Справа № 712/4373/15-ц
Провадження № 2/712/56/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 грудня 2018 року Соснівський районний суд м. Черкаси в складі:

Головуючого судді ТОКОВОЇ С.Є.

при секретарі МОГИЛА І.С.

за участю представника позивача ОСОБА_1 представника відповідача - ОСОБА_2 та третьої особи

ОСОБА_3 ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Черкаси в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «ОТП Банк» до ОСОБА_2, ОСОБА_5, третя особа ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів про звернення стягнення на предмет іпотеки, мотивуючи свої вимоги тим, що 21 лютого 2007 року між закритим акціонерним товариством «ОТП Банк, правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк», та ОСОБА_6 укладено кредитний договір, відповідно до умов якого позичальнику надано кредит у розмірі 133 040 долара США із встановленням плаваючої процентної ставки в розмірі 5,49 % річних та FIDR з кінцевим терміном повернення до 21 лютого 2017 року. З метою забезпечення виконання кредитних зобов'язань в цей же день між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_2 укладено договір поруки, відповідно до умов якого вона поручилася перед кредитором боржника за виконання ним своїх зобов'язань. ОСОБА_6 належним чином не виконав умов кредитного договору, тому в нього утворилася заборгованість перед банком у розмірі 155 510,59 долара США, до складу якої входить заборгованість за кредитом - 108 649,26 долара США, заборгованість зі сплати процентів - 46 861,33 долара США. 20 січня 2009 року між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_6 укладено додатковий договір до вказаного кредитного договору, відповідно до якого сторони домовилися внести зміни та доповнення до кредитного договору, доповнили кредитний договір графіком платежів, визначили порядок нарахування процентів, порядок повернення відповідної частини кредиту та сплати процентів, порядок дострокового виконання боргових зобовязань. 21 липня 2009 року між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_6 укладено додатковий договір до кредитного договору, яким визначено новий розмір процентів, доповнено кредитний договір графіком платежів, порядком нарахування процентів, порядком повернення відповідної частини кредиту та сплати процентів та порядком дострокового виконання боргових зобов'язань. 21 липня 2009 року між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_2 укладено додатковий договір до вказаного вище договору поруки, яким внесено зміни та доповнення до договору поруки щодо повернення основної суми кредиту, наданого божнику, та сплати процентів за користування кредитом. Оскільки відповідачі належним чином не виконують умови договору, з урахуванням уточнених позовних вимог, просили стягнути солідарно з ОСОБА_6 та ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором у розмірі 155 510,59 долара США.

Ухвалою суду від 21.11.2016 року прийнято до провадження дану цивільну справу та призначено судове засідання.

Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 19.04.2017 року провадження у справі зупинено до розгляду цивільної справи позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_2, ОСОБА_5, ПАТ «ОТП Банк» про визнання договору іпотеки недійсним.

29 грудня 2017 року відновлено провадження по справі та призначено підготовче судове засідання на 31 січня 2018 року о 09-00 год.

21 листопада 2018 року, ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 04 грудня 2018 року на 10-30 год..

25.05.2018 року представником позивача подано заяву про зміну найменування Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» на Акціонерне товариство «ОТП Банк» на підтвердження чого надав витяг із статуту банку в новій редакції від 10 травня 2018 року. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги уточнив та просив суд звернути стягнення на предмет іпотеки: житловий будинок з прибудовами (літ А-1) загальною площею 109,2 кв.м., гараж (літ. Д), вбиральню літ.(Г), огорожу № (1-3), замощення (літера І) та земельну ділянку площею 588,3 кв.м., кадастровий -06-048-004, що знаходяться за адресою місто Черкаси, провулок Праці, 38 та належать на праві власності ОСОБА_2, ОСОБА_5 на користь Акціонерного товариства «ОТП Банк» на суму заборгованості за кредитним договором у розмірі 135 111, 70 дол. США (заборгованість за тілом кредиту 88 250, 37 дол. США та заборгованість зі сплати процентів 46861,33 дол. США) із встановленням способу реалізації предмета іпотеки - шляхом проведення прилюдних торгів та початкової ціни на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної субєктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

Представник відповідача та третьої особи ОСОБА_8 в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та просив у задоволенні позову відмовити.

Відповідно до п.3 розділу Х11 «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02.06.2016 року №1402-У111 «Про судоустрій та статус суддів», районні, міжрайонні, районні у містах, міські, міськрайонні суди продовжують здійснювати свої повноваження до утворення та початку діяльності місцевого окружного суду, юрисдикція якого розповсюджується на відповідну територію.

У звязку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України, який вступив в дію 15.12.2017 року.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини, які регулюються нормами цивільного законодавства

Як вбачається з матеріалів справи, 21 лютого 2007 року між закритим акціонерним товариством «ОТП Банк, правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк», та ОСОБА_6 укладено кредитний договір, відповідно до умов якого позичальнику надано кредит у розмірі 133 040 долара США із встановленням плаваючої процентної ставки в розмірі 5,49 % річних та FIDR з кінцевим терміном повернення до 21 лютого 2017 року.

З метою забезпечення виконання зобов'язань ОСОБА_6 за кредитним договором 21 лютого 2007 року між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_2 укладено договір поруки, відповідно до умов якого вона поручилася перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку.

20 січня 2009 року між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_6 укладено додатковий договір до вказаного кредитного договору, відповідно до якого сторони домовилися внести зміни та доповнення до кредитного договору, доповнили кредитний договір графіком платежів, визначили порядок нарахування процентів, порядок повернення відповідної частини кредиту та сплати процентів, порядок дострокового виконання боргових зобовязань.

21 липня 2009 року між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_6 укладено додатковий договір до кредитного договору, яким визначено новий розмір процентів, доповнено кредитний договір графіком платежів, порядком нарахування процентів, порядком повернення відповідної частини кредиту та сплати процентів та порядком дострокового виконання боргових зобов'язань.

21 липня 2009 року між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_2 укладено додатковий договір до вказаного вище договору поруки, яким внесено зміни та доповнення до договору поруки щодо повернення основної суми кредиту, наданого божнику, та сплати процентів за користування кредитом.

Також, на забезпечення виконання позичальником його боргових зобовязань за кредитним договором від 21 лютого 2007 року між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_2, ОСОБА_5 було укладено договір іпотеки № PCL-F00/025/2007 за умовами якого відповідачі передали в іпотеку банку житловий будинок № 38 по провулку Праці в місті Черкаси з надвірними спорудами, у якому частка ОСОБА_2 становить 17/20, а ОСОБА_5 - 3/20, а також земельну ділянку площею 588,3 кв.м., що розташована за цією ж адресою.

Заперечуючи проти позову, представник ОСОБА_2 - ОСОБА_8 посилався на те, що банк як кредитор використав своє право, передбачене ч. 2 ст. 1050 ЦК України шляхом направлення 27 січня 2010 року на адресу позичальника та поручителя вимоги про дострокове виконання боргових зобовязань, таким чином змінив строк виконання зобовязання за вказаним договором з 21 лютого 2017 року (встановленого в договорі) на 27 лютого 2010 року (30 днів з дня надіслання вимоги), у звязку з чим перебіг позовної давності розпочався саме з цієї дати, а тому звернувшись з позовом у квітні 2015 року банк пропустив трирічний строк позовної давності щодо вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки. При цьому, спростовував факт відізвання досудової вимоги банком.

Між тим, як встановлено в судовому засіданні, рішенням апеляційного суду Черкаської області від 10 листопада 2015 року скасовано рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 29 липня 2015 року про задоволення позову ПАТ «ОТП Банк» та стягнення з ОСОБА_9 та ОСОБА_2 на користь банку заборгованості за кредитним договором від 21 лютого 2007 року в розмірі 155 510,59 дол. США, що за курсом НБУ станом на 10 червня 2015 року еквівалентно 3269 998,15 грн., позов банку задоволено частково та стягнуто з ОСОБА_3 заборгованість зі сплати відсотків за кредитним договором від 21 лютого 2007 року за період з 10 червня 2012 року до 09 червня 215 року в розмірі 46861, 33 дол. США., що еквівалентно 1066 324, 88 грн. та 1191, 20 грн. судового збору. Вказане рішення, в подальшому було скасовано ухвалою Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 червня 2016 року із направленням справи в частині стягнення заборгованості за кредитним договором з ОСОБА_3 на новий розгляд суду апеляційної інстанції.

