АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД м. КИЄВА
Справа № 760/8548/18 Головуючий в І інстанції: Усатова І.А.
апеляційне провадження № 22-ц/796/5524/2018 Доповідач Заришняк Г.М.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 серпня 2018 року Апеляційний суд міста Києва в складі суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого - Заришняк Г.М.

Суддів - Андрієнко А.М., Мараєвої Н.Є.

при секретарі - Ткаченко І.В.

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в м. Києві Дякона Назарія Миколайовича на ухвалу Солом'янського районного суду м. Києва від 19 квітня 2018 року в справі за скаргою ОСОБА_2 на дії державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в м. Києві Дякона Назарія Миколайовича,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_2 звернувся в суд зі скаргою на дії державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в м. Києві Дякона Н.М. та просив задовольнити скаргу шляхом: визнання неправомірними дії державного виконавця Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві Дякона Н.М. із самоправного безпідставного розпорядження власністю ОСОБА_3 - грошовими коштами у розмірі 535 610, 78 грн.; визнання неправомірною бездіяльності державного виконавця, яка полягає в ухиленні від закриття виконавчого провадження ВП № 51556125; зобов'язання державного виконавця усунути допущене ним порушення і закінчити виконавче провадження ВП № 51556125; визнання неправомірними дії державного виконавця по стягненню виконавчого збору у виконавчому провадженні ВП № 51556125; скасування постанови державного виконавця від 22.07.2016 р. про стягнення виконавчого збору у виконавчому провадженні ВП № 51556125, у зв'язку із самостійним виконанням в повному обсязі ОСОБА_2 вимог виконавчого листа № 760/27471/14-ц до початку примусового виконання вказаного виконавчого листа; скасування вимоги державного виконавця від 07.04.2017 р. № 106/6 про сплату ОСОБА_2 залишку заборгованості в сумі 486918,88 грн. та залишку виконавчого збору в сумі 48691,89 грн.

В обгрунтування скарги ОСОБА_2 зазначав, що ним добровільно виконано вимоги виконавчого листа № 760/27471/14-ц до початку його примусового виконання, однак державний виконавець самоуправно спрямував на оплату виконавчого збору частину коштів, сплачених скаржником з цільовим призначенням - на виконання рішення суду, державний виконавець не закрив виконавче провадження після фактичного виконання скаржником рішення суду в повному обсязі і неправомірно стягує зі скаржника виконавчий збір у цьому виконавчому провадженні, чим була заподіяна значна шкода інтересам скаржника.

Посилаючись на викладене, просив задовольнити скаргу.

Ухвалою Солом'янського районного суду м. Києва від 19 квітня 2018 року визнано причини пропущення строку для подання скарги поважними і поновлено ОСОБА_2 строк для подання скарги. Скаргу ОСОБА_2 задоволено частково.

Визнано неправомірними дії державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в м. Києві Дякона Н.М. із самостійного зарахування коштів в сумі 535 610, 78 грн., належних ОСОБА_2, на сплату виконавчого збору замість зарахування даних коштів на виконання рішення Апеляційного суду м. Києва від 13.04.2016 р. на користь стягувача ОСОБА_4

Визнано неправомірною бездіяльність державного виконавця Дякона Н.М., яка полягає в ухиленні від закриття виконавчого провадження № 51556125, відкритого на підставі виконавчого листа № 760/27471/14-ц, виданого 17.05.2016 р. Солом'янським районним судом м. Києва по стягненню грошових коштів з ОСОБА_2 після повного самостійного виконання ним рішення Апеляційного суду м. Києва від 13.04.2016 р.

Зобов'язано державного виконавця ВПВР УДВС ГТУЮ в м. Києві Дякона Н.М. вирішити питання щодо закриття виконавчого провадження № 51556125, відкритого на підставі виконавчого листа № 760/27471/14-ц, виданого 17.05.2016 р. Солом'янським районним судом м. Києва по стягненню грошових коштів з ОСОБА_2 у зв'язку із його фактичним виконанням в повному обсязі згідно з виконавчим документом.

Визнано неправомірними дії державного виконавця ВПВР УДВС ГТУЮ в м. Києві Дякона Н.М. по стягненню з ОСОБА_2 виконавчого збору у виконавчому провадження № 51556125 на підставі виконавчого листа № 760/27471/14-ц, виданого 17.05.2016р. Солом'янським районним судом м. Києва.

Скасовано постанову державного виконавця ВПВР УДВС ГТУЮ в м. Києві Дякона Н.М. від 22.12.2016р. про стягнення виконавчого збору у виконавчому провадженні №51556125, відкритому на підставі виконавчого листа № 760/27471/14-ц, виданого 17.05.2016 р. Солом'янським районним судом м. Києва, у зв'язку із самостійним виконанням в повному обсязі ОСОБА_2 рішення Апеляційного суду м. Києва від 13.04.2016 р. до початку його примусового виконання.

В іншій частині - відмовлено.

В апеляційній скарзі державний виконавець Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в м. Києві Дякон Н.М., посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права, просить ухвалу суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити повністю у задоволенні скарги ОСОБА_2

В судовому засідання суду апеляційної інстанції заявник ОСОБА_2 заперечував проти апеляційної скарги, вважаючи ухвалу суду законною.

Інші учасники справи повторно в судове засідання не з»явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність й обґрунтованість постановленої ухвали суду в цій частині, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції 21.04.99 р. зі змінами і доповненнями визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до вимог ч.ч.2,3 ст.25 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції Закону від 21.04.99 р. зі змінами і доповненнями, які діяли на час виникнення спірних правовідносин, державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом. За заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова. У разі отримання документального підтвердження про повне виконання рішення боржником до початку його примусового виконання державний виконавець закінчує виконавче провадження в порядку, встановленому цим Законом, а виконавчий збір та витрати, пов'язані з організацією та проведенням виконавчих дій, у такому разі з боржника не стягуються.

На підставі ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Згідно з ч. 1 ст. 448 ЦПК України скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.

Відповідно до положення п. а ч. 1, ч. 2 ст. 449 ЦПК України скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свобод. Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.

Суд встановив, що про факт порушення своїх прав скаржник дізнався 12.04.2017р., за захистом своїх порушених прав та інтересів 14.04.2017р. звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва, який прийняв скаргу до розгляду і 03.05.2017р. відкрив провадження у справі. Окружним адміністративним судом м. Києва 15.03.2018р. провадження у вказаній справі було закрито у зв'язку з тим, що даний спір не підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства, інформацію про що було оприлюднено 21.03.2018 р., і скаржнику було роз'яснено його право звернутись для вирішення цього спору до Солом'янського районного суду м. Києва. Таким чином, у період з 14.04.2017р.по 21.03.2018р., скаржник був позбавлений права на вирішення спору у даній справі Солом'янським районним судом м. Києва через розгляд цієї справи Окружним адміністративним судом м. Києва. ОСОБА_2 звернувся до Солом'янського районного суду м. Києва протягом встановленого ст. 449 ЦПК України строку, обрахованого з дати, коли скаржник мав дізнатись про закриття Окружним адміністративним судом м. Києва провадження у справі за його скаргою.

За таких обставин, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про те, що причини пропущення ОСОБА_2 строку є поважними, а тому обґрунтовано поновив пропущенийстрок звернення до суду.

Згідно з роз»ясненнями, що містяться в п. 3 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» від 07 лютого 2014 року N 6 передбачено, що при розгляді скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця, іншої посадової особи державної виконавчої служби суди повинні враховувати, що законом про виконавче провадження передбачено заборону на зловживання процесуальними правами під час здійснення виконавчого провадження. Так, державний виконавець зобов'язаний вживати передбачені Законом «Про виконавче провадження» заходи примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії, а особи, які беруть участь у виконавчому провадженні, зобов'язані сумлінно користуватися усіма наданими їм правами з метою забезпечення своєчасного та в повному обсязі вчинення виконавчих дій.

Як вбачається з матеріалів справи і це було встановлено судом, що постановою від 06.07.2016р. державного виконавця Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві Дякона Н.М. на підставі виконавчого листа №760/27471/14-ц, виданого 17.05.2016р. Солом'янським районним судом м. Києва за рішенням Апеляційного суду м. Києва від 13.04.2016 р., відкрито виконавче провадження №51556125 по стягненню з скаржника ОСОБА_2 грошової суми у розмірі 5 341 847, 08 грн. та запропоновано боржнику самостійно виконати рішення суду протягом семи днів з моменту винесення постанови та надати документальне підтвердження його виконання. Копію даної постанови направлено сторонам виконавчого провадження і одержано боржником 27.07.2016 р.

Ухвалою судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.05.2016 р. було зупинено виконання рішення Апеляційного суду м. Києва від 13.04.2016р. до закінчення касаційного провадження.

06.07.2016 року державним виконавцем направлено електронні запити до Пенсійного фонду України та Державної фіскальної служби України для встановлення відомостей про джерело доходу боржника, а також направлено запит № 304/6 до Регіонального сервісного центру МВС у м. Києві, Регіонального сервісного центру МВС у Київській області, Головного управління Держгеокадастру у м. Києві, Головного управління Держгеокадастру у Київській області, Держсільгоспінспекції у м. Києві, Держсільгоспінспекції у Київській області, Державіаслужби, Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку, Головного управління Держпраці у Київській області та Укртрансбезпеки для отримання інформації про наявність майна зареєстрованого за боржником.

22.07.2016р. державним виконавцем Дяконом Н.М. було винесено постанову про стягнення з скаржника ОСОБА_2 виконавчого збору, до якої через помилки у подальшому вносилися зміни, та постанову про арешт майна скаржника.

Отже, на час винесення постанови про стягнення судового збору боржником не було одержано постанови про відкриття виконавчого провадження із пропозицією державного виконавця самостійно виконати рішення суду.

02.08.2016 р. державним виконавцем було винесено постанову про зупинення виконавчого провадження № 51556125 з підстав зупинення виконання рішення суду.

Постановою від 28.10.2016 р. державний виконавець Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві Дякон Н.М. поновив виконавче провадження № 51556125.

31.10.2016р. державним виконавцем направлено скаржнику ОСОБА_2 вимогу про необхідність виконання рішення Апеляційного суду м. Києва від 13.04.2016р. в десятиденний строк, тобто до 11.11.2016 р.

Встановлено, що 11.11.2016 р. на виконання вказаного рішення Апеляційного суду м. Києва ОСОБА_2 сплатив 500 000 грн. за реквізитами депозитного рахунку, вказаними державним виконавцем, із цільовим призначенням «виконання вимог виконавчого листа Солом'янського районного суду м. Києва від 17.05.2016 р. у справі № 760/27471/14-ц».

Того ж дня, 11.11.2016р., скаржник вручив нарочним державному виконавцю Дякону Н.М. листа, в якому сповістив, що виконає рішення Апеляційного суду м. Києва від 13.04.2016р.самостійно, повідомив про часткове фактичне самостійне виконання рішення суду - перерахування ним на виконання судового рішення грошової суми у розмірі 500 000 грн. та просив у зв'язку із самостійним виконанням рішення суду виконавчий збір з нього не стягувати. До свого листа боржник додав доказ фактичного самостійного часткового виконання ним рішення Апеляційного суду м. Києва від 13.04.2016р.: платіжне доручення з оригінальною відміткою банку про перерахування ним на виконання вимог виконавчого листа Солом'янського районного суду м. Києва від 17.05.2016 р. у справі № 760/27471/14-ц грошової суми у розмірі 500 000 грн.

В період з 24.11.2016р. по 29.12.2016 р. заявник на виконання судового рішення із цільовим призначенням «виконання вимог виконавчого листа Солом'янського районного суду м. Києва від 17.05.2016 у справі № 760/27471/14-ц» сплатив 4 841 847,08 грн. за реквізитами депозитного рахунку, вказаними державним виконавцем, а саме: 24.11.2016р. кошти у розмірі 660 000 грн., 01.12.2016р. кошти у розмірі 740 000 грн., 12.12.2016 р. кошти у розмірі 800 000 грн., 21.12.2016 р. кошти у розмірі 1 020 000 грн., 29.12.2016 р. кошти у розмірі 1 621 847 грн. 08 коп.

У день здійснення кожного із вказаних платежів боржник вручав державному виконавцю Дякону Н.М. листи, в яких повідомляв про фактичне самостійне перерахування на виконання рішення суду грошової суми у відповідному розмірі. До кожного з вказаних листів скаржник додавав платіжні доручення з оригінальною відміткою банку про самостійне перерахування ним на виконання вимог виконавчого листа Солом'янського районного суду м. Києва від 17.05.2016 р. у справі № 760/27471/14-ц грошової суми у відповідному розмірі.

Зі справи вбачається, що спірні правовідносини розпочалися з дати винесення державним виконавцем постанови від 06.07.2016р. про відкриття виконавчого провадження і тривають до цього часу. Отже, протягом періоду існування правовідносин, з яких виник спір, діяли різні нормативні акти - Закон України «Про виконавче провадження» в редакції 21.04.1999р. зі змінами і доповненнями та Закон України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016р., який набрав чинності 05.10.2016 р.

Постанову про відкриття виконавчого провадження від 22.07.2016р. та оскаржувану постанову про стягнення виконавчого збору від 22.07.2016р. було винесено державним виконавцем відповідно до ст. ст. 17, 19, 20, 25 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції 21.04.1999р. зі змінами і доповненнями, яка діяла на момент винесення цих постанов, тобто, до набрання чинності Законом України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016р.

Відповідно до п. 7 розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016р., «виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим Законом, завершуються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом», тобто у порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження» в редакції 21.04.1999 зі змінами і доповненнями.

Згідно п.п. 6 п. 5 ст. 27 Закон України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016р. «виконавчий збір не стягується згідно з постановами державних виконавців, винесеними до набрання чинності цим Законом».

Відповідно до вимог ч.1 ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження» ( в редакції в редакції 21.04.1999р. зі змінами і доповненнями ) у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановленийчастиною другою статті 25 цього Закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню чи поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом.

З матеріалів виконавчого провадження № 51556125 вбачається, що постанову від 06.07.2016р. про відкриття виконавчого провадження №51556125 з пропозицією боржнику самостійно виконати рішення суду протягом семи днів з моменту винесення постанови ОСОБА_2 одержав 27.07.2016 р., тобто в період зупиненння виконання рішення Апеляційного суду м. Києва від 13.04.2016р. на підставі ухвали судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.05.2016 р., окрім того постанову від 22.07.2016р. про стягнення із скаржника ОСОБА_2 виконавчого збору було винесено державним виконавцем Дяконом Н.М. до одержання боржником постанови про відкриття виконавчого провадження й до сплину часу, встановленого законом для самостійного виконання боржником судового рішення.

31.10.2016р. державним виконавцем повторно направлено скаржнику ОСОБА_2 вимогу про необхідність виконання рішення Апеляційного суду м. Києва від 13.04.2016р. в десятиденний строк, тобто до 11.11.2016 р.

Скаржник в період з 11.11.2016 р. по 29.12.2016 р. 2016 р. самостійно перерахував грошові кошти у розмірі 5 341 847, 08 грн. та надав документальне підтвердження виконання судового рішення.

Крім того, у відповідності зі ст.32 Закону України «Про виконавче провадження» ( в редакції 21.04.1999р. зі змінами і доповненнями, який діяв на час відкриття провадження та на час стягнення судового збору ) заходами примусового виконання рішень є:

1) звернення стягнення на кошти та інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб;

2) звернення стягнення на заробітну плату (заробіток), доходи, пенсію, стипендію боржника;

3) вилучення в боржника і передача стягувачу певних предметів, зазначених у рішенні;

4) інші заходи, передбачені рішенням.

Разом з тим, матеріали виконавчого провадження № 51556125 не містять даних про те, що державним виконавцем Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві Дяконом Н.М. було розпочато примусове виконання рішення Апеляційного суду м. Києва від 13.04.2016р. та вчинено дії з примусового виконання цього рішення. В своїх поясненнях на скаргу та в апеляційній скарзі державний виконавець не вказує на те, що ним було розпочато примусове виконання рішення суду та вживалися передбачені законом заходи з примусового стягнення з ОСОБА_2 заборгованості.

За таких обставин, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про те, що виконавчий збір зі скаржника ОСОБА_2 у спірних правовідносинах стягненню не підлягає, а дії державного виконавця Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві Дякона Н.М. по стягненню виконавчого збору у виконавчому провадженні № 51556125 є неправомірними, томупостанова державного виконавця від 22.07.2016р.про стягнення виконавчого збору підлягає скасуванню у зв'язку із самостійним виконанням скаржником уповному обсязі судового рішення до початку примусового виконання рішення суду.

Судом також встановлено, що частину коштів у розмірі 10% від сплачених скаржником на виконання судового рішення із цільовим призначенням «виконання вимог виконавчого листа Солом'янського районного суду м. Києва від 17.05.2016 у справі № 760/27471/14-ц», державний виконавець за власним рішенням спрямовував на сплату виконавчого збору у виконавчому провадженні № 51556125. Матеріали виконавчого провадження № 51556125 і не містять відомостей про те, що ОСОБА_2 погодив спрямування частини коштів, сплачених ним на виконання судового рішення у справі № 760/27471/14-ц на сплату виконавчого збору у виконавчому провадженні № 51556125.

Разом з тим, ні Законом України «Про виконавче провадження» в редакції 21.04.1999р. зі змінами і доповненнями, ні Законом України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016р. не передбачено право державного виконавця розпоряджатись на власний розсуд коштами, які особа спрямовує на виконання рішення суду і виплату заборгованості стягувачу. Отже, дії державного виконавця Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві Дякона Н.М. щодо самовільної зміни цільового призначення грошових коштів, сплачених скаржником ОСОБА_2 на виконання рішення Апеляційного суду м. Києва від 13.04.2016г., і самовільного спрямування частини цих коштів у розмірі 10% на сплату виконавчого збору поза волею і в супереч розпорядження платника цих коштів вчинені не на підставах, поза межами повноважень та не у спосіб, що передбачені законодавством України, й порушують права скаржника.

За таких обставин, суд дійшов до правильного висновку про те, що дії державного виконавця із самовільного спрямування поза волею і в супереч розпорядження платника коштів частини цих коштів у розмірі 10% на сплату виконавчого збору у виконавчому провадженні № 51556125 є неправомірними.

Судом встановлено, що скаржником самостійно виконано рішення суду, а тому виконавче провадження № 51556125 підлягає закінченню із наслідками, передбаченими законом. За таких обставин, бездіяльність державного виконавця Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві Дякона Н.М., яка полягає в ухиленні від закриття виконавчого провадження ВП № 51556125, є неправомірною.

Суд першої інстанції повно та всебічно з»ясував обставини справи, зібраним доказам дав належну оцінку та прийшов до правильного висновку про необхідність часткового задоволення скарги ОСОБА_2, обґрунтовано визнавши неправомірними дії державного виконавця Дякона Н.М. по стягненню з ОСОБА_2 виконавчого збору у виконавчому провадження № 51556125 та скасувавши постанову державного виконавця від 22.12.2016р. про стягнення виконавчого збору у зв'язку із самостійним виконанням в повному обсязі ОСОБА_2 рішення Апеляційного суду м. Києва від 13.04.2016 р. до початку його примусового виконання, та визнавши неправомірними дії державного виконавця із самостійного зарахування коштів в сумі 535 610, 78 грн., належних ОСОБА_2, на сплату виконавчого збору, замість зарахування даних коштів на виконання рішення суду на користь стягувача ОСОБА_4

Грунтуються на вимогах закону й висновки суду щодо визнання неправомірною бездіяльності державного виконавця Дякона Н.М., яка полягає в ухиленні від закриття виконавчого провадження № 51556125 після повного самостійного виконання боржником рішення суду та в частині зобов'язанння державного виконавця вирішити питання щодо закриття виконавчого провадження № 51556125 по стягненню грошових коштів з ОСОБА_2 у зв'язку із його фактичним виконанням боржником в повному обсязі згідно з виконавчим документом.

Постановлена судом ухвала відповідає вимогам матеріального та процесуального права й не може бути скасована з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Посилання державного виконавця в апеляційній скарзі на неправильне застосування судом норм матеріального права, зокрема, на думку державного виконавця, суд першої інстанції не врахував ст.27 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції від 02.06.2016 р., якою встановлений новий порядок та підстави стягнення виконавчого збору, не заслуговують на увагу.

В судовому засіданні встановлено, що постанова від 22.07.2016 р. про стягнення виконавчого збору була постановлена державним виконавцем на підставі ст.28 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції Закону від 21.04.1999 р. зі змінами і доповненнями, який діяв на час відкриття виконавчого провадження та на час винесення постанови від 22.07.2016 р.

Відповідно до п. 7 розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016р., «виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим Законом, завершуються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом», тобто у порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження» в редакції 21.04.1999 зі змінами і доповненнями.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують і не можуть бути підставою для скасування законної та обґрунтованої ухвали суду.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в м. Києві Дякона Назарія Миколайовича залишити без задоволення.

Ухвалу Солом'янського районного суду м. Києва від 19 квітня 2018 року залишити без зміни.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повна постанова складена 06 вересня 2018р.

Головуючий:

Судді: