Провадження №2/760/1406/18
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
25 вересня 2018 року Солом'янський районний суд м. Києва в складі:
головуючого - судді Усатової І.А.
при секретарях - Здорик Л.В., Ковальській К.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджитал Принт» про захист авторського права та стягнення компенсації за порушення майнових авторських прав, суд -
У грудні 2015 року позивач звернувся з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджитал Принт» і просив стягнути з відповідача на свою користь компенсацію за порушення виключних майнових авторських прав у розмірі 30 мінімальних розмірів заробітних плат, встановлених законом на час ухвалення рішення у справі, замість відшкодування збитків та стягнення доходу, що станом на дату звернення до суду становить 41 340,00 грн.
Посилається в позові на те, що він - український художник, винахідник та
засновник музичного напрямку «украбілі». Автор слів та музики альбомів гурту «ІНФОРМАЦІЯ_1», переможець багатьох рок-фестивалів України, Росії, Польщі та Литви. Є
керівником дитячого гурту «ІНФОРМАЦІЯ_2». Значне суспільне визнання, він отримав, як піонер української флеш-кліп анімації. Такі мультиплікаційні виднограї ОСОБА_1, як: «ІНФОРМАЦІЯ_3», «ІНФОРМАЦІЯ_4» та анімоване переграння «ІНФОРМАЦІЯ_5» - неодноразово займали призові місця у хіт-парадах провідних музичних каналів України, Росії та Литви.
Позивач вказав, що він намалював казкову графіку до виднограю гурту «ІНФОРМАЦІЯ_6» на пісню «ІНФОРМАЦІЯ_7». Виднограй відзняв у Карпатах кінорежисер ОСОБА_2. Окремо, зазначив, що відомість він здобув і як художник. Саме його малюнки ілюстрували книгу «ІНФОРМАЦІЯ_8» та роман відомих українських письменників Братів Капранових «ІНФОРМАЦІЯ_9». Разом з братами Капрановими він долучився й до творення «ІНФОРМАЦІЯ_10». Над оформленням книги працювали художники з 5 міст України, а автором портретів видатних українців став позивач.
Позивач також вказав, що створив цілий низку малюнків, у яких передав своє бачення українських політиків. Ці малюнки одразу набрали неабияку популярність, особливо в глобальній мережі Інтернет. Під час Єврореволюції позивач створив на злобу дня серію малюнків у жанрі графіки (60-70 робіт), котру бійці «Беркуту» ІНФОРМАЦІЯ_11 у Києві на перехресті вулиці Грушевського та Хрещатика привселюдно спалили.
Позивачем зазначено, що у 2015 році у світ вийшов перший том «ІНФОРМАЦІЯ_12» - художня збірка, до складу якої увійшли шаржі на український політичних та історичних діячів, а також на представників творчої спільноти.
Позивач стверджував, що його художні твори вирізняються з-поміж інших відомістю та пізнаваністю, характеризуються особливим стилем виконання та абсолютним позитивом, однак, трапляються й факти введення порушниками авторського права позивача й контрафактної продукції: підробок, імітацій, фальсифікату.
Позивач вказав, що його представнику стало відомо, що відповідач здійснює неправомірне використання твору образотворчого мистецтва позивача. Зокрема, відповідач відтворює твір образотворчого мистецтва позивача (козака, у якого в руках перехрещені шаблі) на різних товарах: футболках, регланах, чашках, жетонах, чохлах та інших, а також здійснює їх реалізацію через інтернет-магазин «ІНФОРМАЦІЯ_14» (перелік товарів за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_13). Так, представником позивача було здійснено онлайн-замовлення пропонованих відповідачем товарів - жетона «Козак» та дзеркальце «Козак». Дані товари були надіслані кур'єрською службою «Нова пошта», відповідно до замовлення.
Позивач посилався на те, що його представником було отримано вказане замовлення, було здійснено оплату вказаного товару та здійснено відеофіксацію порушення авторського права (продажу контрафактного товару).
Позивач наголошував на тому, що відповідач вчинив правопорушення авторського права, адже відтворюючи та розповсюджуючи контрафактні примірники творів позивача, грубо порушив майнові та немайнові права позивача, як автора та правовласника, чим порушив норми ЗУ «Про авторське право і суміжні права», ст.ст. 441, 443 ЦК України.
Позивач вважає, що брелки, дзеркальця, чохли та футболки, продані відповідачем, є контрафактними примірниками творів, а дії відповідача щодо виготовлення та розповсюдження контрафактних примірників творів, без відповідного дозволу суб'єкта авторського права, є самостійними порушеннями авторського немайнового та виключного майнового права позивача, що допустив відповідач.
Позивач посилався на те, що розмір компенсації визначається судом, виходячи з позовних вимог, однак не може бути меншим від 10 й не може перевищувати 50 000 мінімальних заробітних плат (пункт «г» частини другої статті 52 ЗУ «Про авторське право і суміжні права»), які встановлені законом на час ухвалення рішення у справі.
З огляду на це, позивач вважає, що відповідач за неправомірне розповсюдження контрафактних примірників творів образотворчого мистецтва, повинен сплатити компенсацію в розмірі 30 мінімальних заробітних плат, що станом на дату подачі позову становить 41 340,00 грн.
Ухвалою судді від 18.12.2015 у справі відкрито провадження та призначено справу до судового розгляду.
22.03.2016 від відповідача на адресу суду надійшли заперечення на позов. Відповідач посилався на необґрунтованість позовних вимог та пояснив, що відповідач є юридичною особою, до діяльності якої належить, зокрема, торгівля товарами широкого асортименту, такими як, одяг, різноманітні аксесуари тощо, в тому числі і через мережу Інтернет. В штаті відповідача працює чимала кількість людей, які сумлінно виконують свої обов'язки безпосередньо пов'язані з діяльністю відповідача. Звернув увагу на те, що у ТОВ «ДІДЖИТАЛ ПРИНТ» працюють дизайнери, які за службовим завданням створюють різноманітні графічні зображення для розміщення їх на веб-сторінках ІНФОРМАЦІЯ_14 та ІНФОРМАЦІЯ_15.
Відповідач вказав, що «ІНФОРМАЦІЯ_14» є відомим патріотичним проектом, метою якого є об'єднання всіх, кому небайдужа доля України. Всіх, хто бажає, щоб надалі його голос був врахований у вирішенні питань розвитку нашої країни. Ідея проекту - показати світу якомога більше людей, що мають відношення до нашої країни, в тому числі і за допомогою розповсюдження різноманітних товарів через інтернет-магазин ІНФОРМАЦІЯ_15, на який можна потрапити безпосередньо через веб-сайт проекту ІНФОРМАЦІЯ_14, вибравши вкладку «Магазин».
Відповідач вказав, що для втілення мети проекту співпрацює з молодими художниками, а також різними авторами, які розробляють та/або розробили різноманітні зображення для розміщення їх на вищезазначених веб-сторінках.
Зазначено, що у ТОВ «ДІДЖИТАЛ ПРИНТ» на посаді дизайнера графічних робіт працює ОСОБА_3, яка за службовим завданням і розробила серію різноманітних графічних зображень, в тому числі, зображення козака з чубом з українською символікою та національними атрибутами, такими як, булава та шабля.
Відповідач вважає, що він не є винним у правопорушенні щодо авторського права позивача, оскільки використовував розроблені своїм співробітником графічні зображення і на законних умовах.
З огляду на наведене, просив відмовити у задоволенні позову.
Ухвалою суду від 30.11.2016 клопотання представника відповідача про призначення у справі експертизи задоволено та призначено у справі судову експертизу об'єктів інтелектуальної власності, проведення якої доручено експертам Науково-дослідного інституту інтелектуальної власності Національної академії правових наук України, на вирішення якої поставлено питання:
Чи є зображення, що були розміщені на веб-сайті ІНФОРМАЦІЯ_14, а саме: козак з чубом з українською символікою та національними атрибутами, такими як, булава та шабля, майнові авторські права на які належать Товариству з обмеженою відповідальністю "ДІДЖИТАЛ ПРИНТ", повним чи частковим відтворенням об'єктів інтелектуальної власності, майнові авторські права на які належать ОСОБА_1. Оплату витрат по проведенню судової експертизи покладено на відповідача.
07.08.2017 з експертної установи на адресу суду повернуто матеріали справи без виконання ухвали суду від 30.11.2016, у зв'язку з несплатою рахунку за проведення експертизи.
Ухвалою суду від 04.09.2017 відновлено провадження у справі та призначено справу до судового розгляду.
У судове засідання позивач не з'явився, 25.09.2018 від представника позивача надійшла заява про заочний розгляд справи, просив задовольнити позов та проводити судове засідання у його відсутність.
Відповідач у судове засідання не з'явився, про час розгляду справи повідомлений належним чином у порядку, визначеному ст. 130 ЦПК України.
Про причину неявки суд до відома не поставив.
Згідно ч.1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов:
1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання;
2) відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин;
3) відповідач не подав відзив;
4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Виходячи з цього, враховуючи думку сторони позивача, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи.
Врахувавши заяву представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.
ОСОБА_1 є автором Збірки творів образотворчого мистецтва «ІНФОРМАЦІЯ_12», авторське право на який зареєстроване згідно з свідоцтвом НОМЕР_1 від 20.10.2015, вказана збірка була видана видавництвом «Ініціал» у 2014 році.
До вказаної збірки увійшли шаржі на український політичних та історичних діячів, на представників творчої спільноти, а також, серед інших, логотип із зображенням козака з чубом з українською символікою та національними атрибутами, такими як шабля. Крім того, авторство позивача підтверджується підписом на примірниках творів, а саме: у нижньому правому куті кожної з робіт вказано підпис «ОСОБА_1».
У листопаді 2015 року в інтернет-магазині ІНФОРМАЦІЯ_14, господарську діяльність в якому здійснює ТОВ «ДІДЖИТАЛ ПРИНТ», представником позивача було придбано сувеніри із символікою, на яких зображено козака з чубом з українською символікою та національними атрибутами, такими як шабля.
Реалізація вказаних товарів підтверджується експрес-накладною (а.с. 8), копіями із придбаних у магазині відповідача дзеркальця та жетона (а.с. 13, 14), скрін-шотами листування із представником відповідача з приводу замовлення (а.с. 18,19), а також відеозйомкою отриманя вказаних товарів у відділенні Нової пошти, яка міститься на компакт-диску СD-R , яка була оглянута судовому засіданні.
Зі слів позивача, останній не надавав дозволу на використання своїх творів на вказаних товарах.
На спростування тверджень позивача, відповідач вказав, що він для втілення мети проекту «ІНФОРМАЦІЯ_14» співпрацює з молодими художниками, а також різними авторами, які розробляють та/або розробили різноманітні зображення для розміщення їх на вищезазначених веб-сторінках. Зазначив, що у ТОВ «ДІДЖИТАЛ ПРИНТ» на посаді дизайнера графічних робіт працює ОСОБА_3, яка за службовим завданням і розробила серію різноманітних графічних зображень, в тому числі, зображення козака з чубом з українською символікою та національними атрибутами, такими як, булава та шабля, на підтвердження чого надав суду копію трудового договору від 27.10.2015, укладеного між ним та ОСОБА_3, копію її трудової книжки, та наказу про прийняття на роботу та зміни в штатному розписі №19к від 26.10.2015, копії службового завдання №01 від 28.10.2015 та акту виконаних робіт від 30.10.2015, а також копії макетів графічних зображень. Як вбачається зі службового завдання, ОСОБА_3 необхідно було розробити графічні зображення для розміщення на веб-сторінках в мережі Інтернет для використання в проекті «ІНФОРМАЦІЯ_14» з наступними елементами: козак з чубом, українська символіка, національні атрибути.
У зв'язку з наведеним, відповідач вважає, що він не є винним у правопорушенні щодо авторського права позивача, оскільки використовував розроблені своїм співробітником графічні зображення і на законних умовах, з чим суд не погоджується з огляду на наступне.
Згідно ч.1 ст. 418 ЦК України право інтелектуальної власності - це право особи на результат інтелектуальної, творчої діяльності або інший об'єкт права інтелектуальної власності, визначений цим Кодексом та іншим законом.
Стаття 431 ЦК України визначає, що порушення права інтелектуальної власності, в тому числі невизнання цього права чи посягання на нього, тягне за собою відповідальність, встановлену цим Кодексом, іншим законом чи договором.
Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого права інтелектуальної власності відповідно до статті 16 цього Кодексу.
Суд у випадках та в порядку, встановлених законом, може постановити рішення, зокрема, про:
1) застосування негайних заходів щодо запобігання порушенню права інтелектуальної власності та збереження відповідних доказів;
2) зупинення пропуску через митний кордон України товарів, імпорт чи експорт яких здійснюється з порушенням права інтелектуальної власності;
3) вилучення з цивільного обороту товарів, виготовлених або введених у цивільний оборот з порушенням права інтелектуальної власності, та знищення таких товарів;
4) вилучення з цивільного обороту матеріалів та знарядь, які використовувалися переважно для виготовлення товарів з порушенням права інтелектуальної власності, або вилучення та знищення таких матеріалів та знарядь;
5) застосування разового грошового стягнення замість відшкодування збитків за неправомірне використання об'єкта права інтелектуальної власності. Розмір стягнення визначається відповідно до закону з урахуванням вини особи та інших обставин, що мають істотне значення;
6) опублікування в засобах масової інформації відомостей про порушення права інтелектуальної власності та зміст судового рішення щодо такого порушення (стаття 432 ЦК України).
Відповідно до ч.1 ст. 433 ЦК України об'єктами авторського права є твори, а саме:
романи, поеми, статті та інші письмові твори;
лекції, промови, проповіді та інші усні твори;
драматичні, музично-драматичні твори, пантоміми, хореографічні, інші сценічні твори;
музичні твори (з текстом або без тексту);
аудіовізуальні твори;
твори живопису, архітектури, скульптури та графіки;
твори ужиткового мистецтва;
ілюстрації, карти, плани, ескізи і пластичні твори, що стосуються географії, топографії, архітектури або науки;
переклади, адаптації, аранжування та інші переробки літературних або художніх творів;
збірники творів, якщо вони за добором або упорядкуванням їх складових частин є результатом інтелектуальної діяльності;
А ч.2 цієї ж статті визначено, що твори є об'єктами авторського права без виконання будь-яких формальностей щодо них та незалежно від їх завершеності, призначення, цінності тощо, а також способу чи форми їх вираження. Вказані положення також закріплені в ст. 8 Закону України «Про авторське право і суміжні права».
Згідно з ч.1 ст. 437 ЦК України авторське право виникає з моменту створення твору.
У абзаці п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 4 червня 2010 року № 5 "Про застосування судами норм законодавства у справах про захист авторського права і суміжних прав" судам роз'яснено, що згідно зі статтями 177 та 424 ЦК ( 435-15 ) майнові права, результати інтелектуальної, творчої діяльності відносяться до об'єктів цивільних прав, а за статтею 178 ЦК ( 435-15 ) вони є оборотоздатними.
Реєстрація права на об'єкти інтелектуальної власності у відповідності з вимогами чинного законодавства здійснюється Державним департаментом інтелектуальної власності Міністерства освіти і науки України. Проте необхідно враховувати, що авторське право на твір виникає внаслідок факту створення твору. Тому для виникнення та здійснення авторського права не вимагається реєстрація права на твір чи будь-яке інше спеціальне його оформлення, а також виконання будь-яких інших формальностей. Реєстрація може здійснюватись на вимогу суб'єкта авторського права, але вона не має правовстановлюючого характеру.
За змістом статей 435, 440, 441, 443 Цивільного кодексу України, статей 7, 15, 31-33 Закону України «Про авторське право і суміжні права»: право на використання твору належить автору або іншій особі, яка одержала відповідне майнове право у встановленому порядку; використання твору здійснюється лише за згодою автора або особи, якій передано відповідне майнове право (за виключенням випадків, вичерпний перелік яких встановлено законом).
За змістом положень ч. 1 ст. 1, ст. 11 Закону України "Про авторське право і суміжні права" (далі - Закон) та ч. 1 ст. 435 ЦК України первинним суб'єктом авторського права є автор твору, фізична особа, яка своєю творчою працею створила твір. За відсутності доказів іншого автором твору вважається особа, зазначена як автор на оригіналі або примірнику твору (презумпція авторства).
У абзаці 1 п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 4 червня 2010 року № 5 "Про застосування судами норм законодавства у справах про захист авторського права і суміжних прав" судам роз'яснено, що авторське право виникає в силу факту створення інтелектуальною творчою працею автора або співавторів твору науки, літератури і мистецтва. Твір вважається створеним з моменту первинного надання йому будь-якої об'єктивної форми з урахуванням суті твору (зокрема, письмової форми, електронної форми, речової форми). Якщо не доведено інше, результат інтелектуальної діяльності вважається створеним творчою працею.
До майнових прав автора належить виключне право на дозвіл або заборону використання твору іншими особами, а саме дозволяти або забороняти, зокрема розповсюдження творів шляхом продажу, відчуження іншим способом, а також подання своїх творів до загального відома публіки таким чином, що її представники можуть здійснити доступ до творів з будь-якого місця і будь-який час за їх власним вибором (ст. ст. 440, 441 ЦК України, ст. 15 Закону України "Про авторське право і суміжні права").
Відповідно до п. "а" ст. 50 Закону України "Про авторське право і суміжні права" порушенням авторського права і (або) суміжних прав, що дає підстави для судового захисту, є: вчинення будь-якою особою дій, які порушують особисті немайнові права суб'єктів авторського права і (або) суміжних прав, визначені ст. ст. 14 і 38 цього Закону, та їх майнові права, визначені ст. ст. 15, 39 - 41 цього Закону, з урахуванням передбачених ст. ст. 21-25, 42 і 43 цього Закону обмежень майнових прав.
В абзаці 5 ст. 1 Закону України "Про авторське право і суміжні права" визначено, що "виключне право - майнове право особи, яка має щодо твору, виконання, постановки, передачі організації мовлення, фонограми чи відеограми авторське право і (або) суміжні права, на використання цих об'єктів авторського права і (або) суміжні права, на використання цих об'єктів авторського права і (або) суміжних прав лише нею і на видачу лише цією особою дозволу чи заборону їх використання іншим особам у межах строку, встановленого цим Законом".
Відповідно до ч. 1 ст. 15 Закону України "Про авторське право і суміжні права" до майнових прав автора (чи іншої особи, яка має авторське право) належать: виключне право на використання твору; виключне право на дозвіл або заборону використання твору іншими особами.
Згідно з п. 7 ч. 1 ст. 441 ЦК України використанням твору є, зокрема його продаж.
Відповідно до частини першої статті 50 Закону України "Про авторське право і суміжні права" вчинення будь-якою особою дій, які порушують особисті немайнові права суб'єктів авторського права і (або) суміжних прав та їх майнові права є порушенням авторського права.
При порушенні будь-якою особою авторського права і (або) суміжних прав, передбачених статтею 50 Закону України "Про авторське право і суміжні права", суб'єкти авторського права і (або) суміжних прав мають право звертатися до суду за захистом свого авторського права і (або) суміжних прав (частина перша статті 52 Закону України "Про авторське право і суміжні права").
Відповідно до пункту "г" частини першої статті 52 Закону України "Про авторське право і суміжні права" суб'єкт авторського права і (або) суміжних прав має право вимагати виплату компенсації замість відшкодування збитків або стягнення доходу. При вирішенні відповідних спорів судам слід мати на увазі, що компенсація підлягає виплаті у разі доведення факту порушення майнових прав суб'єкта авторського права і (або) суміжних прав, а не розміру збитків. Таким чином, для задоволення вимоги про виплату компенсації достатньо наявності доказів вчинення особою дій, які визначаються порушенням авторського права і (або) суміжних прав. Для визначення суми такої компенсації, яка є адекватною порушенню, суд має дослідити: факт порушення майнових прав та яке саме порушення допущено; об'єктивні критерії, що можуть свідчити про орієнтовний розмір шкоди, завданої неправомірним кожним окремим використанням об'єкта авторського права і (або) суміжних прав; тривалість та обсяг порушень (одноразове чи багаторазове використання спірних об'єктів); розмір доходу, отриманий унаслідок правопорушення; кількість осіб, право яких порушено; наміри відповідача; можливість відновлення попереднього стану та необхідні для цього зусилля тощо.
При цьому слід враховувати загальні засади цивільного законодавства, встановлені статтею 2 ЦК України, зокрема справедливість, добросовісність та розумність. Відповідні мотиви визначення розміру компенсації повинні бути наведені в судовому рішенні. Розмір компенсації визначається судом виходячи з позовних вимог, однак не може бути меншим від 10 і не може перевищувати 50 000 мінімальних заробітних плат (пункт "г" частини другої статті 52 Закону України "Про авторське право і суміжні права"), які встановлені законом на час ухвалення рішення у справі (п. 42 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про застосування судами норм законодавства у справах про захист авторського права і суміжних прав" № 5 від 4 червня 2010 року).
Відповідно до абз.2 п.44 постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 04.06.2010 р. «Про застосування судами норм законодавства у справах про захист авторського права і суміжних прав» особа, яка розповсюджує об'єкти авторського права і (або) суміжних прав без дозволу суб'єкта такого права, несе відповідальність за порушення виключних прав на цей твір і в тому випадку, коли контрафактну продукцію нею отримано за договорами з третіми особами.
Позивач повинен довести факт наявності в нього авторського права і (або) суміжних прав, факт порушення його прав відповідачем або загрозу такому порушенню, розмір шкоди (за винятком вимоги виплати компенсації), якщо вона завдана, та причинно-наслідковий зв'язок між завданою шкодою і діями відповідача.
Відповідач, який заперечує проти позову, зобов'язаний довести виконання вимог Закону N 3792-XII при використанні ним об'єкту авторського права і (або) суміжних прав, а також спростувати передбачену цивільним законодавством презумпцію винного завдання шкоди (статті 614 та 1166 ЦК).
Позивач довів наявність у нього авторського права на шаржі на український політичних та історичних діячів, на представників творчої спільноти, а також, серед інших, логотип із зображенням козака з чубом з українською символікою та національними атрибутами, такими як шабля, а також факт його порушення, оскільки позивач не надавав згоди на виготовлення та реалізацію товарів із зображеннями козака з чубом з українською символікою та національними атрибутами, такими як шабля.
Разом з тим, сторона відповідача не довела дотримання нею авторських прав позивача.
Окрім того, суд звертає увагу на те, що судом було задоволено клопотання сторони відповідача про призначення у справі експертизи, разом з тим, у зв'язку з несплатою відповідачем рахунку за проведення експертизи, ухвала суду не виконана.
При цьому, відповідач після відновлення провадження у справі, так і не з'явився у судові засідання та не заявляв клопотання повернення справи до експертної установи для проведення експертизи.
Враховуючи викладене, оскільки судом встановлено, що відповідач здійснював продаж товарів із зображеннями творів образотворчого мистецтва, а саме: логотипу, автором яких є позивач, письмового договору про передачу прав на використання логотипу між сторонами укладено не було, суд вважає, що у відповідача не було законного права на використання зображень цих творів. Враховуючи, що встановити розмір збитків (матеріальної шкоди), включаючи упущену вигоду, або розмір доходу, отриманого порушником внаслідок порушення ним авторського права позивача, із зібраних судом доказів не виявляється можливим, суд вважає за необхідне захистити права позивача, обраним ним засобом, шляхом стягнення на його користь з відповідача передбачену законом компенсацію в розмірі 30 мінімальних розмірів заробітних плат.
З огляду на викладене, суд вважає позовні вимоги обгрутованими та співмірними, та такими, що підлягають задоволенню.
Згідно з п. 8 ч. 1 ст. 40 Бюджетного кодексу України, розмір мінімальної заробітної плати визначається в Законі про Державний бюджет на відповідний рік.
Відповідно до ст. 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік», установлена у 2018 році мінімальна заробітна плата у місячному розмірі з 1 січня - 3 723 грн. 00 коп.
Такимчином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню компенсація за порушення виключних майнових авторських прав у сумі 111 690,000 грн.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України стягненню з відповідача на користь позивача підлягає також судовий збір в розмірі 487,20 гривень.
Керуючись ст.ст. 3, 426 ЦК України, ст.ст. 1, 7, 32, 47, 49, 50, 52 Закону України «Про авторське право і суміжні права», ст. ст. 4, 5, 12, 13, 76 - 82, 141, 259, 263 - 265, 268, 273, 280 -284 ЦПК України, суд -
Позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджитал Принт» про захист авторського права та стягнення компенсації за порушення майнових авторських прав - задовольнити.
Стягнути із Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджитал Принт» на користь ОСОБА_1 компенсацію за порушення виключних авторських прав у розмірі 111 690,000 грн. та судовий збір у розмірі 487,20 грн.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду міста Києва через суд першої інстанції.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, який його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом 30 днів з дня його отримання.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя: