавчого листа № 761/7911/15-ц, виданого 25.11.2016 року Шевченківським районним судом м.Києва про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_6 боргу в сумі 12249,98 грн.

Разом з тим, як зазначає заявника, що 28.07.2017 року він шляхом перерахування коштів у повному обсязі на депозитний рахунок Шевченківського РВ ДВС м.Київ ГТУЮ у м.Києві фактично виконав рішення за вказаним виконавчим документом.

Враховуючи вказані обставини, 08.08.2017 року заявник подав до Шевченківського РВ ДВС м.Київ ГТУЮ у м.Києві заяву, у якій просив закінчити виконавче провадження № 54048717 на підставі п.9 ч.1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження», однак вона у встановленому законом порядку ним не розглянута та відповідно постанова про закінчення виконавчого провадження не винесена.

Згідно з ч.1 ст. 4 ЦПК України передбачає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи. Скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.

Звертаючись до суду з даною скаргою, заявник, як на підставу для її задоволення посилається на неправомірність бездіяльності, допущеної державним виконавцем Шевченківського РВ ДВС м.Київ ГТУЮ у м.Києві Веред К.М. щодо несвоєчасного розгляду заяви про закінчення виконавчого провадження та винесення постанови про закінчення виконавчого провадження № 54048717, оскільки на його думку він фактично виконав рішення за виконавчим документом.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Статтею 5 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Згідно з ч.ч.1, 2 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов'язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Разом з тим, відповідно до п.9 ч.1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню сере іншого у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Частиною 2 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що постанова про закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених частиною першою цієї статті, виноситься в день настання відповідних обставин або в день, коли виконавцю стало відомо про такі обставини.

Судом встановлено, що заявником під час подання скарги та на протязі її судового розгляду не надано суду жодних належних та допустимих доказів на підтвердження обставин фактичного виконання у повному обсязі рішення суду за виконавчим листом № 761/7911/15-ц, виданим 25.11.2016 року Шевченківським районним судом м.Києва про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_6 боргу в сумі 12249,98 грн.

При цьому, додана заявником до скарги інформаційна довідка 26.10.2017 рокуне приймається до уваги, оскільки вона ніким не засвідчена та перевірити її суд позбавлений можливості, а тому оцінює її критично.

За умовами ч.3 ст. 12, ч.1 ст. 13 ЦПК України обов'язок доказування покладається на сторони у справі.

Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За таких обставин, оскільки заявником не доведено та не підтверджено належними і допустимими доказами факту виконання в повному обсязі рішення суду згідно з виконавчим листом № 761/7911/15-ц, виданим 25.11.2016 року Шевченківським районним судом м.Києва про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_6 боргу в сумі 12249,98 грн., суд вважає, щобездіяльність вчинена державним виконавцем Шевченківського РВ ДВС м.Київ ГТУЮ у м.Києві Веред К.М. відповідно до вимог закону та в межах своїх повноважень, а отже права чи свободи заявника порушені не були, у зв'язку з чим відмовляє в задоволенні скарги.

Керуючись ст.ст. 3, 4, 12, 13, 76-81, 259-261, 268, 352-355, 447-451 ЦПК України, Законом України «Про виконавче провадження», суд

УХВАЛИВ:

Відмовити ОСОБА_1 в задоволенні скарги на бездіяльність державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Веред Катерини Миколаївни, заінтересована особа: ОСОБА_4.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду м.Києва шляхом подання апеляційної скарги через Шевченківський районний суд м.Києва протягом п'ятнадцяти днів з дня її складення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя: