233 № 233/5406/18
ЗАОЧНЕ Р І Ш Е Н Н Я
27 грудня 2018 року м.Костянтинівка
Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області
головуючої судді Бєлостоцької О.В.,
при секретарі Теліціній О.О.,
представника позивача ОСОБА_1,
роглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Костянтинівка цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням,
17 жовтня 2018 року позивач звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 в якому зазначила, що на підставі договору купівлі-продажу від 05 червня 1990 року їй належить будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1, в якому з 06 жовтня 2004 року зареєстрований колишній чоловік її доньки - ОСОБА_3 З 2004 року відповідач в належному позивачці будинку не мешкає, оскільки з власної волі змінив місце проживання. Реєстрація ОСОБА_3 в належному позивачці будинку має наслідком порушення її прав як власника, у зв'язку з чим просить визнати відповідача особою, що втратила право користування житловим приміщенням будинку АДРЕСА_1.
В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 підтримала заявлені позовні вимоги, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві та не заперечувала проти ухвалення заочного рішення. Пояснила, що ОСОБА_3, який є колишнім зятем позивачки по справі, приблизно з 2004 року не мешкає в будинку АДРЕСА_1, оскільки з власної волі змінив місце проживання; будь-яких перешкод у проживанні в зазначеному будинку відповідачу з боку ОСОБА_2 не чинилось. Місце фактичного проживання відповідача невідоме.
Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з*явився, про час і місце його проведення був належним чином повідомлений, причини неявки не повідомив, відзив на позовну заяву не подав. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.ст.280, 281 ЦПК України.
Свідок ОСОБА_4 в судовому засіданні пояснила, що є колишньою дружиною ОСОБА_3 і підтвердила, що останній близько десяти років не мешкає в будинку АДРЕСА_1, оскільки з власної волі змінив місце проживання.
Свідок ОСОБА_5 в судовому засіданні пояснив, що особисто знайомий із ОСОБА_3 і йому відомо про те що останній більше 10 років не мешкає в будинку АДРЕСА_1.
Заслухавши пояснення представника позивача, допитавши свідків, дослідивши письмові докази по справі, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.
Судовим розглядом встановлено, що позивач ОСОБА_2 (а.с.6-7) на підставі договору купівлі-продажу від 05 червня 1990 року є власницею будинку АДРЕСА_1 (а.с.9-10), що також підтверджується листом Костянтинівського міського бюро технічної інвентаризації № 1167 від 13 грудня 2018 року (а.с.41), довідкою Іллінівської сільської ради Костянтинівського району від 13 грудня 2018 року № 974 (а.с.42).
З наявних в матеріалах справи доказів вбачається, що відповідач ОСОБА_3 перебував у шлюбі із ОСОБА_4, який було розірвано 31 липня 2008 року (а.с.14-17).
Відповідно до довідки Іллінівської сільської ради від 08 жовтня 2018 року № 766 ОСОБА_3 (а.с.11-12) зареєстрований в АДРЕСА_1 (а.с.8).
Як вбачається з довідки Іллінівської сільської ради від 25 жовтня 2018 року № 1868, ОСОБА_3 за місцем реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 фактично не мешкає (а.с.22).
Частиною 1 статті 317 ЦК України передбачено, що власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном.
Згідно з частиною 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Згідно зі статтею 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Відповідно до статті 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.
Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України член сім*ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім*ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним та власником житла або закону.
Приймаючи до уваги, що відповідач ОСОБА_3 з власної волі не проживає в належному позивачці будинку за адресою: АДРЕСА_1 більше одного року без поважних причин, відсутні підстави вважати, що між сторонами існують будь-які домовленості стосовно збереження за відповідачем права користування житлом, суд дійшов висновку про задоволення позову ОСОБА_2 та визнання відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням зазначеного будинку.
В силу ст.141 ЦПК України судові витрати у вигляді витрат по сплаті судового збору по справі слід віднести на відповідача по справі.
На підставі 150 ЖК України, ст.ст. 317,319,391, 405 ЦК України, керуючись ст. ст. 4,19,259,263, 264, 265, 280-282 ЦПК України , -
Позов ОСОБА_2 (місце проживання : АДРЕСА_1; РНОКПП НОМЕР_1) до ОСОБА_3 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1; РНОКПП НОМЕР_2) про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням - задовольнити.
Визнати ОСОБА_3 особою, яка втратила право користування жилим приміщенням будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 витрати, пов'язані зі сплатою судового збору в розмірі 704 (сімсот чотири) грн. 80 коп.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Донецького апеляційного суду через Костянтинівський міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повний текст судового рішення виготовлений 29 грудня 2018 року.

Суддя