Постанова

Іменем України

05 вересня 2018 року

м. Київ

справа № 335/12367/14

провадження № 61-1473св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Антоненко Н. О., Коротуна В. М., Крата В. І., Курило В. П. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство «Дельта Банк»,

відповідачі: ОСОБА_1, ОСОБА_2,

третя особа - товариство з обмеженою відповідальністю «Запорізьке підприємство по забезпеченню матеріальним ресурсами «Ресурс-Інвест»,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення сторінкасаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення апеляційного суду Запорізької області від 29 вересня 2016 року у складі колегії суддів: Воробйової І. А., Полякової О. З., Спас О. В.,

ВСТАНОВИВ :

У жовтні 2014 року публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» (далі - ПАТ «Дельта Банк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_2, третя особа - товариство з обмеженою відповідальністю «Запорізьке підприємство по забезпеченню матеріальними ресурсами «Ресурс-Інвест» (далі - ТОВ «Запорізьке підприємство по забезпеченню матеріальним ресурсами «Ресурс-Інвест»), про звернення стягнення на предмети іпотеки.

Позовна заява мотивована тим, що 13 березня 2006 року між ВАТ «Кредитпромбанк» та ТОВ «Запорізьке підприємство по забезпеченню матеріальними ресурсами «Ресурс-Інвест» укладено кредитний договір

№ 04/08/06-КЛТ, що діє зі змінами та доповненнями, внесеними додатковими угодами до кредитного договору. За умовами договору ТОВ «Запорізьке підприємство по забезпеченню матеріальними ресурсами «Ресурс-Інвест» отримало кредит у вигляді кредитної лінії в межах максимального ліміту заборгованості 30 627 200,00 грн, з кінцевим строком повернення до 14 жовтня 2013 року.

На забезпечення виконання зобов'язань позичальника за кредитним договором, 17 березня 2006 року між ПАТ «Кредитпромбанк» та ОСОБА_1 укладено іпотечний договір № 06/01/101/06-НВклн, за умовами якого ОСОБА_1 у забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором надав банку в іпотеку нежиле приміщення 106, підвалу літ. А-9-11, за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 867,0 кв.м.

24 липня 2006 року між ПАТ «Кредитпромбанк» та ОСОБА_2 укладено іпотечний договір № 04/08/102/06-КЛТ, за умовами якого ОСОБА_2 у забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором надав банку в іпотеку нежиле приміщення 66 підвалу та першого поверху літ. А-5 за адресою: АДРЕСА_2 загальною площею 405,8 кв.м.

19 червня 2013 року між ПАТ «Кредитпромбанк» та ПАТ «Дельта Банк» укладено договір купівлі-продажу прав вимоги (про заміну кредитора у зобов'язанні), нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевченко Д. Г., зареєстрований в реєстрі за № 1360, за умовами якого до ПАТ «Дельта Банк» перейшло право вимоги за вказаними кредитним та іпотечними договорами.

Позичальник та майнові поручителі зобов'язання за договорами не виконували, на вимоги не реагували. Станом на 19 грудня 2013 року утворилась заборгованість у розмірі 51 940 376,15 грн, з яких: загальна сума заборгованості за простроченим кредитом - 30 627 200,00 грн; пеня за несвоєчасне повернення кредиту - 719 948,97 грн; сума заборгованості по простроченим процентам - 16 964 591,94 грн; пеня за несвоєчасне повернення процентів - 930 353,82 грн; сума заборгованості за простроченими процентами - 2 551 097,99 грн; пеня за несвоєчасне повернення процентів - 147 183,42 грн.

ПАТ «Дельта Банк» просив у рахунок погашення вказаної кредитної заборгованості звернути стягнення на предмети іпотеки, а саме на вказане нерухоме майно, шляхом продажу предметів іпотеки на публічних торгах у межах процедури виконавчого провадження з початковою ціною, яка визначена звітом про незалежну оцінку.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду міста Запоріжжя від

08 квітня 2016 року позов залишено без задоволення.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що належних та допустимих доказів на підтвердження того, що спір неможливо врегулювати у позасудовому порядку, як це передбачено пунктом 4.3 укладених іпотечних договорів, суду не надано. Тому суд дійшов висновку, що позовні вимоги про звернення стягнення на іпотечне майно в судовому порядку є передчасними та задоволенню не підлягають.

Рішенням апеляційного суду Запорізької області від 29 вересня 2016 року апеляційну скаргу ПАТ «Дельта Банк» задоволено. Рішення Орджонікідзевського районного суду міста Запоріжжя від 08 квітня

2016 року скасовано. Ухвалено у справі нове рішення наступного змісту.

Позов ПАТ «Дельта Банк» задоволено. У рахунок погашення заборгованості ТОВ «Запорізьке підприємство по забезпеченню матеріальними ресурсами «Ресурс-Інвест» перед ПАТ «Дельта Банк» за кредитним договором від 13 березня 2006 року № 04/08/06-КЛТ у розмірі 59 873 137,68 грн, що складається із: заборгованості за тілом кредиту у розмірі -

30 627 200,00 грн; пені за несвоєчасне повернення кредиту -

2 001 256,76 грн; 3 % річних від суми простроченого кредиту -

1 641 282,30 грн; заборгованості із сплати процентів - 16 964 591,94 грн; пені за несвоєчасне повернення процентів - 1 124 254,04 грн; заборгованості із сплати процентів - 7 041 540,49 грн; пені за несвоєчасне повернення процентів - 21 439,00 грн звернуто стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором від 17 березня 2006 року № 06/01/101/06-НВклн, зареєстрованого за № 216 приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Грибановою О. В., а саме: нежиле приміщення, підвал літ. А-9-11, за адресою: АДРЕСА_1 загальною площею 867,0 кв.м, яке належить

ОСОБА_1 на праві власності на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 17 березня 2006 року приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу, Грибановою О. В. зареєстрованого в реєстрі за № 213 та в Державному реєстрі правочинів за № 1201015; шляхом продажу предметів іпотеки на публічних торгах у межах процедури виконавчого провадження з початковою ціною 12 335 400 грн, яка визначена звітом про незалежну оцінку від 31 липня 2015 року, складеним суб'єктом оціночної діяльності ТОВ «Е.Р.С.Т.Е.».

Звернуто стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором від

24 липня 2006 року № 04/08/102/06-КЛТ, зареєстрованого за № 4233 приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу

ОСОБА_5, а саме: нежиле приміщення, підвалу та першого поверху

літ. А-5, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, приміщення № 66, загальною площею 405,8 кв.м та належить ОСОБА_2 на праві власності на підставі договору купівлі - продажу, посвідченого 23 березня 2006 року приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Грибановою О. В., зареєстрованого в реєстрі за № 226 та зареєстрованого у ОП «Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації» 04 квітня 2006 року в реєстраційній книзі № 7 за реєстраційним № 1647, шляхом продажу предметів іпотеки на публічних торгах у межах процедури виконавчого провадження з початковою ціною 3 073 350,00 грн, яка визначена звітом про незалежну оцінку від 31 липня 2015 року, складеними суб'єктом оціночної діяльності ТОВ «Е.Р.С.Т.Е.».

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Дельта Банк» судовий збір у розмірі 3 827,00 грн. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Дельта Банк» судовий збір в розмірі 3 827,00 грн.

Рішення апеляційного суду мотивоване тим, що наявність договору про позасудове врегулювання звернення стягнення на предмет іпотеки не позбавляє іпотекодержателя права звернення на предмет іпотеки в судовому порядку. За таких обставин, суд дійшов висновку, що за наявності між сторонами невиконаних позичальником зобов'язань за кредитним договором у ПАТ «Дельта Банк» виникло право у рахунок погашення заборгованості ТОВ «Запорізьке підприємство по забезпеченню матеріальним ресурсами «Ресурс-Інвест» за кредитним договором задовольнити свої вимоги шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки з підстав, передбачених статтею 33 Закону України «Про іпотеку».

У жовтні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ з касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення апеляційного суду Запорізької області від

29 вересня 2016 року і залишити в силі рішення Орджонікідзевського районного суду міста Запоріжжя від 08 квітня 2016 року.

Касаційна скарга мотивована тим, що позивачем порушено умови пункту 4.3 іпотечних договорів, яким передбачено, що звернення стягнення на майно здійснюється іпотекодержателем шляхом позасудового врегулювання, згідно з яким іпотекодержатель набуває право від свого імені продати майно у порядку, визначеному Законом України «Про іпотеку». Зазначає, що положення цього пункту є застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя і мають силу договору про задоволення вимог. Однак, пропозиція щодо позасудового врегулювання звернення стягнення на предмет іпотеки до відповідачів не надходила, що є порушенням умов іпотечних договорів та Закону України «Про іпотеку».

Апеляційний судом при визначенні розміру початкової ціни предмета іпотеки для його подальшої реалізації не враховано, що сторони визначили в умовах спірних іпотечних договорів заставну вартість предмета іпотеки у доларах США, яка має бути перерахована у гривневому еквіваленті за курсом НБУ на час розгляду справи.

Застосування судом оцінки предметів іпотеки від 31 липня 2015 року суперечить вимогам статті 58 Закону України «Про виконавче провадження», яка передбачає, що звіт про оцінку майна у виконавчому провадженні вважається чинним протягом шести місяців із дня його підписання суб'єктом оціночної діяльності - суб'єктом господарювання. Після закінчення цього строку оцінка майна проводиться повторно.

У грудні 2016 року ПАТ «Дельта Банк» подало до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальний справ заперечення на касаційну скаргуОСОБА_1, в якому просить відхилити касаційну скаргу та залишити рішення апеляційного суду Запорізької області від 29 вересня 2016 року без змін. Зазначає, що оскаржуване рішення є законним і таким, що базується на всебучному і повному з'ясуванні обставин справи, яким дана оцінка.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, ЦПК України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

04 січня 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 400 ЦПК України встановлено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено, що 13 березня 2006 року між ВАТ «Кредитпромбанк» та ТОВ «Запорізьке підприємство по забезпеченню матеріальними ресурсами «Ресурс - Інвест» укладено Кредитний договір № 04/08/06-КЛТ, що діє зі змінами та доповненнями, внесеними додатковими угодами до кредитного договору.

Відповідно до умов Кредитного договору (з урахуванням змін внесених додатковою угодою № 76 від 12.10.2012 року) Банк надав Позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання кредит у вигляді кредитної лінії в межах максимального ліміту заборгованості 30 627 200 грн.

Кредит надавався Позичальнику на закупівлю товарів, сировини і матеріалів послуг (п. 2.2 Кредитного договору).

Банк свої зобов'язання за Кредитним договором виконав в повному обсязі, та надав Позичальнику кошти в обсязі та на умовах, визначених Кредитним договором.

19 червня 2013 року між ПАТ «Кредитпромбанк» та ПАТ «Дельта Банк» був укладений Договір купівлі-продажу прав вимоги (про заміну кредитора у зобов'язанні), нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевченко Д.Г., зареєстрований в реєстрі за № 1360.

Відповідно до Додатку №1 до Договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитами від 19 червня 2013 року, право вимоги за Кредитним договором № 04/08/06-КЛТ від 13 березня 2006 року з усіма змінами та доповненнями до нього, укладеним між ПАТ «Кредитпромбанк» та ТОВ «Запорізьке підприємство по забезпеченню матеріальними ресурсами «Ресурс - Інвест» перейшло до АТ «Дельта Банк».

26 червня 2013 року на адресу Позичальника було направлено повідомлення про заміну кредитора та відступлення прав вимоги за кредитним договором, яке отримано 01 липня 2013 року.

На забезпечення виконання зобов'язань позичальника за кредитним договором, було укладено між ПАТ «Кредитпромбанк» та ОСОБА_1 іпотечний договір № 06/01/101/06-НВклн від 17 березня 2006 року (надалі за текстом «Іпотечний договір № 1»).

Зобов'язання по погашенню заборгованості за Кредитним договором позичальником не виконуються, строк дії Кредитного договору закінчився 14 жовтня 2013 року.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову та ухвалюючи нове рішення, апеляційний суд, виходив з того, що зобов'язання за кредитним договором не виконується, внаслідок чого утворилась заборгованість перед ПАТ «Дельта Банк», з урахуванням вимог частини 1 статті 33 Закону України «Про іпотеку» позов підлягає задоволенню.

Відповідно до змісту статей 610, 612 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом.

Згідно з статтею 629 ЦК України, договір є обов'язковим до виконання обома сторонами.

Відповідно до частини третьої статті 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Відповідно до частини першої статті 39 Закону України «Про іпотеку» встановлено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.

Вирішуючи спір по суті, апеляційний суд не перевірив належні розрахунки погашення кредитної заборгованості за вказаним договором, не з'ясував, чи виконувалися позичальником зобов'язання, передбачені кредитним договором, не перевірено за який час банком нараховувались проценти за користування кредитом, пеня з урахуванням строку дії договору до 14 жовтня 2013 року.

У судовому рішенні з цього приводу висновки відсутні.

З урахуванням наведеного, висновки апеляційного суду про наявність підстав для задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки а рахунок боргу в сумі 59 873 137,68 грн є передчасними.

Ураховуючи те, що фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи та норма матеріального права, що підлягає застосуванню до спірних правовідносин, судом апеляційної інстанції не встановлені, оскаржуване судове рішення апеляційного суду не відповідає вимогам статті 263 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, що відповідно до статті 411 ЦПК України є підставою для його скасування з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 409 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій повністю або частково і передати справу повністю або частково на новий розгляд.

Відповідно до пункту 1 частини третьої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази.

Керуючись статтями 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційної цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Запорізької області від 29 вересня 2016 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення.

З моменту прийняття постанови судом касаційної інстанції скасоване судове рішення апеляційного суду втрачає законну силу.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ. Є. Червинська
СуддіН. О. Антоненко В. М. Коротун В. І. Крат
В. П. Курило