ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/0430/377/18 Справа № 204/4408/14-ц Суддя у 1-й інстанції - Самсонова В.В. Суддя у 2-й інстанції - Деркач Н. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 жовтня 2018 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Деркач Н.М.,

суддів: Каратаєвої Л.О., Ткаченко І.Ю.,

при секретарі - Лебедін О.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпро апеляційну скаргу Об*єднання співвласників багатоквартирного будинку "Володимира Антоновича 68" на рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 28 квітня 2016 року у цивільній справі за позовом Об*єднання співвласників багатоквартирного будинку "Володимира Антоновича 68"до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості по оплаті за житлово-комунальні послуги, -

В С Т А Н О В И В:

У червні 2014 року Обслуговуючий кооператив «Житлово-будівельний кооператив № 154 «Сталь» (далі - ОК «ЖБК № 154 «Сталь», правонаступником якого внаслідок реорганізації є Об*єднання співвласників багатоквартирного будинку "Володимира Антоновича 68", надалі - ОСББ "Володимира Антоновича 68") звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, посилаючись на те, що відповідачі зареєстровані та проживають у квартирі АДРЕСА_1 Позивач є організацією, яка надає житлово-комунальні послуги за вказаною адресою. Ураховуючи те, що між відповідачами та позивачем договір про надання житлово-комунальних послуг не укладався, правовідносини між сторонами регулюються ЗУ "Про житлово-комунальні послуги", нормами цивільного та житлового законодавства.

Заборгованість відповідачів по оплаті за комунальні послуги та витрати на утримання будинку станом на 01 липня 2013 року становить 13 807 грн 36 коп. На усні звернення та прохання правління ЖБК відповідачі відмовлялися сплачувати борг за комунальні послуги, які було надано у повному обсязі та своєчасно.

З урахуванням уточнених позовних вимог, ОК «ЖБК № 154 «Сталь» просив стягнути солідарно з ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 заборгованість за надані житлово-комунальні послуги за період з вересня 2010 року до листопада 2015 року у розмірі 19 571 грн 79 коп., інфляційне збільшення боргу за період з вересня 2010 року до грудня 2015 року в розмірі 12 895 грн 52 коп., 3 % річних за період з вересня 2010 року до грудня 2015 року в розмірі 1 547 грн 54 коп. та судові витрати. (т.4 а.с.48)

Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 28 квітня 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 30 серпня 2016 року зазначене судове рішення скасовано. Ухвалено нове рішення, яким позов задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 на користь ОК «ЖБК № 154 «Сталь» заборгованість за надані житлово-комунальні послуги за період з вересня 2010 року до листопада 2015 року в розмірі 19 571 грн 79 коп., інфляційне збільшення боргу за період з вересня 2010 року до грудня 2015 року в розмірі 12 895 грн 52 коп., 3 % річних за період з вересня 2010 року до грудня 2015 року в розмірі 1 547 грн 54 коп.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 31.05.2017 року рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 30 серпня 2016 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Згідно з підпунктом 3 пункту 3 Розділу ХII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. Такі апеляційні суди у відповідних апеляційних округах мають бути утворені та розпочати здійснювати правосуддя не пізніше трьох років з дня набрання чинності цим законом.

Відповідно до пункту 8 розділу ХIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» (далі - Закон № 2147-VIII), що набув чинності 15 грудня 2017 року, до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Указом Президента України від 29 грудня 2017 року № 452/2017 «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» ліквідовано Апеляційний суд Дніпропетровської області та утворено Дніпровський апеляційний суд, який забезпечує здійснення правосуддя на відповідній території.

03 жовтня 2018 року дану цивільну справу передано до Дніпровського апеляційного суду.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вислухавши пояснення представника позивача та відповідачки ОСОБА_1, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України (у редакції, яка діяла на момент ухвалення рішення) рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які буди досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам судове рішення у даній справі не відповідає.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України, підстави для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 01 вересня 2005 року, в якій зареєстровані: власник - ОСОБА_1, а також ОСОБА_2 та ОСОБА_3

Станом на момент звернення до суду з позовом ОК «ЖБК № 154 «Сталь» був балансоутримувачем будинку 68 по вул.Антоновича на підставі рішення Виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради від 19 червня 2003 року № 1549.

ОК «ЖБК № 154 «Сталь» є організацією, яка діє на підставі статуту, зареєстрованого Виконавчим комітетом Дніпропетровської міської ради народних депутатів 28 червня 1966 року та перереєстрованим виконкомом Дніпропетровської міської ради 10 квітня 2007 року.

У зв*язку з реорганізацією ОК «ЖБК № 154 «Сталь» у 2016 році його правонаступником стало Об*єднання співвласників багатоквартирного будинку "Володимира Антоновича 68", що підтверджується випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а також статутом ОСББ "Володимира Антоновича 68". (т.4 а.с.15-32) На підставі наведеного ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 30.08.2016 року позивача ОК «ЖБК № 154 «Сталь» було замінено на ОСББ "Володимира Антоновича 68" (т.4 а.с.81)

Звертаючись до суду з даним позовом, ОК «ЖБК № 154 «Сталь» (після реорганізації ОСББ "Володимира Антоновича 68") посилався на те, що відповідачами за період з вересня 2010 року по листопад 2015 року не оплачувалися житлово-комунальні послуги, у зв*язку з чим виникла заборгованість. Крім того позивач зазначав про наявність правових підстав для стягнення з відповідачів суми інфляційного збільшення боргу та 3% річних згідно ст.625 ЦК України.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що між ОК «ЖБК № 154 «Сталь» та ОСОБА_1 не укладено договір про надання житлово-комунальних послуг, не затверджено тариф в органах місцевого самоврядування, а також - що відповідачі сплачують комунальні послуги безпосередньо тим, хто їх надавав.

Колегія суддів не може погодитися з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов'язки, регулюються Законом України "Про житлово-комунальні послуги".

Згідно зі статтею 13 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).

Пунктом 1 частини першої статті 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" передбачене право споживача вчасно одержувати якісні житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та згідно з умовами договору на надання таких послуг. Водночас відповідно до пункту 5 частини третьої статті 20 цього Закону такому праву прямо відповідає обов'язок споживача оплачувати надані йому житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов'язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Водночас, відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

На підставі наведених норм закону колегією суддів спростовуються доводи відповідачки ОСОБА_1 стосовного того, що між нею та позивачем не було укладено договору про надання житлово-комунальних послуг, у зв*язку з чим у неї відсутній обов*язок по їх оплаті.

Посилання ОСОБА_1 на те, що позивачем не надавалися належним чином житлово-комунальні послуги, оплату за які з неї просить стягнути обслуговуюча організація, не підтверджені належними доказами, відповідні акти нею не надано.

Щодо твердження відповідачки про те, що вона не повинна сплачувати заборгованість на рахунок ОСББ "Володимира Антоновича 68", то колегія суддів зазначає наступне. Матеріалами справи встановлено, що станом на момент звернення до суду з даним позовом балансоутримувачем будинку 68 по вул.Антоновича (до переіменування Свердлова) був ОК «ЖБК № 154 «Сталь», який на той момент являвся організацією, яка надає житлово-комунальні послуги за вказаною адресою. Позовні вимоги про стягнення заборгованості з відповідачів заявлено за період з вересня 2010 року по листопад 2015 року, тобто за час надання послуг саме ОК «ЖБК № 154 «Сталь». У зв*язку з реорганізацією ОК «ЖБК № 154 «Сталь» у 2016 році його правонаступником стало Об*єднання співвласників багатоквартирного будинку "Володимира Антоновича 68", яке набуло права звернення до суду з позовом про стягнення заборгованості по житлово-комунальним послугам, які надавалися ОК «ЖБК № 154 «Сталь».

Пунктом 10 частини третьої статті 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" встановлена відповідальність за несвоєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послуги у вигляді пені.

За визначенням, наданим у статті 1 вказаного Закону, житлово-комунальні послуги - це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем заявлено вимоги про солідарне стягнення з відповідачів заборгованості за період з вересня 2010 року по листопад 2015 року за житлово-комунальні послуги, а саме: водопостачання та водовідведення у сумі 10853,30 грн., утримання ліфтерів у сумі 826,38 грн, капітальний ремонт у сумі 514,92 грн., утримання будинку та прибудинкової території у сумі 7601,81 грн., інші витрати, хоз.потреби у розмірі 10 грн.,суботник - 10 грн., повірка лічильника опалення у сумі 16,55 грн., відключення боржників водоканалу у сумі 16,55 грн., промивка системи опалення у сумі 112,18 грн., ремонт двигуна ліфта у розмірі 57,43 грн., установка вікон у сумі 439,53 грн., заміна труб опалення у сумі 675,52 грн. Протягом вказаного періоду було проведено перерахунки сум боргу.

Колегія суддів погоджується з розміром суми заборгованості, оскільки інший розрахунок на його спростування відповідачами не надано.

У зв"язку з чим, з відповідачів солідарно на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за житлово-комунальні послуги за період з вересня 2010 року по листопад 2015 року у сумі 19934,29 грн.

Як було з"ясовано колегією суддів у судовому засіданні, позивачем не заявляються до відповідачів вимоги про стягнення заборгованості по оплаті вивозу відходів, опалення, газу та електроенергії.

У зв"язку з чим посилання відповідачки ОСОБА_1 на те, що нею укладено індивідуальні договори з постачальниками зазначених послуг та сплачувалися кошти саме на їх рахунки, що підтверджується квитанціями, наявними у матеріалах справи, не можуть бути підставою для відмови у задоволенні позову, оскільки не стосуються предмету спору.

Що стосується окремого індивідуального договору ОСОБА_1 та КП "Дніпроводоканал" про надання відповідних послуг, то, згідно листа КП "Дніпроводоканал" №110/11-14 від 08.06.2018 року, нарахування за послуги водопостачання та водовідведення за адресою: АДРЕСА_1 здійснюються на підставі договору № 7670 від 26.12.2001 року, укладеного між КП "Дніпроводоканал" та ОСББ "Володимира Антоновича 68". Окремі договори на надання послуг водопостачання та водовідведення по квартирі АДРЕСА_1, у тому числі, з ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не укладалися. Відомості щодо нарахування та сплати коштів зазначеними особами за надані послуги за період з вересня 2010 року по листопад 2015 року на підприємстві відсутні. (т.5 а.с.10)

Що стосується позовних вимог про стягнення з відповідачів інфляційних втрат та 3% річних, колегія суддів зазначає наступне.

Статтею 526 ЦК України визначені загальні умови виконання зобов'язання, зокрема, зобов'язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору та вимогами ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Недотримання таких вимог призводить до порушення зобов'язань.

Згідно із частиною першою статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, у якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

За змістом частини першої статті 901, частини першої статті 903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Зобов'язання боржника сплатити певну грошову суму на користь кредитора відповідно до цивільно-правового договору або з інших підстав, визначених законом, є грошовим зобов'язанням.

Таким чином, правовідношення, у якому замовник зобов'язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто у якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору, є грошовим зобов'язанням.

З огляду на викладене правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов'язанням, у якому, серед інших прав і обов'язків сторін, на боржників покладено виключно певний цивільно-правовий обов'язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (частина перша статті 509 ЦК України) - вимагати сплату грошей за надані послуги.

Отже, виходячи з юридичної природи спірних правовідносин сторін як грошових зобов'язань на них поширюється дія частини другої статті 625 ЦК України як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов'язання.

Закріплена в пункті 10 частини третьої статті 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" правова норма щодо відповідальності боржника за несвоєчасне здійснення оплати за житлово-комунальні послуги у вигляді пені не виключає застосування правових норм, установлених у частині другій статті 625 ЦК України. Інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов'язання, вираженого у національній валюті та трьох відсотків річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів у наслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов'язання.

Таким чином, за відсутності оформлених договірних відносин, але у разі існування прострочення виконання грошового зобов'язання зі сплати отриманих житлово-комунальних послуг на боржник несе відповідальність, передбачену частиною другою статті 625 ЦК України.

Крім того, застосування положень частини другої статті 625 ЦК України до спірних правовідносин також кореспондується із закріпленими в пункті 3 частини першої статті 96 ЦПК України (у редакції 2004 року) нормами, відповідно до яких однією з вимог, за якими може бути видано судовий наказ, є вимога про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг з урахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних, нарахованих на суму заборгованості.

Як вбачається з матеріалів справи та було підтверджено відповідачкою ОСОБА_1 у судовому засіданні суду апеляційної інстанції, житлово-комунальні послуги, надані ОК «ЖБК № 154 «Сталь» за період з вересня 2010 року по листопад 2015 року нею та членами її родини не оплачувалися.

З огляду на наведені норми законів та, враховуючи суму заборгованості відповідачів по оплаті за житлово-комунальні послуги за вказаний період, з них на користь позивача підлягає стягненню солідарно інфляційне нарахування на суму боргу за порушення грошового зобов'язання у розмірі 12250,39 грн. та три відсотки річних від простроченої суми у розмірі 965,54 грн.

Матеріалами справи встановлено, що протягом розгляду справи відповідачкою ОСОБА_1 неодноразово заявлялося про застосування строку позовної давності. Аналізуючи зазначений довод колегія суддів вважає за необхідне зазначити таке.

Частиною другою статті 264 ЦК України визначено, що позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач.

Судовий наказ відповідно до частини першої статті 95 ЦПК України є особливою формою судового рішення про стягнення з боржника грошових коштів.

Враховуючи те, що судовий захист прав позивача про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг, з урахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних, нарахованих заявником на суму заборгованості, відповідно до вимог ЦПК України 2004 року міг бути реалізований як у позовному провадженні, так і шляхом видачі судового наказу як особливої форми судового рішення, подання заяви про видачу судового наказу в порядку, передбаченому розділом ІІ ЦПК України 2004 року, перериває перебіг строку позовної давності.

У справі № 6-1763цс16 Верховний Суд України 24 травня 2017 року виклав правовий висновок про те, що перебіг позовної давності шляхом пред'явлення позову може перериватися в разі звернення позивача до суду, здійсненого з додержанням вимог процесуального законодавства, зокрема статей 109, 119, 120 ЦПК України.

З огляду на викладене, з урахування ухвали Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 23 грудня 2013 року про скасування наказу Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від16 жовтня 2013 року про солідарне стягнення з ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 заборгованості по житлово-комунальним послугам, мало місце переривання позовної давності.

На підставі наведених вище норм законів та встановлених фактичних обставин справи колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу ОСББ "Володимира Антоновича 68" задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову ОСББ "Володимира Антоновича 68" до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості по оплаті за житлово-комунальні послуги за період з вересня 2010 року по листопад 2015 року у загальній сумі 33150,22 грн., з яких: 19 934 грн. 29 коп. - заборгованість по оплаті за житлово-комунальні послуги за період з 01 вересня 2010 року по 01 листопада 2015 року, 12250,39 грн. - інфляційне збільшення боргу, 965,54 грн. - 3% річних.

На підставі ст.141 ЦПК України з ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 на користь ОСББ "Володимира Антоновича 68" підлягає стягненню судовий збір по 534,50 грн. з кожного.

Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 376 ЦПК України суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Об*єднання співвласників багатоквартирного будинку "Володимира Антоновича 68" задовольнити.

Рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 28 квітня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов Об*єднання співвласників багатоквартирного будинку "Володимира Антоновича 68"до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості по оплаті за житлово-комунальні послуги задовольнити.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 на користь Об*єднання співвласників багатоквартирного будинку "Володимира Антоновича 68" заборгованість по оплаті за житлово-комунальні послуги за період з 01 вересня 2010 року по 01 листопада 2015 року у сумі 19 934 грн. 29 коп., інфляційне збільшення боргу у сумі 12250,39 грн., 3% річних у сумі 965,54 грн.

Стягнути з ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 на користь Об*єднання співвласників багатоквартирного будинку "Володимира Антоновича 68" судовий збір по 534,50 грн. з кожного.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Судді: Н.М. Деркач

Л.О. Каратаєва

І.Ю. Ткаченко