Постанова

Іменем України

29 серпня 2018 року

м. Київ

справа № 645/6029/14-ц

провадження № 61-21322св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Антоненко Н. О., Журавель В. І., Коротуна В. М., Курило В. П. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1,

відповідачі: ОСОБА_2, ОСОБА_3,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення сторін касаційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Фрунзенського районного суду міста Харкова від 26 травня 2016 року у складі судді Бондарєвої І. В. та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 28 грудня 2016 року у складі колегії суддів: Пилипчук Н. П., Піддубного Р. М., Гуцал Л. В.,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2014 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання договору купівлі-продажу недійсним.

Позов мотивовано тим, що 27 жовтня 2008 pоку він придбав у товариства з обмеженою відповідальністю «Нордекс-1» (далі - ТОВ «Нордекс-1») нежитлову будівлю - торговельний павільйон літ. «0-1», загальною площею 169,2 кв.м, за адресою: АДРЕСА_1.

Рішенням Фрунзенського районного суду міста Харкова від 06 липня 2012 року за ОСОБА_3 визнано право власності на нежитлову будівлю літ. «П-1», загальною площею 490,1 кв. м, основною площею 432 кв. м, за вище вказаною адресою.

12 березня 2013 року ОСОБА_3 уклала з ОСОБА_2 договір купівлі-продажу 1/2 частини нежитлових приміщень 7-:-12, загальною площею

249,4 кв. м, у нежитловій будівлі літ. «П-I», що розташована за адресою: АДРЕСА_1.

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 09 липня 2014 року рішення Фрунзенського районного суду міста Харкова від 06 липня 2012 року скасовано, відмовлено ОСОБА_3 у задоволені позову про визнання права власності на нежитлову будівлю літ. «П-1», загальною площею 490,1 кв. м, основною площею 432 кв. м, за вищевказаною адресою.

Посилаючись на те, що за ОСОБА_3 було визнано право власності на належне позивачу нерухоме майно, ОСОБА_1 просив визнати договір купівлі-продажу від 12 березня 2013 року недійсним, з підстав передбачених статтями 203, 215, 216 ЦК України.

Справа розглядалась судами неодноразово.

Рішенням Фрунзенського районного суду міста Харкова від 28 травня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання договору купівлі-продажу недійсним задоволено.

Визнано недійсним договір купівлі-продажу 1/2 частки нежитлових приміщень 7-:-12 загальною площею 249,4 кв. м в нежитловій будівлі літ. «П-1», що розташовані за адресою: АДРЕСА_1, укладений 12 березня 2013 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Глуховцевою Н. В. та зареєстрований в державному реєстрі прав на нерухоме майно за № 323626 від 12 березня 2013 року.

Стягнуто з ОСОБА_2, ОСОБА_3 на користь держави судовий збір у розмірі по 121,80 грн з кожного.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що оспорюваним правочином порушені права та законні інтереси ОСОБА_1, який є власником нежитлової будівлі літ. «О-1», розташованої за адресою: АДРЕСА_1.

Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 28 грудня 2016 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_2, ОСОБА_3 - ОСОБА_5 відхилено.

Рішення Фрунзенського районного суду міста Харкова від 26 травня 2016 року залишено без змін.

Погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, апеляційний суд зазначив про наявність підстав для визнання недійсним оспорюваного правочину, зміст якого суперечить статтям 317, 319, 321 ЦК України.

17 січня 2017 року ОСОБА_3 подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, у якій просить скасувати рішення Фрунзенського районного суду міста Харкова від 26 травня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від

28 грудня 2016 року та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що ОСОБА_1 не є стороною спірного правочину. Позивачем не обґрунтовано та не доведено порушення його законних прав або інтересів вказаним договором.

02 березня 2017 року представником ОСОБА_1 - ОСОБА_6 подано до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ заперечення, в яких просить касаційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення, а рішення Фрунзенського районного суду міста Харкова від 26 травня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 28 грудня 2016 року залишити без змін.

Підпунктом 4 пункту 1 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядається спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

15 січня 2018 року справа передана до Верховного Суду.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку про те, що касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Суди встановили, що рішенням господарського суду Харківської області від 18 серпня 2008 року, залишеним в силі постановою Вищого господарського суду України від 30 січня 2012 року, визнано за ТОВ «Нордекс -1» право власності на магазин літ. «О-1» загальною площею 169,2 кв. м, торгівельний павільйон літ. «Ж-1» загальною площею 205,7 кв. м, торгівельний павільйон літ. «З-1» загальною площею 114,9 кв. м, торгівельний павільйон літ. «К-1» загальною площею 119,9 кв. м, торгівельний павільйон літ. «Л-1» загальною площею 124,0 кв. м, торгівельний павільйон літ. «М-1» загальною площею 45,4 кв. м, торгівельний павільйон літ. «Н-1» загальною площею 52,8 кв. м, які розташовані по АДРЕСА_1.

27 жовтня 2008 pоку між ТОВ «Нордекс-1» та ОСОБА_1 було укладено договір купівлі-продажу, згідно з умовами якого останній придбав у товариства нежитлову будівлю - торговельний павільйон літ. «О-1», загальною площею 169,2 кв. м, за адресою: АДРЕСА_1.

06 липня 2012 року рішенням Фрунзенського районного суду міста Харкова, справа № 2033/4995/12 позов ОСОБА_3 задоволено. Визнано право власності на нежитлову будівлю літ. «П-1», загальною площею 490,1 кв. м, основоною площею 432,0 кв. м, що розташована за адресою: АДРЕСА_1.

Відповідно до договору купівлі-продажу від 12 березня 2013 року, укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 останній прийняв у власність у власність 1/2 частини нежитлових приміщень 7-: -12 загальною площею 249,4 кв. м, в нежитловій будівлі літ. «П» -1, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1. У договорі зазначено, що ці нежитлові приміщення належать продавцю на праві власності згідно з рішенням Фрунзенського районного суду міста Харкова від 06 липня 2012 року у справі № 2033/4995/12, зареєстрованого в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно 31 липня 2012 року, та зареєстрованого в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 12 березня 2013 року.

11 вересня 2014 Інспекцією Державного архітектурно-будівельного контролю у Харківській області зареєстровано декларацію про готовність об'єкта до експлуатації № 95 щодо реконструкції нежитлового приміщення № 12 в літ. «П-1» по АДРЕСА_1, під окрему нежитлову будівлю (замовник ОСОБА_2), загальною площею 124,7 кв. м.

19 вересня 2014 року на підставі заяви ОСОБА_2 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень щодо права власності від 15 вересня 2014 року, свідоцтва про право власності 27025723, державним реєстратором Реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції Харківської області прийнято рішення про реєстрацію за ОСОБА_2 права власності на нежитлову будівлю літ «П-1» по АДРЕСА_1.

Позивач обґрунтовує свої вимоги тим, що за договором купівлі-продажу від 27 жовтня 2008 року він набув право власності на нежитлове приміщення літ. «О-1» загальною площею 169,2 кв. м, розташоване за адресою: АДРЕСА_1, протягом 2009-2014 року зазначене приміщення було реконструйоване ним за власні кошти.

При цьому ОСОБА_1 посилається на наявність виготовлених КП «Харківське міське БТІ» технічних паспортів, а саме:

- 08 лютого 2011 року виготовлений технічний паспорт на громадський будинок «Торгівельний центр» в літ. «П-1», загальною площею 490,1 кв. м;

- 20 червня 2012 року виготовлений технічний паспорт на громадський будинок &q? т;Торгівельний центр&q?ма; в літ. «П-1» загальною площею 671,4 кв. м.

Також, 14 серпня 2014 року ТОВ «Міжрегіональне бюро з технічної інвентаризації» виготовлений технічний :порт на громадський будинок «Торгівельний центр» в літ. «П-1» загальною площею 810,3 кв. м.

Судом встановлено, що згідно листа КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» від 21 вересня 2015 року, до якого було додано акт поточних змін від 08 лютого 2011 року, приміщення літ. «О-1» загальною площею 169,2 кв. м станом на 08 лютого 2011 року є знесеним.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1, суд першої інстанції, з яким погодився і апеляційний суд, виходив із того, що право власності на нежитлову будівлю літ. «О-1» по АДРЕСА_1 не оспорено, запис про реєстрацію права власності ОСОБА_1 на вказане нерухоме майно з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно не виключений, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 27 січня 2015 року за № 8501991.

Однак, судами не враховано, що постановою Харківського апеляційного господарського суду від 08 грудня 2014 року, у справі № 922/3889/14 ОСОБА_1 відмовлено у задоволенні позову до Харківської міської ради про визнання права власності на нежитлове приміщення літ. «П-1», розташоване за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 810,3 кв. м.

Згідно частини третьої статті 10, частини першої статті 60 ЦПК України (у редакції, чинній на момент ухвалення оскарженого рішення) кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Таким чином, ОСОБА_1 відповідно до вимог статей 57, 60 ЦПК України (у редакції, чинній на момент ухвалення оскарженого рішення) не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження того, що йому на праві власності належить нежитлове приміщення, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1, а тому він не має передбачених законом підстав ставити питання про визнання недійсним договору купівлі-продажу від 12 березня 2013 року стороною якого він не є, оскільки його права оспорюваним правочином не порушено.

За таких обставин рішення судів всупереч вимогам статті 263 ЦПК України ухвалені із неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, а тому відповідно до статті 412 ЦПК України підлягають скасуванню і ухваленню нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Керуючись статтями 400, 409, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_3задовольнити.

Рішення Фрунзенського районного суду міста Харкова від 26 травня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 28 грудня 2016 року скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання договору купівлі-продажу недійсним відмовити.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ. Є. Червинська
Судді: Н. О. Антоненко
В. І. Журавель
В. М. Коротун
В. П. Курило