Провадження №2/521/3803/18
20 листопада 2018 року місто Одеса
Малиновський районний суд міста Одеси в складі:
головуючий суддя Плавич І.В.,
секретар судового засідання Коваль Т.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування збитків, заподіяних внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,
У провадженні вказаного складу суду знаходиться на розгляді цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування збитків, заподіяних внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.
В обґрунтування власної позиції, сторона позивача посилалась на ті обставини, що 03 липня 2016 року за адресою: місто Одеса, Адміральський проспект з боку вулиці Люстдорфська дорога у напрямку вулиці Геранієва відбулась ДТП за участю автомобіля марки «Мазда 626», реєстраційний номер НОМЕР_1, що належить ОСОБА_1, а також автомобіля марки «Хюндай Акцент», реєстраційний номер НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_2
Представник ОСОБА_1 вказував, що в результаті розгляду справи про адміністративне правопорушення відповідача ОСОБА_2 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ст. 124 КУпАП.
З урахуванням викладеного, позивач вважає, що відшкодовувати заподіяну шкоду повинен ОСОБА_2, як особа, яка цієї шкоди завдала, у звязку з чим представник позивача, зменшивши позовні вимоги, просив суд стягнути з ОСОБА_2 суму відшкодування майнової шкоди у розмірі 52 416,56 гривень та судові витрати.
Відповідач ОСОБА_2 відзиву на позовну заяву до суду не надав.
Позивач ОСОБА_1 у відкрите судове засідання не зявилася, але від представника особи надійшла заява, в якій сторона позовні вимоги підтримала, просила суд позов задовольнити та провести розгляд справи за відсутності сторони в порядку ст. 211 ч. 3 ЦПК України.
Відповідач ОСОБА_2 у відкрите судове засідання не зявився, про розгляд справи був повідомлений належним чином, причини неявки суду не відомі.
Згідно із ст. 280 ч.1 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
З огляду на неявку відповідача по даній цивільній справі, врахувавши позицію сторони позивача, суд вважає можливим розглядати справу в заочному порядку.
Вивчивши наявні матеріали справи у їх сукупності, прийнявши до уваги обставини спору та пояснення сторін, дослідивши представлені і забезпечені письмові докази, надавши правовідносинам, що виникли між сторонами, належну правову оцінку, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 з наступних підстав і в такому обсязі.
Під час розгляду цивільної справи і на підставі присутніх в ній доказів, судом було встановлено, що 03 липня 2016 року за адресою: місто Одеса, Адміральський проспект з боку вулиці Люстдорфська дорога у напрямку вулиці Геранієва, відбулась ДТП за участю автомобілю марки «Мазда 626», реєстраційний номер НОМЕР_1, що належить ОСОБА_1, під керуванням ОСОБА_3, а також автомобілю марки «Хюндай Акцент», реєстраційний номер НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_2
Згідно із постановою Київського районного суду міста Одеси у справі про адміністративне правопорушення №520/4878/18 від 26 квітня 2018 року, суд встановив наявність в діях ОСОБА_2 порушення Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України під №1306 від 10 жовтня 2001 року, у звязку з чим дійшов висновку, зокрема, про наявність в діях особи складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.
Відповідно до судового рішення, ОСОБА_2 визнано винним у вчинені відповідного адміністративного правопорушення. Дане судове рішення набрало законної сили у встановленому законом порядку.
Відповідно до ст. 82 ч.ч.1,3,4 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування. Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Спираючись на вказані норми закону суд доходить висновку, що згадана ДТП відбулась за наявності вини ОСОБА_2, суд вбачає даний факт встановленим та таким, що не підлягає подальшому доказуванню.
Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу СХХ 582148 від 04 грудня 2014 року, автомобіль марки «Хюндай Акцент», реєстраційний номер НОМЕР_2, належить ОСОБА_1
У матеріалах справи присутній звіт №1471-09-16 про визначення ринкової вартості з урахуванням пошкоджень після ДТП автомобіля марки «Хюндай Акцент», реєстраційний номер НОМЕР_2, що належить ОСОБА_1 станом на 18 червня 2016 року, складений ФОП ОСОБА_4, згідно з яким вартість автомобіля марки «Хюндай Акцент» до ДТП складає 230 389,87 гривень; вартість відновлювального ремонту автомобіля марки «Хюндай Акцент», реєстраційний номер НОМЕР_2, складає 269 066,12 гривень; ринкова вартість з урахуванням отриманих пошкоджень після ДТП автомобіля марки «Хюндай акцент», реєстраційний номер НОМЕР_2, що належить ОСОБА_1, станом на 18 червня 2016 року складає 80 177,31 гривень.
Висновок спеціаліста сторонами не заперечувався, заяв про забезпечення доказів з цього приводу не надходило.
Як зазначає ст. 1166 ч.ч.1,3 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоровя або смертю фізичної особи внаслідок непереборної сили, відшкодовується у випадках, встановлених законом.
Відповідно до ст. 1187 ч.ч.1,2 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, повязана з використанням, зберіганням або утриманням, зокрема, транспортних засобів, механізмів та обладнання. При цьому, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим обєктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Як встановлює ст. 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. Якщо внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки було завдано шкоди іншим особам, особи, які спільно завдали шкоди, зобовязані її відшкодувати незалежно від їхньої вини.
Згідно із ст. 1192 ЦК України, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобовязати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
Відповідно до ст. 509 ч.ч.1,2 ЦК України, зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. При цьому, зобовязання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.
Згідно із ст. 11 ч.1, ч.2 п.3 ЦК України, цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обовязки. Підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.
Відповідно до п. 14 постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 1 березня 2013 року, №4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» ухвалюючи рішення про стягнення на користь потерпілого відшкодування вартості майна, що не може використовуватись за призначенням, але має певну цінність, суд з урахуванням принципу диспозитивності, тобто за заявою заподіювача шкоди, одночасно повинен вирішити питання про передачу цього майна після відшкодування збитків особі, відповідальній за шкоду.
Пунктом 15 вказаної постанови передбачено, що якщо пошкоджений транспортний засіб не може бути відновлено або вартість його відновлювального ремонту з урахуванням зношеності та втрати товарної вартості перевищує його ринкову вартість на момент пошкодження, розмір шкоди визначається за ринковою вартістю транспортного засобу на момент пошкодження.
Порядок відшкодування шкоди, пов'язаної з фізичним знищенням транспортного засобу, регламентовано статтею 30 Закону N 1961-IV, який згідно зі статтею 8 ЦК (аналогія закону) може застосовуватись не лише страховиком, а й іншими особами, які здійснюють діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, та відповідають за завдану шкоду. Тобто транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необгрунтованим, а власник транспортного засобу згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним. Ремонт вважається економічно необгрунтованим, якщо передбачені згідно з експертизою, проведеною відповідно до вимог законодавства, витрати на ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди.
У разі якщо власник транспортного засобу не згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним, йому відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати з евакуації транспортного засобу з місця цієї пригоди.
Якщо ж транспортний засіб визнано фізично знищеним, відшкодування шкоди виплачується у розмірі, який відповідає вартості транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди та витратам з евакуації транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди.
З урахуванням того, що вартість відновлювального ремонту автомобіля з урахуванням зношеності та втрати товарної вартості перевищує його ринкову вартість на момент пошкодження, розмір заподіяної шкоди складається з: 230 389,87 гривень 80 177,31 = 150 212,56 гривень.
Як згадувалось раніше, згідно із ст. 30 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необгрунтованим. Ремонт вважається економічно необгрунтованим, якщо передбачені згідно з аварійним сертифікатом (рапортом), звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди. Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди.
Крім того, відповідно до ст. 625 ч.2 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Таким чином, сума відшкодування матеріальних збитків після ДТП з урахуванням 3% річних становить 150 916,24 гривень.
Проте, як зазначила сторона позивача, у серпня 2018 року ОСОБА_1 МТСБУ було здійснено страхову виплату у розмірі 100 000,00 гривень.
У силу ст.ст. 979, 980 ЦК України, за договором страхування одна сторона (страховик) зобовязується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобовязується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і повязані з: 1) життям, здоровям, працездатністю та пенсійним забезпеченням (особисте страхування); 2) володінням, користуванням і розпоряджанням майном (майнове страхування); 3) відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності).
Як розяснюють ст.ст. 28, 29 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, це шкода, повязана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті дорожньо-транспортної пригоди; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоровя, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця дорожньо-транспортної пригоди (ст. 28). У звязку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, повязані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки (ст. 29).
Але, згідно ст. 1194 ч.1 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобовязана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Крім того, як вбачається у постанові Верховного суду України від 26 жовтня 2016 року по справі №6-954цс16, якщо страхового відшкодування недостатньо для повного покриття шкоди, особа, яка завдала шкоди, залишається зобовязаною. Право потерпілої особи на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинено або обмежено договором, стороною якого потерпілий не був, хоча цей договір і був укладений на користь третіх осіб. Таким чином, потерпіла сторона на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права: а) шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди; б) шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування; в) шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1192 ЦК України підстав.
Таким чином, у даному випадку власник майна має право на відшкодування, що дорівнює різниці між вартістю транспортного засобу до та після ДТП, з урахуванням 3% річних з вирахуванням суми ліміту відповідальності страховика, що складає: 150 212,56 100 000 + 704 = 50 916,56 гривень.
Суд звертає увагу, що відповідно до матеріалів справи вартість проведеного експертного дослідження становила 1 500,00 гривень.
Отже, сума матеріальної шкоди, що підлягає відшкодуванню з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 становить 52 416,56 гривень.
Відповідно до ст. 141 ч.1 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Таким чином, суд вважає обґрунтованим стягнути з відповідача на користь позивача понесені судові витрати, а саме: суму оплаченого судового збору у розмірі 704,80 гривень.
Як зобовязує процесуальний закон, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. (ст.ст. 13, 51 ЦПК України).
Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ст. 16 ЦК України). Однак, згідно із ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 81 цього Кодексу.
У звязку з цим, в процесі розгляду даної цивільної справи суд не встановив передбачених законом підстав для задоволення інших вимог сторони позивача та прийшов до висновку про часткове задоволення позову.
Керуючись ст.ст. 10, 11, 12, 13, 19, 76, 81, 141, 258, 259, 263, 264, 265, 268, 281, 282, п.п. 8, 15.5 розділу ХІІІ ЦПК України,
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування збитків, заподіяних внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму майнової шкоди у загальному розмірі 52 416,56 гривень.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму оплаченого судового збору в розмірі 704,80 гривень.
У задоволенні інших вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 відмовити.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано до Малиновського районного суду міста Одеси протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому ЦПК України шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду до Апеляційного суду Одеської області через Малиновський районний суд міста Одеси протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Повні відомості про учасників справи згідно ст. 265 ч.5 п.4 ЦПК України:
Суддя: І.В. Плавич
З оригіналом згідно.