Справа № 127/2-200/2004
Провадження № 22-ц/772/1230/2018
Головуючий у суді першої інстанції ОСОБА_1
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 липня 2018 року м. Вінниця

Апеляційний суд Вінницької області у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Войтка Ю.Б.,

Суддів: Денишенко Т.О., Матківської М.В.,

З участю секретаря судового засідання: Безрученко Н.Р.,

Учасники справи:

заявник ОСОБА_3,

заінтересовані особи старший державний виконавець відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві ОСОБА_4, відділ примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 2 справу № 127/2-200/2004 за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 25 квітня 2018 року постановлену під головуванням судді Федчишена С.А. у м. Вінниці о 10 год. 00 хв., за відсутності учасників справи, зі складенням її повного тексту 25 квітня 2018 року,

у справі за скаргою ОСОБА_3 на дії старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві ОСОБА_4, -

в с т а н о в и в:

Відповідно до абз. 3 п. 3 розділу ХІІ «Прикінцевих та перехідних положень» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. Такі апеляційні суди у відповідних апеляційних округах мають бути утворені та розпочати здійснювати правосуддя не пізніше трьох років з дня набрання чинності цим Законом.

Згідно п.8 ч.1 розділу XIII «Перехідних положень» ЦПК України передбачено, що до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду Апеляційним судом Вінницької області.

27 березня 2018 року ОСОБА_3 звернувся в суд зі скаргою на дії старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві ОСОБА_4.

Скаргу мотивує тим, що 19.03.18 р. він отримав лист з повідомленням від 27.02.18 р. старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві ОСОБА_4 про повернення йому назад виконавчого листа № 127/2-200/2004, що виданий 19.05.17 р. Вінницьким міським судом.

Підставою для повернення є посилання на п. 6 ч. 4 чт. 4 ЗУ «Про виконавче провадження», як вважає державний виконавець та що Боржник начальник Управління ДВС ГТУЮ у м. Києві ОСОБА_5, як посадова особа, в листопаді 2017 року звільнений з посади.

Проте, ОСОБА_3 вважає такі дії державного виконавця протиправними, а повідомлення незаконним, чим порушені вимоги ст.ст.18,74 ЗУ «Про виконавче провадження» та ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, а тому просив: визнати дії старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві ОСОБА_4 з повернення виконавчого листа № 127/2-200/2004, що виданий 19.05.17 р. Вінницьким міським судом, протиправними, а його повідомлення від 27.02.18 р. скасувати, як незаконне; визнати бездіяльність начальника Відділу ПВР Управління ДВС ГТУЮ у м. Києві у відсутності контролю за законністю, повнотою і своєчасністю дій державного виконавця неправомірною; зобовязати старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві ОСОБА_4 негайно вжити дії згідно закону для відкриття виконавчого провадження і виконання рішення суду та про виконання повідомити суд і його в 10-денний строк згідно ст. 453 ЦПК України.

До матеріалів скарги ОСОБА_3 також подав суду заяву про поновлення строку звернення до суду з даною скаргою, мотивуючи її тим, що про повідомлення про повернення виконавчого листа стягувачу без прийняття до виконання він дізнався з отриманого листа лише 19.03.2018 року та був змушений звернутися до суду із заявою про заміну сторони боржника.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 25 квітня 2018 року заяву ОСОБА_3 про поновлення строку залишено без задоволення.

Скаргу ОСОБА_3 на дії старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві ОСОБА_6 залишено без розгляду.

Не погодившись з постановленою ухвалою, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу у якій просить оскаржувану ухвалу від 25 квітня 2018 року скасувати, а його заяву про поновлення пропущеного строку з поважних причин задовольнити, поновити йому строк для звернення до суду зі скаргою про порушення його прав стягувача з боку зацікавлених осіб, а справу за скаргою повернути до Вінницького міського суду Вінницької області для продовження розгляду. Вважає оскаржувану ухвалу такою, що прийнята з порушенням норм процесуального і матеріального права, оскільки пропустив даний строк з поважних причин, які від нього не залежали.

В судовому засіданні скаржник (стягувач) ОСОБА_3 апеляційну скаргу повністю підтримав та просив її задовольнити, посилаючись на викладені у ній доводи.

Інші учасники справи повідомлені в установленому законом порядку про дату, час і місце судового засідання, у судове засідання не зявилися, тому відповідно до вимог ч.2 ст. 372 ЦПК України справа розглянута у їх відсутність.

Відповідно до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ст.ст. 12, 76, 81 ЦПК України суд вирішує цивільно-правовий спір на засадах змагальності, кожна сторона зобов'язана доказами довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до вимог статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Апеляційний суд, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, прийшов до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення за таких підстав.

Так, згідно вимог ч.1 ст. 28 ЗУ «Про виконавче провадження» повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Згідно ст. 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до ч. 1 ст. 448 ЦПК України, скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.

Згідно п. а) ч. 1 ст. 449 ЦПК України, скаргу може бути подано до суду: у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи.

Згідно ч. 2 ст. 449 ЦПК України, пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.

Також згідно зі ст. 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Згідно ч. 2 ст. 126 ЦПК України документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Постановляючи ухвалу від 25 квітня 2018 року про залишення заяви ОСОБА_3 про поновлення строку без задоволення, а його скаргу без розгляду, суд першої інстанції вірно встановив та виходив з того, що ОСОБА_3 в заяві про поновлення строку зазначив, що повідомлення старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання від 27.02.2018 року по виконавчому листу №127/2-200/2004 виданого Вінницьким міським судом Вінницької області 19.05.2017року отримав 19.03.2018 року.

Однак, дане твердження скаржника спростовується тим, що згідно повідомлення про вручення поштового відправлення, ОСОБА_3 оскаржуване повідомлення отримав 02.03.2018 року, а зі скаргою звернувся в суд 27.03.2018 року.

ОСОБА_3 в заяві про поновлення строку посилався на те, що він був змушений звертатися до суду з заявою про заміну боржника, однак доказів суду не надав. Крім того, місцевий суд правильно вважає що заява про заміну сторони виконавчого провадження та скарга на дії державного виконавця не є взаємоповязаними та не залежать від розгляду одна від одної, а тому суд першої інстанції дійшов висновку про те, що ОСОБА_3 було пропущено строк звернення до суду із даною скаргою з неповажних на те причин, а тому його скаргу слід залишити без розгляду.

Таким чином, апеляційний суд повністю погоджується з таким висновком суду та постановленою ним ухвалою, оскільки визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків судів першої інстанції, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині ухвали, та зводяться до переоцінки доказів та незгоди з правильним висновком місцевого суду щодо їх оцінки.

ОСОБА_3 в заяві про поновлення строку зазначив, що повідомлення старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання від 27.02.2018 року по виконавчому листу №127/2-200/2004 виданого Вінницьким міським судом Вінницької області 19.05.2017 року отримав 19.03.2018 року. Однак, суд першої інстанції правильно не взяв до уваги дане твердження, оскільки як вбачається з повідомлення про вручення поштового відправлення, ОСОБА_3 оскаржуване повідомлення отримав 02.03.2018 року (а.с.24,25), а в суд з даною скаргою звернувся лише 27.03.2018 року, в той час коли останній день десятиденного строку для подання скарги сплинув 12.03.2018 року, про що також вірно наголошується у відзиві на скаргу ОСОБА_3 Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві (а. с.21-23).

Апеляційний суд не може прийняти до уваги посилання ОСОБА_3 в апеляційній скарзі на поважність пропуску ним даного строку, які він вважає не залежали від його волі, оскільки викладені ним в апеляційній скарзі додаткові обґрунтування обставин пропуску строку не були зазначені а ні у його скарзі (а.с.1), а ні у його заяві про поновлення пропущеного строку (а. с. 4), а тому відповідно не були предметом розгляду суду першої інстанції.

Посилання апеляційної скарги на те, що суд розглядаючи скаргу і заяву не повідомив Управління ДВС ГТУЮ у м. Києві про суд, що є порушенням ч. 1 ст. 450 ЦПК України не можуть бути підставою для скасування правильного по суті рішення, оскільки відділом примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві рішення суду не оскаржене, його права не порушені. Крім того, з матеріалів справи вбачається, що відділу ПВР УДВС Управління ДВС ГТУЮ у м. Києві направлялася повістка про виклик до суду (а. с. 17) й Головним територіальним управлінням юстиції у м. Києві надана довіреність на представництво його інтересів ОСОБА_4 (зворотна сторінка а. с. 20).

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких підстав апеляційний суд повністю погоджується з висновками суду першої інстанції та переконаний, що доводи апеляційної скарги, наведені на її обґрунтування, їх не спростовують і не дають підстав для висновку про невідповідність зазначеної ухвали нормам процесуального права та фактичним обставинам справи, тому визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, у звязку з чим на підставі статті 375 ЦПК України апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення без змін.

Враховуючи наведене, керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, суд -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 25 квітня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга на постанову може бути подана до Верховного Суду протягом тридцяти днів із дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 06 липня 2018 року.

Головуючий: (підпис) ОСОБА_2

Судді: (підпис) ОСОБА_7

(підпис) ОСОБА_8

Згідно з оригіналом:

Суддя апеляційного суду Войтко Ю.Б.