ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 грудня 2018 року м.Херсон

Номер справи: 657/1631/18

Номер провадження: 22-ц/819/189/18

Херсонський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого (суддя-доповідач) Ігнатенко П.Я.,

суддів: Воронцової Л.П.,

Полікарпової О.М.,

за участю секретаря Пісоцької Т.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Каланчацького районного суду Херсонської області у складі судді Ковальчук О.В. від 13 серпня 2018 року у цивільній справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

12 липня 2018 року позивачПублічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» (нова назва Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк») звернувся до суду з вказаним позовом з посиланням на те, що на підставі укладеного договору від 23 червня 2010 року відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 1000 гривень під 30 % річних з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки, з підписанням заяви ОСОБА_2 погодився з укладенням між сторонами договору про надання банківських послуг, з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою, Тарифами банку, свої зобов'язання за кредитним договором відповідач не виконав, у позові поставлено питання про стягнення з нього на користь позивача заборгованості за кредитним договором від 23 червня 2010 року станом на 30 червня 2018 року у розмірі 63168,96 гривні, яка складається з 971,32 гривні заборгованості за кредитом, 56581,72 гривні заборгованості по сплаті відсотків за користування кредитом, 2131,68 гривні заборгованості по сплаті пені та комісії, 500 гривень штрафу у фіксованій складовій та 2984,24 гривні штрафу у процентній складовій, у відшкодування витрат по сплаті судового збору просив стягнути 1762 гривні.

Рішенням Каланчацького районного суду Херсонської області від 13 серпня 2018 року позовні вимоги задоволено, ухвалено стягнути з ОСОБА_2 на користь Акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором б/н від 23 червня 2010 року в розмірі 63168,96 гривні, в рахунок відшкодування судового збору 1762 гривень.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 з посиланням на незаконність та необґрунтованість рішення суду просить його скасувати, застосувати строк позовної давності, відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі, в обґрунтування скарги покликався на те, що відповідно до ст. 274 ЦПК України, суд розглянув справу в порядку спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін, чим позбавив його права дати пояснення по суті позовних вимог та витребувати від позивача докази, які спростовують позовні вимоги, позовна заява подана позивачем із порушенням встановленого ст. 257 ЦК України строку, а тому не підлягає задоволенню. Скаржник зазначив, що з розрахунку заборгованості вбачається зняття ним грошей в сумі 1000 гривень та не виконання зобов'язання починаючи з 26 березня 2012 року, тобто строк позовної давності сплив. Вважає, що кредитний договір укладений з порушенням законодавства України, зокрема, позивач порушив закон України «Про захист прав споживачів», умови договору є несправедливими, порушенні права відповідача як споживача фінансових послуг.

Скаржник зазначив, що при прийнятті рішення по даній справі необхідно використовувати законодавство, яке регулює банківську діяльність та встановлює чіткі межі для проявів «свободи договору» в банківській інтерпретації, загальні принципи цивільного права та положення про недійсність правочину, позовні вимоги банку складаються з різних видів нарахувань, а тому в кожному випадку необхідно з'ясувати чи відповідає кожен конкретний вид нарахувань вимогам закону та договору, посилається на обман та нечесну підприємницьку діяльність з боку банку.

Розмір пені за прострочення виконання грошового зобов'язання відповідно до ст. 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, хоча вказаний закон не розповсюджується на відносини споживчого кредитування, але може бути застосований за аналогією закону, так як правовідносини є аналогічними.

Скаржник посилається, що за п. 2.1.1.2.11 «Умов та правил надання банківських послуг», на яку посилається позивач, картка діє до останнього дня місяця вказаного на лицьовій стороні картки включно, забороняється використання картки (її реквізитів) з закінченим терміном дії. Скаржник зазначає, що з моменту прострочення сплати тіла кредиту та закінчення строку дії картки до моменту звернення банку з позовом, встановлений законом загальний трирічний строк позовної давності сплив, строк позовної давності не переривався.

Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходив.

В ході апеляційного розгляду ОСОБА_2 апеляційну скаргу підтримав, просить її задовольнити та пояснив, що дійсно отримував кошти, які повертав регулярно до 2012 року, однак не заперечує сплату заборгованості у 2015 році. Погодив, що строк дії картки до листопада 2015 року включно. Просить суд апеляційної інстанції розібратись у ситуації та виключити безпідставні нарахування за підвищеними відсотками, застосувати строк позовної давності. Погодження збільшення строку позовної давності заперечує.

Представник АТ КБ «Приватбанк» Логвіновська А.А. апеляційну скаргу не визнала та пояснила, що відповідач подав анкету-заяву, підписав довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна 55 днів пільгового періоду», в якій погоджені тарифи послуг банку, отже сторонами погоджено всі істотні умови договору кредиту. Строк дії картки до останнього дня листопада 2015 року, а отже банк не пропустив строк позовної давності , звернувшись до суду у липні 2018 року. Окрім того, від боржника періодично надходили платежі до грудня 2016 року Просить залишити рішення суду без змін. В частині нарахування відсотків представник банку зазначила, що підставою застосування підвищених ставок є накази банку.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

З матеріалів справи вбачається, що 23 червня 2010 року ОСОБА_2 було подано анкету-заяву, за якою він був ознайомлений та погодився з умовами та правилами надання банківських послуг та тарифами банку, на підставі неї отримав кредит у розмірі 1000 гривень, у вигляді встановлення кредитного ліміту на платіжну картку під 30 % річних (а.с. 8-35).

На підставі підписаних сторонами анкети-заяви та довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна 55 днів пільгового періоду», якими сторони погодили умови кредитування і тарифи послуг банку, виникли спірні правовідносини.

Відповідно до вимог ст. ст. 1046, 1049, 1050, 1054 ЦК України позивач надав відповідачу грошові кошти (кредит), а той зобов'язався повернути кредит та сплатити проценти, проте не виконав такого обов'язку.

Відповідно до ст. ст. 526, 629 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

За ст. ст. 549, 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема обов'язок сплати неустойки.

За положеннями ст. ст. 256-258, 261, 266-267 ЦК України загальна позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, він становить три роки, до вимог про стягнення неустойки такий строк становить один рік, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила, початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд, зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

За ст. 264 перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку, після переривання перебіг позовної давності починається заново, час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

З матеріалів справи вбачається, що судом першої інстанції в передбаченому законом порядку призначався розгляд справи у спрощеному позовному провадженні та відповідач був повідомлений належним чином про розгляд заявленого позову, що підтверджується розпискою про особисте вручення ОСОБА_2 поштового відправлення по справі №657/1631/18 (а.с.44).

Разом з тим, відповідач на зазначене повідомлення суду першої інстанції не відреагував, будь-яких процесуальних документів не подавав, в тому числі і заяви про застосування строків позовної давності. Поважність причин, які б перешкоджали реалізації прав відповідачем не наведено та судом не встановлено.

За таких обставин, заява про застосування строків позовної давності, подана ОСОБА_2 на стадії апеляційного розгляду, задоволенню не підлягає.

Окрім того, доводи відповідача про те, що строк позовної давності минув та не переривався з 2012 року спростовуються його ж поясненнями щодо часткового погашення заборгованості у 2015 році, що підтверджується відомостями банку про часткове періодичне погашення заборгованості позичальником до 22.12.2016 року (а.с.8-9).

Згідно п. 2.1.1.2.11 Умов та правил надання банківських послуг картка діє до останнього дня місяця, вказаного на лицьовій стороні картки, включно. Забороняється використання картки (її реквізитів) із закінченим терміном дії.

Згідно вимог п. 2.1.1.12.5 Умов та правил строк погашення кредиту в повному обсязі не пізніше останнього дня місяця, зазначеного на платіжній картці (поле MONTH).

З наданої для огляду в суді апеляційної інстанції картки та згідно довідки банку, строк дії картки ОСОБА_2 до останнього дня місяця листопада 2015 року (а.с.96).

Враховуючи зазначене вище та те, що банк подав позов до суду 12 липня 2018 року, трирічний строк позовної давності ним не пропущений (а.с.5).

Судова колегія погоджується із висновками суду першої інстанції в частині стягнення з позичальника на користь банку заборгованості по тілу кредиту в сумі 971,32 грн.

В частині заявлених позовних вимог щодо стягнення комісії та пені в сумі 2131,68 грн., підтверджених розрахунком заборгованості (а.с.9), відповідно до погоджених сторонами умов кредитування, підписаних ОСОБА_2 (а.с.11), а також згідно Умов і правил надання банківських послуг(а.с.12-35), розмір комісії за обслуговування кредиту не встановлений, однак пеня нарахована в сумі 2131,68 грн. відповідно до погоджених сторонами тарифів. Доводи апеляційної скарги щодо нарахування пені в розмірі, що не перевищує подвійну облікову ставку не заслуговують на увагу та позбавлені правового обґрунтування.

За таких обставин, позовні вимоги про стягнення з ОСОБА_2 на користь банку пені в сумі 2131,68 грн. задоволені судом першої інстанції правильно.

Разом з тим, в іншій частині задоволених позовних вимог суд апеляційної інстанції частково погоджується з доводами, викладеними в апеляційній скарзі та дійшов до таких висновків.

При вирішенні питання обґрунтованості позову колегія суддів виходить з правової позиції Верховного Суду у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, у якій він відступив від правової позиції Верховного Суду України у постанові № 6-249цс15 від 03 грудня 2015 року та у п. 90-92 постанови зазначив, що відповідно до ч. 1 ст. 1048 та ч. 1 ст. 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором, отже припис абзацу 2 ч. 1 ст. 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування, після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред'явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється, права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов'язання.

Як вбачається з матеріалів справи строк дії картки, виданої ОСОБА_2 до останнього дня листопада 2015 року, отже після 30 листопада 2015 року нарахування відсотків по кредиту в передбаченому договором розмірі - безпідставне.

Окрім того, з розрахунків банку, що містяться в матеріалах справи, погоджена сторонами процентна ставка 30% річних застосовувалась банком до 01.09.2014 року, після чого відсоткова ставка підвищена.

Згідно наданих банком в ході апеляційного розгляду інформації та наказів щодо зміни в тарифах по кредитним карткам, зокрема розміру відсоткової ставки, врегульовано, що з 01.09.2014 року підвищуються відсотки за користування кредитними коштами, однак по всіх тратах до 01.09.2014 року проценти будуть нараховуватись за старою ставкою до повного погашення заборгованості за цими тратами (а.с.108).

За таких обставин, оскільки сторонами не оспорюється, що позичальник-відповідач зняв з картки до 01.09.2014 року суму кредиту, що є предметом даного позову, а тому підвищення відсоткової ставки наказами банку не передбачено.

Отже, до стягнення підлягає 1143,33 грн. відсотків за користування кредитом, нарахованих станом на 30.11.2015 року, які складаються з нарахованої суми відсотків, згідно розрахунку банка на 31.08.2014 року за відсотковою ставкою 30% річних в сумі 779,08 грн. та 364,25 грн. - відсотки, перераховані судом за період з 01.09.2014 року по 30.11.2015 року за ставкою 30% річних (збільшені відсотки за вказаний період нараховані безпідставно). Після вказаної дати 30.11.2015 року, тобто після спливу визначеного договором строку кредитування, банк може претендувати на відшкодування в порядку ч.2 ст. 625 ЦК України, однак такі позовні вимоги не заявлені.

В частині позовних вимог про стягнення на користь банку штрафів в сумі 3484,24 грн., судова колегія бере до уваги, що сторони погодили нарахування штрафу в сумі 500 грн. + 5% суми заборгованості. З урахуванням встановленого судом апеляційної інстанції розміру заборгованості, до стягнення підлягає штраф в сумі 500 грн. + 225,87 грн. , що становить 725,87 грн.

Таким чином, заборгованість за кредитом в сумі 971,32 грн. та пеню в сумі 2131,68 грн. стягнуто на користь банку правильно та обґрунтовано; стягнуті за оскарженим рішенням проценти підлягають зменшенню з 56581,72 грн. до 1143,33 грн., штрафи з 3484,24 грн. до 725,87 грн.

Враховуючи викладене, апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає частковому задоволенню, а рішення суду зміні в частині суми, стягнутої оскарженим рішенням суду з ОСОБА_2 на користь банку за кредитним договором б/н від 23.06.2010 р., зі зменшенням суми стягнення з 63168,96 грн. до 4972,20 грн. В решті це ж судове рішення залишити без змін.

Інші доводи викладені в апеляційній скарзі щодо змісту договору, до уваги не приймаються, як позбавлені правового обґрунтування та з урахуванням того, що умови кредитного договору, укладеного між сторонами ніким не оспорені, а тому є дійсними. Підстави для задоволення апеляційної скарги в цій частині та відмови у задоволенні позовних вимог відповідачем не доведено, а судом не встановлено.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Каланчацького районного суду Херсонської області від 13 серпня 2018 року змінити в частині суми, стягнутої з ОСОБА_2 на користь АТ КБ «Приватбанк» (правонаступника ПАТ КБ «Приватбанк») за кредитним договором б/н від 23.06.2010 р., зі зменшенням суми з 63168,96 грн. до 4972,20 грн.

В решті це ж судове рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення (постанови) шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції у цивільних справах - Верховного Суду.

Дата складання повного судового рішення 26 грудня 2018 року.

Головуючий П.Я.Ігнатенко

Судді: Л.П.Воронцова

О.М.Полікарпова