Постанова

Іменем України

03 жовтня 2018 року

м. Київ

справа № 308/1840/16-ц

провадження № 61-21928св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Антоненко Н. О. (суддя-доповідач), Журавель В. І., Крата В. І., Курило В. П.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - публічне акціонерне товариство «Аграрний фонд»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Аграрний фонд» на рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 14 червня 2016 року в складі судді Домніцького В. В. та на рішення апеляційного суду Закарпатської області від 13 лютого 2017 року в складі колегії суддів: Джуги С. Д., Собослоя Г. Г., Готри Т. Ю.,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до публічного акціонерного товариства «Аграрний фонд» (далі - ПАТ «Аграрний фонд») про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування позову указував, що 05 серпня 2015 року його звільнено з ПАТ «Аграрний фонд» з посади менеджера з маркетингу відділу по роботі в регіонах на підставі пункту 1 статті 40 КЗпП України у зв'язку зі скороченням штату.

Вважає, що звільнений незаконно, оскільки скорочення штату у відповідача не відбулося, адже 11 серпня 2015 року відповідач затвердив новий штатний розпис, у якому наявна його посада. Всупереч вимогам статті 49-2 КЗпП України відповідач не запропонував йому вакантні посади на підприємстві, на подану ним 04 серпня 2015 року заяву про переведення на наявну вакантну посаду відповіді не надав.

Унаслідок незаконного звільнення йому завдано моральну шкоду, оскільки ні наказу про звільнення, ні трудової книжки з відповідним записом він не отримав, що позбавляє його можливості працевлаштуватись на іншу роботу.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 14 червня 2016 року позов ОСОБА_4 задоволено частково. Визнано незаконним наказ №248-к про звільнення від 05 серпня 2015 року ОСОБА_4 з посади менеджера з маркетингу відділу по роботі у Львівській області Управління по роботі в регіонах ПАТ «Аграрний фонд» на підставі пункту 1 статті 40 КЗпП України, поновлено ОСОБА_4 на вказаній посаді з 05 серпня 2015 року, стягнуто з відповідача на користь позивача 33 600 грн середнього заробітку за час вимушеного прогулу в розмірі. за виключенням податків та обов'язкових платежів та 30 000 грн на відшкодування моральної шкоди. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Додатковим рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 08 листопада 2016 року вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що зміни в організації виробництва і праці, які супроводжувалися скороченням чисельності або штату працівників, у відповідача фактично не відбулися. Відповідач не надав суду доказів того, що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника за його згодою на іншу роботу, або працівник відмовився від такого переведення.

Рішенням апеляційного суду Закарпатської області від 13 лютого 2017 року рішення суду першої інстанції змінено. Зменшено розмір середнього заробітку за час вимушеного прогулу до 33 476,15 грн та відшкодування за моральну шкоду до 10 000 грн. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Рішення апеляційного суду мотивоване тим, що суд першої інстанції правильно визнав незаконним звільнення позивача, поновив його роботі та стягнув середній заробіток за час вимушеного прогулу з 05 серпня 2015 року до лютого 2016 року включно, однак, не навів відповідних розрахунків і неправильно визначив його розмір.Враховуючи характер та обсяг душевних страждань, перенесених позивачем, їх тривалість, вимушеність змін у життєвих і соціальних стосунках позивача, час та зусилля необхідні для відновлення його прав, виходячи із засад розумності і справедливості, апеляційний суд дійшов висновку про те, що розмір відшкодування за моральну шкоду підлягає зменшенню до 10 000 грн.

У лютому 2017 року ПАТ «Аграрний фонд» подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, у якій просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову. Касаційна скарга мотивована тим, що суди не звернули увагу на пропуск позивачем строку звернення до суду з позовом, не встановили обставини, які мають значення для правильного вирішення спору щодо факту затримки у видачі трудової книжки, не навели мотивів щодо визначення розміру відшкодування моральної шкоди саме в сумі 10 000 грн. Апеляційний суд не надав оцінки порушенням норм процесуального права, які допустив суд першої інстанції під час ухвалення рішення.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 02 березня 2017 року відкрито касаційне провадження в даній справі.

30 травня 2017 року від ОСОБА_4 до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ надійшли заперечення на касаційну скаргу, які мотивовані тим, що оскаржувані судові рішення ухвалені з дотриманням норм матеріального та процесуального права, тому касаційна скарга підлягає відхиленню.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27 вересня 2017 року справу призначено до судового розгляду.

Статтею 388 ЦПК України в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року (далі - ЦПК України), визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Підпунктом 4 пункту першого Розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України передбачено, щокасаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

27 квітня 2018 року справу передано до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недоведеність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Суди встановили, що згідно з наказом №183-к від 12 серпня 2014 року ОСОБА_4 прийнятий на роботу в ПАТ «Аграрний фонд» на посаду менеджера з маркетингу у відділ по роботі в Львівській області управління по роботі в регіонах.

05 червня 2015 року письмовим персональним попередженням позивача повідомлено про те, що відповідно до наказу від 28 травня 2015 року №70 в ПАТ «Аграрний фонд» відбувається скорочення штату працівників, у зв'язку з чим займана ним посада підлягає скороченню.

04 серпня 2015 року ОСОБА_4 подав заяву про переведення його на посаду менеджера відділу по роботі в Львівській та Закарпатській області департаменту середнього та малого бізнесу з 10 серпня 2015 року.

05 серпня 2015 року на підставі наказу про припинення трудового договору від 05 серпня 2015 року №248-к позивач звільнений з посади менеджера з маркетингу у відділі по роботі в Львівській області управління по роботі в регіонах на підставі пункту 1 статті 40 КЗпП України у зв'язку зі скороченням штату працівників.

Згідно з наказом від 11 серпня 2015 року №121 про затвердження штатного розпису ПАТ «Аграрний фонд», виданого головою правління, затверджено новий штатний розпис, згідно якого в штаті підприємства було введено посаду менеджера з маркетингу у відділі по роботі в Львівській області управління по роботі в регіонах.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом, у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Відповідно до частини другої статті 40 КЗпП України звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Згідно з частинами першою, третьою статті 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

Таким чином, однією з найважливіших гарантій для працівників при скороченні чисельності або штату є обов'язок власника підприємства чи уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника.

Власник вважається таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.

Установивши, що під час попередження про майбутнє звільнення, а також під час звільнення із займаної посади на підставі пункту 1 статті 40 КЗпП України, позивачу не було запропоновано іншої вакантної посади, а 11 серпня 2015 року відповідач видав наказ № 121 «Про затвердження штатного розпису», яким введена аналогічна посада, яку займав позивач, суди дійшли обґрунтованого висновку про наявність підстав для визнання незаконним наказу про звільнення на підставі пункту 1 статті 40 КЗпП України, поновлення позивача на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Відповідно до частини другої статті 47 КЗпП України у разі звільнення працівника за ініціативи власника або уповноваженого ним органу власник зобов'язаний у день звільнення видати працівнику копію наказу про звільнення з роботи та видати трудову книжку.

Відповідно до статті 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору до суду у справах про звільнення - у місячний строк з дня вручення йому копії наказу про звільнення або з дня видачі йому трудової книжки.

Обов'язок видати працівнику у день звільнення копію наказу про звільнення та трудову книжку покладено на власника або уповноважений ним орган, і саме з цього часу у працівника починається перебіг строку на звернення до суду за захистом порушеного права.

Відповідно до абзацу другого пункту 4.2 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 року N 58 у разі відсутності працівника на роботі в день звільнення власник або уповноважений ним орган у цей день надсилає йому поштове повідомлення із вказівкою про необхідність отримання трудової книжки.

Установивши, що відповідач у день звільнення позивача не видав копію наказу про звільнення та трудову книжку у зв'язку з відсутністю працівника на роботі та не довів отримання позивачем повідомлення про необхідність отримання трудової книжки, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку, що позивач не пропустив строк звернення до суду з позовом про поновлення на роботі.

Аргументи касаційної скарги про те, що суди не встановили обставин щодо затримки у видачі трудової книжки та наказу про звільнення, не заслуговують на увагу, оскільки повідомлення із вказівкою про необхідність отримання трудової книжки і копії наказу надісланого відповідачем на адресу позивача повернулося до ПАТ «Аграрний фонд» за закінченням терміну зберігання, що не дає підстав для висновку, що позивач отримав зазначене повідомлення та міг звернутись до відповідача у зазначений в повідомленні строк.

Інші доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують та зводяться до переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду, передбачених статтею 400 ЦПК України.

За таких обставин доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про те, що оскаржувані судові рішення ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права або порушено норми процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Аграрний фонд» залишити без задоволення.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 14 червня 2016 року та рішення апеляційного суду Закарпатської області від 13 лютого 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий М. Є. Червинська

Судді Н. О. Антоненко

В.І. Журавель

В.І. Крат

В.П. Курило