Цивільна справа про стягнення заборгованості розглядалась неодноразово. Постановою Верховного Суду від 11 квітня 2018 року, яка є остаточною та не підлягає оскарженню стягнуто з ОСОБА_9 на користь публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» заборгованість за кредитним договором від 21 лютого 2007 року станом на 10 червня 2015 року в розмірі 135 111 долара США та 6 169, 50 грн. судового збору.

Розглядаючи справу про стягнення заборгованості за кредитним договором у вказаній Постанові Верховний Суд зробив висновок про те, що за змістом пункту 3.7. 2 пункту 3.7 додаткового договору від 21 липня 2009 року банк здійснює відзив досудової та інших вимог щодо повного дострокового погашення боргових зобовязань без направлення на адресу позивальника та /чи поручителя, а також майнового поручителя письмового повідомлення щодо відзиву вимоги. Крім цього, Верховний Суд встановив, що позивач, тобто банк на підставі пункту 1.9.2. пункту 1.9. частини другої кредитного договору та підпункту 3.7.2. пункту 3.7. додаткового договору від 21 липня 2009 року належним чином 03 грудня 2012 року здійснив відзив досудової вимоги від 27 січня 2010 року у звязку з чим досудова вимога є відкликаною. Крім того, 25 червня 2014 року банк направив відповідачам досудові вимоги від 20 червня 2014 року про повернення заборгованості за кредитним договором у повному обсязі у тридцятиденний строк із дня відправлення цієї вимоги, а з позовом до суду про стягнення заборгованості звернувся 20 січня 2015 року. У звязку з чим, Верховним Судом зроблено висновок про відсутність правових підстав вважати, що кредитор пропустив строк позовної давності щодо вимог про повернення кредитної заборгованості за кредитним договором.

У відповідності зі ст. 82 ЦПК України обставини встановлені рішенням суду у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, в якій беруть участь ті самі особи або особа щодо якої встановлені ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ст. 590 ЦК України звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Заставодержатель набуває права звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобовязання не буде виконано у встановлений строк, термін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Законодавче регулювання звернення стягнення на предмет застави регулюється також Законом України «Про іпотеку».

Стаття 33 цього Закону передбачає, що в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, установлених статтею 12 цього Закону.

Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Тобто, законом передбачено чітко визначені способи звернення стягнення на предмет іпотеки в разі невиконання чи неналежного виконання забезпеченого іпотекою зобов'язання.

Відповідно до Закону України «Про іпотеку» іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Згідно ст.12 Закону України «Про іпотеку» та п.6.2 Договору іпотеки, право звернення стягнення на предмет іпотеки до строку погашення кредиту у випадках порушення зобов'язань по кредитному договору виникає у Іпотекодержателя в момент настання терміну виконання зобов'язань по Кредитному договору.

Як зазначалось вище, Постановою Верховного Суду від 11 квітня 2018 року рішення апеляційного суду Черкаської області від 03 серпня 2016 року змінено в частині розміру заборгованості за кредитним договором від 21 лютого 2007 року, що підлягає стягненню. Стягнуто з ОСОБА_6 заборгованість за кредитним договором від 21 лютого 2007 року станом на 10 червня 2015 року в розмірі 135 111,70 долара США та 6 169,50 грн. судового збору, тобто встановлено факт невиконання боржником основного зобовязання, у звязку з чим у банка виникло право звернення стягнення на предмет іпотеки.

Представник відповідача також заперечував проти позову з тих підстав, що рішенням апеляційного суду Черкаської області від 10 листопада 2015 року було відмовлено банку у солідарному стягненні заборгованості з ОСОБА_3 та ОСОБА_2 саме з підстав спливу шестимісячного строку встановленого ч. 4 ст. 559 ЦК України для предявлення вимоги до майнового поручителя, яким в даних правовідносинах є остання, порука визнана припиненою.

Так, дійсно рішення апеляційного суду Черкаської області від 10 листопада 2015 року, яким скасовано рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 29 липня 2015 року, позов банку був задоволений частково, та стягнуто суму заборгованості лише з позичальника ОСОБА_9 В подальшому, в цій частині рішення апеляційного суду Черкаської області не оскаржувалось та є чинним на даний час.

Проте, відповідно до ст. 11 Закону України « Про заставу», статей 1,11 Закону України «Про іпотеку» майновий поручитель є заставодавцем або іпотекодавцем.

Відповідно до ст. 546 ЦК України застава (іпотека) та порука є різними видами забезпечення, тому норми, що регулюють поруку (статті 553-559 ЦК) не застосовуються до правовідносин кредитора з майновим поручителем, оскільки він відповідає перед заставо/іпотеко держателем за виконання боржником основного зобовязання винятково в межах вартості предмета застави /іпотеки. У звязку з чим солідарна відповідальність боржника та майнового поручителя нормами ЦК не передбачені. А тому, договір іпотеки та договір поруки, які укладені 21 лютого 2007 року між банком та в тому числі і ОСОБА_2, хоч і укладені на забезпечення виконання одного і того ж кредитного договору, проте не повязані між собою і мають різні права та обовязки.

Таким чином, оскільки відповідачі не виконали умови кредитного договору та не повернули кошти банку, суд вважає позовні вимоги в частині звернення стягнення на предмет іпотеки такими, що підлягають до задоволення.

Поряд з цим, суд вважає за можливе зупинити виконання рішення суду на час дії Закону України від 03 червня 2014 року № 1304-VII «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» виходячи з наступного.

Частиною першою статті 33, статтею 39 Закону України «Про іпотеку» передбачено право іпотекодержателя задовольнити свої вимоги за основними зобов'язаннями шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання.

07 червня 2014 року набрав чинності Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», згідно з яким протягом дії цього Закону не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. м для квартири та 250 кв. м для житлового будинку.

Мораторій є відстроченням виконання зобов'язання, а не звільнення від його виконання. Відтак мораторій на стягнення майна, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті, установлений Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», не позбавляє кредитора права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадку невиконання боржником зобов'язань за договором, а лише тимчасово забороняє примусово стягувати (відчужувати без згоди власника) зазначене майно.

Під час розгляду справи, судом встановлено, що майно, яке передане в іпотеку, а саме житловий будинок 38 з прибудовами по провулку Праці, 38 у м. Черкаси має загальну площу 109 кв.м., є єдиним місце проживанням майнового поручителя ОСОБА_2І, та виступає як забезпечення виконання зобовязань за споживчим кредитом, який наданий позичальнику ОСОБА_3 в іноземній валюті, тобто відповідає критеріям визначеним Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

З урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 76-82, 209, 211, 213, 258, 259, 263-265 ЦПК України, ст.ст. 590 ЦК України, законом України « Про іпотеку», Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», суд,

В И Р І Ш И В:

Позов задоволити частково.

Звернути стягнення на предмет іпотеки: житловий будинок з прибудовами (літ А-1) загальною площею 109,2 кв.м., гараж (літ. Д), вбиральню літ.(Г), огорожу № (1-3), замощення (літера І) та земельну ділянку площею 588,3 кв.м., кадастровий -06-048-004, що знаходяться за адресою місто Черкаси, провулок Праці, 38 та належать на праві власності ОСОБА_2, ОСОБА_5 на користь Акціонерного товариства «ОТП Банк» на суму заборгованості за кредитним договором у розмірі 135 111, 70 дол. США (заборгованість за тілом кредиту 88 250, 37 дол. США та заборгованість зі сплати процентів 46861, 33 дол. США) із встановленням способу реалізації предмета іпотеки - шляхом проведення прилюдних торгів та початкової ціни - на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної субєктом оціночної діяльності / незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

Зупинити виконання рішення суду на час дії Закону України від 03 червня 2014 року № 1304-VII «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Черкаської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу ( п.15 Розділу ХII «Перехідні положення» ЦПК України).

Повне рішення суду складено 14 грудня 2018 року.

ГОЛОВУЮЧИЙ: