Справа № 523/8510/18
Провадження №2/523/3737/18
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" вересня 2018 р.

Суворовський районний суд міста ОСОБА_1, в складі:

головуючого судді Малиновського О.М.,

за участю секретаря - Шевчук М.Є.

представників: позивача ОСОБА_1

відповідача: ОСОБА_2М

третьої особи ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду № 15, в м. Одеса, в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до Одеської міської ради, за участю третьої особи без самостійних вимог на боці відповідача ОСОБА_5 районної адміністрації Одеська міська рада про визнання протиправним та скасування рішення, -

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_4 звернулась до суду з позовними вимогами, в яких зазначила, що Одеською міською радою 30.06.2016р. було прийнято рішення №820-УІІ яким були запроваджені заходи із забезпечення реалізації житлових прав ОСОБА_4, як мешканця гуртожитку, розташованого за адресою: м. Одеса, вул. Ак. Заболотного , 17, зокрема було вирішено питання про укладання договору найму квартири №93, та уповноважено орган приватизації здійснити приватизацію вказаної квартири за зверненням ОСОБА_4 Втім, рішенням Одеської міської ради №1347-УІІ від 07 грудня 2016р. було скасовано рішення від 30.06.2016р. №820-УІІ. Підставою для скасування раніше прийнятого рішення стало повідомлення постійно діючої комісії про те, що ОСОБА_4 на праві власності належить квартира №244, в будинку №3, корпус №3 по вулиці Центральній, в с. Фонтанка, Комінтернівського району, Одеської області, що позбавляє права останньої реалізувати свої права у відповідність до вимог Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків». Позивач не оспорюючи факту належності їй вказаної вище квартири на праві приватної власності, зазначає, що така була нею подарована ОСОБА_6 за нотаріально посвідченим договором дарування від 24.06.2015р., тобто до прийняття рішення від 30.06.2016р. Відтак, на її думку, у Одеської міської ради не було правових підстав для скасування рішення від 30.06.2016р. Посилаючись на зазначені підстави, ОСОБА_4 просить визнати протиправним та скасувати рішення Одеської міської ради №1347-УІІ від 07.12.2016р. Посилаючись на те, що про прийняте рішення Одеської міської ради від 07.12.2016р. ОСОБА_4 дізналась 26.04.2018р., остання просить визнати поважною причину пропуску строку звернення до суду, поновивши строк звернення до суду. Дані обставини стали підставою для звернення до суду.

В судовому засіданні представник позивача вимоги підтримала, просить задовольнити.

Представник Одеської міської ради в судовому засіданні предявлені позовні вимоги не визнав, надав письмові заперечення, в яких зазначив, що в звязку з виявленим фактом наявності у ОСОБА_4 іншого житла, зокрема квартири, вона втратила право на приватизацію кімнати в гуртожитку, в будинку №17, по вулиці Ак. Заболотного, в м. Одесі.

Представник ОСОБА_5 районної адміністрації Одеської міської ради підтримав заперечення представника відповідача, вважає, що предявлені позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Споживчий кооператив «Надія» не забезпечив участі свого представника у судовому засіданні без поважних на те причин. Згідно поштового повідомлення представник кооперативу відмовився від отримання судового виклику, що в силу ч.9 ст.130 ЦПК України вказує на належне повідомлення про час та місце розгляду справи. Їх неявка не перешкоджає розгляду справи по суті.

Суд, заслухавши представників сторін, вивчивши матеріали справи, встановивши факти та відповідні до них правовідносини прийшов до наступного.

Статтею 8 Європейської Конвенції з прав людини і основоположних свобод та іншими міжнародно-правовими документами про права людини закріплено право на житло.

Згідно ст. 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

За змістом ст. 9 ЖК УРСР до житлових прав громадян відноситься право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду, житлових приміщень у гуртожитках, які перебувають у власності територіальних громад, або придбання їх у житлових кооперативах, на біржових торгах, шляхом індивідуального житлового будівництва чи одержання у власність на інших підставах, передбачених законом.

Законом України від 04.09.2008 року № 500-VІ «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитку» внесено зміни до Закону України від 19.06.1992 року № 2482-ХІІ «Про приватизацію державного житлового фонду» та дозволено приватизувати житло в гуртожитках, що перебуває у власності територіальних громад.

Законом України від 08.09.2011 року № 3716-VІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення правового регулювання забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» уточнено порядок передання гуртожитків у комунальну власність з метою наступної приватизації житлових приміщень законними мешканцями гуртожитків.

Відповідно до ст. 1 Закону № 500-VІ, в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин, дія цього Закону поширюється на громадян, які не мають власного житла, більше пяти років на законних підставах зареєстровані за місцем проживання у гуртожитках та фактично проживають у них. Тобто, законом передбачено, що під захист підпадають особи, які дотримали певних умов.

Таким чином, першою з визначених умов для одержання мешканцем гуртожитку права на приватизацію кімнати в гуртожитку, наявність якої необхідно врахувати під час розгляду цієї категорії справ, є відсутність в особи власного житла.

Другою обставиною, з якою повязане право на захист особи відповідно до Закону № 500-VІ, є правомірність її проживання в гуртожитку та користування гуртожитком.

Відповідно до положень житлового законодавства, а саме: статей 128, 129 ЖК УРСР та п. 10 розділу ІІ Примірного положення про гуртожитки, яке було чинним на час виникнення права користування на житлову площу в гуртожитку у ОСОБА_4, пункту 69 правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов і надання їм жилих приміщень в Українські РСР, згідно з якими на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення.

Третьою умовою, яка дає підстави для забезпечення реалізації прав осіб на підставі № 500-VІ, є реєстрація за місцем проживання у гуртожитку більше 5 років на законних підставах.

Відповідно до статті 1 № 500-VІ четвертою обовязковою складовою статусу мешканця гуртожитку (окрім відсутності власного житла та законної реєстрації за місцем проживання у гуртожитку), яка є обовязковою умовою для реалізації конституційного права на житло є фактичне проживання протягом пяти років за місцем реєстрації в гуртожитку.

Матеріалами справи встановлено, що рішенням виконавчого комітету Одеської міської ради від 26.05.2009р., №521 та Одеської міської ради від 25.12.2008р. №3772-У гуртожиток №17, по вулиці Ак. Заболотного в м. Одесі був переданий у комунальну власність територіальної громади м. Одеси.

З наданих документів убачається, що ОСОБА_4 зареєстрована за місцем проживання у гуртожитку зазначеному вище з 17.12.1979р. та відповідно до розрахункових документів за надані житлово-комунальні послуги та послуги звязку займає квартиру №93, яка складається з житлових кімнат №№3,4, санвузлу №5, кухні №2 та коридору №1.

На виконання вимог Конституції України, Закону №500-УІ, Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» на підставі звернення постійної комісії Одеської міської ради із забезпечення реалізації права мешканців гуртожитків, Одеською міською радою 30.06.2016р. було прийнято рішення № 820-УІІ, яким були вжиті заходи із забезпечення реалізації житлових прав ОСОБА_4, як мешканця гуртожитку №17 по вулиці Ак. Заболотного, в м. Одесі, зокрема, ОСОБА_5 районній адміністрації Одеської міської ради було доручено укласти з ОСОБА_4 договір найму квартири №93, Департаменту міського господарства Одеської міської ради та КП «Міське агентство з приватизації житла» за зверненням ОСОБА_4 здійснити приватизацію квартири, в порядку, визначеному законодавством України.

Рішенням Одеської міської ради від 07.12.2016р. №1347-УІІ було скасовано рішення №820-УІІ від 30.06.2016р. Підставою для скасування рішення стало звернення постійно діючої комісії Одеської міської ради із забезпечення реалізації права мешканців гуртожитків, якою був встановлений факт, що ОСОБА_4 є власником квартири №244 в будинку №3, корпус №3, по вулиці Центральній, в с. Фонтанка, Комінтернівського району, Одеської області, що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно №63852295 від 19.07.2016р.

З боку відповідача по справі не оспорюється факт правомірності проживання та користування ОСОБА_4 квартирою №93 в гуртожитку більше пяти років на законних підставах. Відтак, зазначені умови, які є обовязковими для реалізації права на житло у відповідність до вимог Закону №500-УІ є доведеними та не потребують додаткового дослідження. Спірним питанням, у вирішенні виниклого спору є наявність у власності ОСОБА_4 іншого власного житла на час прийняття рішення Одеською міською радою з реалізації житлових прав мешканців гуртожитку.

Так, згідно наданої з боку відповідача копії інформаційної довідки №63852295 від 19.07.2016р., яка стала підставою для скасування рішення Одеської міської ради від 30.06.2016р. №820-УІІ, за параметрами пошуку, за номером РНОКПП ОСОБА_4 (НОМЕР_1), в розділі «Відомості з державного реєстру речових прав на нерухоме майно» вбачається відсутність відомостей про нерухоме майно зареєстрованого на імя ОСОБА_4 Втім, в розділі «Відомості з реєстру прав власності на нерухоме майно» зазначено, що ОСОБА_4 є власником квартири №244 в будинку №3, корпус №3, по вулиці Центральній , в с. Фонтанка, Комінтернівського району, Одеської області.

В той же час, інформаційна довідка з Держаного реєстру речових прав на нерухоме майно за № 125068492 від 23.05.2018р., надана з боку позивача, підтверджує той факт, що 24.06.2015р. на підставі нотаріально посвідченого договору дарування, серія та номер:1060 ОСОБА_4 подарувала зазначену вище квартиру ОСОБА_6, а до Державного реєстру були внесені відомості про власника квартири, яким став ОСОБА_6, запис про право власності №10165813. Факт переходу права приватної власності від ОСОБА_4 до ОСОБА_6 на квартиру №244 підтверджується представленою копією договору дарування від 24.06.2015р. Отже, вказані обставини вказують на те, що під час прийняття рішення Одеською міською радою від 30.06.2016р. №820-УІІ у володінні ОСОБА_4 не перебувало будь-якої іншої житлової площі.

Обов'язок органів державної влади, їх посадових осіб діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України проголошений ч. 2 ст. 19 Конституції України.

У світлі положень ст.74 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» належне виконання органами місцевого самоврядування і їх посадовими особами обов'язків втілює гарантію стабільності суспільних відносин між органами місцевого самоврядування і громадянами, породжуючи у громадян впевненість у тому, що їхнє існуюче становище не буде погіршене.

Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, враховуючи підстави заявлених позовних вимог, суд дійшов висновку, що у Одеської міської ради правових підстав для скасування рішення від 30.06.2016р. №820-УІІ не було, а прийняте рішення від 07.12.2016р. №1347-УІІ є протиправним та таким, що порушує права та охоронювані законом інтереси ОСОБА_4 на реалізацію права на житло в гуртожитку.

Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що Конституційний Суд України в рішенні від 16.04.2009 року, №7-рн/2009 по справі №1-9/2009 зазначив, що в Конституції України закріплено принцип, за яким права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, яка відповідає перед людиною за свою діяльність (стаття 3). Органи місцевого самоврядування є відповідальними за свою діяльність перед юридичними і фізичними особами (стаття 74 Закону). Таким чином, органи місцевого самоврядування не можуть скасовувати свої попередні рішення, вносити до них зміни, якщо відповідно до приписів цих рішень виникли правовідносини, пов'язані з реалізацією певних суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, і суб'єкти цих правовідносин заперечують проти їх зміни чи припинення. Це є «гарантією стабільності суспільних відносин» між органами місцевого самоврядування і громадянами, породжуючи у громадян впевненість у тому, що їхнє існуюче становище не буде погіршене прийняттям більш пізнього рішення, що узгоджується з правовою позицією, викладеною в абзаці другому пункту 5 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 13 травня 1997 року № 1-зп у справі щодо несумісності депутатського мандата.

Ненормативні правові акти органу місцевого самоврядування, є актами одноразового застосування, вичерпують свою дію фактом їхнього виконання, тому вони не можуть бути скасовані чи змінені органом місцевого самоврядування після їх виконання.

З урахуванням зазначеного, рішення міської ради від 30.06.2016р. №820-УІІ відноситься до ненормативного правого акту, за своїм змістом вважається виконаним з часу його прийняття, а відтак законних підстав для скасування власного прийнятого рішення у ради не було. Тобто, Одеська міська рада під час ухвалення рішення №1347-УІІ від 07 грудня 2016р. діяла не на підставі, не в межах повноважень та не у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Слід зазначити, що виниклий спір фактично виник в звязку з неналежною підготовкою документів та проведення перевірки наявності у володінні ОСОБА_4 іншого житла з боку членів постійної комісії Одеської міської ради із забезпечення реалізації права мешканців гуртожитків під час збирання документів для прийняття міською радою рішення №820-УІІ від 30.06.2016р.

Враховуючи вищезазначене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтовані, підтверджені належними та допустимими доказами, а отже підлягають задоволенню у повному обсязі.

Згідно ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача судовий збір в розмірі 704,80грн.

Керуючись ст.ст. 12,13,76,141,259, 263-265,268 ЦПК України, -

ВИРІШИВ

Позовні вимоги ОСОБА_4 до Одеської міської ради про визнання протиправним та скасування рішення задовольнити у повному обсязі.

Визнати протиправним та скасувати рішення Одеської міської ради №1347-УІІ від 07 грудня 2016р., яким було скасовано рішення Одеської міської ради № 820-УІІ від 30 червня 2016р. «Про заходи із забезпечення реалізації житлових прав ОСОБА_4, як мешканця гуртожитку, розташованого за адресою: м. Одеса, вул. Академіка Заболотного, 17».

Стягнути з Одеської міської ради (м. Одеса, пл. Думська, 1) на користь ОСОБА_4 (м. Одеса, вул. Ак. Заболотного,17, гуртожиток) судовий збір в розмірі 704,80 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційний суд Одеської області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 30-ти денний строк з дня складання повного рішення суду.

Повний текст рішення виготовлений 07.09.2018р.

Суддя