Провадження 2/127/3008/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 жовтня 2018 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області в складі:

головуючого судді: Борисюк І.Е.,

за участю: секретаря Максимчука Я.В.,

позивачів ОСОБА_1, ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін за позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про стягнення аліментів на утримання повнолітніх дітей, які продовжують навчання, -

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького міського суду Вінницької області звернулись ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з позовами до ОСОБА_4 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання.

Позови мотивовані тим, що відповідач перебував в шлюбі з матір'ю позивачів - ОСОБА_5, який був зареєстрований 22.05.1999. В 2013 році шлюб був розірваний. Після розірвання шлюбу між батьками позивачі проживали з матір'ю. Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 26.03.2013 по справі № 232/4435/12 з відповідача було стягнуто аліменти на користь матері позивачів на їх утримання в твердій грошовій сумі 1 000, 00 гривень щомісячно, тобто, по 500, 00 гривень на кожного. 07.02.2018 позивачам виповнилось 18 років, тобто, вони стали повнолітніми, і стягнення аліментів з батька на їх утримання припинилось. Однак, позивачі продовжують навчання. В даний час позивачі перейшли на 4 курс денного відділення Вінницького транспортного коледжу, де навчаються за рахунок державного бюджету та отримують стипендію. Термін навчання до 30.06.2019. Жодних інших самостійних доходів у позивачів не має, тому не має достатніх коштів навіть на задоволення нормальних життєвих потреб (харчування, одяг), а тим більш на навчання (придбання підручників, учбових засобів, транспортні витрати, утримання необхідної для навчання комп'ютерної техніки, тощо). Крім того, позивачі позбавлені житла, оскільки після розлучення відповідач вигнав їх разом з матір'ю з квартири, де позивачі до даного часу зареєстровані. Поступивши на навчання, позивачі вимушені винаймати квартиру в м. Вінниці, і сплачують за наймане житло згідно з договором оренди від 04.05.2018 -1700, 00 гривень на місяць, а також оплачують комунальні послуги згідно з отриманих рахунків в сумі 500, 00 гривень на місяць влітку, і приблизно 1 000, 00 гривень взимку. Тобто, кожен з позивачів вимушений витрачати на оплату орендованого житла понад 1 000, 00 гривень на місяць. Також позивачі зазначають, що їхньої стипендії не вистачає навіть на оплату житла та комунальних послуг, а коштів на життя взагалі повністю позбавлені. Таким чином, в даний час позивачі відчувають значні матеріальні труднощі, а тому потребують матеріальної допомоги з боку обох батьків, і мають право на отримання такої допомоги в період навчання до досягнення 23-х річного віку. Їхня мати та її батьки намагаються надавати позивачам посильну матеріальну допомогу. Позивачі кілька місяців чекали, що батько буде добровільно надавати їм матеріальну допомогу в період їхнього навчання, але відповідач не бажає цього робити. Відповідач є працездатною особою, має постійну роботу - займається установкою метало-пластикових конструкцій, супутникових антен, «євроремонтами» тощо, і отримає високого рівня доходи, але працює без офіційного оформлення на роботу. Крім того, він має додатковий чималий дохід від здачі в оренду квартири, в якій позивачі зареєстровані і з якої відповідач їх вигнав. Крім позивачів, відповідач має на утриманні ще малолітню доньку від другого шлюбу. Тобто, всього у відповідача троє утриманців. Інших утриманців відповідач не має. Тому відповідач може надавати матеріальну допомогу на утримання позивачів в період їхнього навчання.

Вищевикладене й стало підставою для звернення позивачів до суду із вимогами про стягнення з відповідача на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, аліментів на їх утримання в твердій грошовій сумі в розмірі 1 500, 00 гривень на кожного, щомісячно, починаючи стягнення з дня подачі позову до суду на весь період навчання позивачів, але не більше ніж до 07.02.2023.

Ухвалою суду від 31.07.2018 вищевказані заяви об'єднано в одне провадження, прийняті до розгляду та відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Також, даною ухвалою запропоновано учасникам справи надати суду заяви по суті справи та докази у строк, встановлений судом.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачем 22.08.2018 було отримано копію вищевказаної ухвали, копію позовної заяви із доданими до неї документами. (а.с. 30)

12.09.2018 відповідачем до суду надіслано відзив на позов, однак з порушенням строку, встановленого судом. Поважних причин ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк не повідомлено.

В судовому засіданні позивачі підтримали позовні вимоги і просили їх задовольнити, аргументуючи мотивами викладеними в позовних заявах.

Представник відповідача заперечувала щодо задоволення позовів. В судовому засіданні зазначила, що відповідач не має матеріальної можливості утримувати повнолітніх дітей, оскільки має на утриманні ще хвору малолітню дитину, яка постійно потребує догляду, і не працює, а його сім'я живе за рахунок доходу дружини, який становить близько 3 000, 00 гривень на місяць.

При розгляді справи судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Згідно із свідоцтвами про народження серії НОМЕР_1 і № НОМЕР_2, виданими 16.03.2000 відділом реєстрації актів громадянського стану Вінницької міської ради Вінницької області, батьками ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, записані ОСОБА_4 та ОСОБА_5, актовий запис № 586.

Відповідно до довідок № 64 і № 65 від 22.03.2018, виданих Вінницьким транспортним коледжем, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 навчаються на третьому курсі денного відділення Вінницького транспортного коледжу за рахунок держбюджету; термін навчання з 01.09.2015 до 30.06.2019.

Відповідно до довідок № 118 і № 125, виданих Вінницьким транспортним коледжем, ОСОБА_1 за період навчання з 01.01.2018 по 30.06.2018 отримала дохід (стипендію) у розмірі 5 880, 00 гривень, а ОСОБА_2 - 7 500, 00 гривень.

Згідно із договором оренди від 04.05.2018, укладеним між ОСОБА_2 та ОСОБА_6, ОСОБА_2 сплачує за орендоване приміщення - квартиру АДРЕСА_1 1700, 00 гривень на місяць.

Відповідно до ст. 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Згідно із ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Згідно з ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з ч. 1 та ч. 5 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 і ч. 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно з ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ч. 1 - ч. 3 ст. 83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви, а відповідач - разом з поданням відзиву.

Сторонами по справі у відповідності до ч. 4 ст. 83 ЦПК України не було повідомлено про неможливість подання доказів у встановлений законом строк. Заяви про те, що доданий до справи або поданий до суду учасником справи для ознайомлення документ викликає сумнів з приводу його достовірності або є підробленим, до суду не надходили.

Будь-які клопотання про витребування доказів по справі, в зв'язку з неможливістю їх самостійного надання до суду сторонами по справі не подавалися.

Суд вважає, що кожна із сторін по даній справі була належним чином поінформована про право надати суду будь-які докази для встановлення наявності або відсутності обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, а також прокоментувати їх. Крім того, сторони по справі не були позбавлені можливості повідомити суду й інші обставини, що мають значення для справи.

Також, судом в ухвалі суду від 31.07.2018 було роз'яснено сторонам по справі наслідки ненадання суду доказів по справі, дії в разі неможливості надання доказів, а також право і порядок звернення до суду із заявами та клопотаннями.

Отже, кожній стороні надавалася розумна можливість представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 ЦК України особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд.

Відповідно до ч. 2 і ч. 3 ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з п. 2, п. 4, п. 6 - п. 7 ч. 2 ст. 43 ЦПК України учасники справи зобов'язані: сприяти своєчасному, всебічному, повному та об'єктивному встановленню всіх обставин справи; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки; виконувати інші процесуальні обов'язки, визначені законом або судом.

Відповідно до ч. 1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Згідно із ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Таким чином, враховуючи вищевикладене та положення ч. 8 ст. 279 ЦПК України, судом досліджуються письмові пояснення, викладені позивачами в позовних заявах, а також докази, надані разом з ними.

Суд, дослідивши письмові пояснення, викладені позивачами в позовних заявах, заслухавши пояснення надані учасниками в судовому засіданні, та оцінивши, відповідно до ст. 89 ЦПК України, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів, наявних в справі, у їх сукупності, враховуючи вищевикладене, прийшов до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2, батьками яких є ОСОБА_4 та ОСОБА_5, є повнолітніми особами, які на час розгляду справи навчаються на четвертому курсі денного відділення Вінницького транспортного коледжу за рахунок держбюджету з терміном навчання з 01.09.2015 до 30.06.2019 і отримують стипендію.

При визначені розміру аліментів та матеріальних можливостей відповідача судом враховано наступне.

Судом встановлено, що відповідач перебуває у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_7, від якого вони мають доньку - ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Таким чином, на утриманні відповідача перебуває малолітня дитина.

З виписки із медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого від 10.11.2016 вбачається, що малолітня ОСОБА_8 перенесла гіпотонічно- гіпореактивний епізод внаслідок щеплення, у зв'язку із чим вона відвідує дошкільний навчальний заклад санаторного типу, що підтверджується довідкою № 05-01-16/12 від 23.08.2018.

Також, судом встановлено, що відповідач не працює.

Належних та допустимих доказів того, що відповідач має дохід, суду не надано.

При цьому, судом враховано, що позивачі є здоровими і працездатними особами, мають самостійний дохід, отримуючи стипендію і навчаються безкоштовно.

Також, в судовому засіданні позивачі повідомили, що їхня мати працює за кордоном близько двох років і отримує регулярний дохід, що в свою чергу, судом прийнято до уваги.

Разом з тим, на час ухвалення судового рішення суду не повідомлено ні позивачами, ні відповідачем відомостей щодо: наявності на праві власності, володіння та/або користування у відповідача майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав, а також інші обставини, що мають істотне значення. Позивачами не надано доказів здійснення витрат відповідачем, у тому числі, на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи.

Суд не приймає до уваги твердження позивачів про те, що відповідач здає в оренду квартиру в якій вони раніше проживали із матір'ю і отримує чималий дохід, оскільки належних та допустимих доказів даних обставин суду не надано. Крім того, в судовому засіданні сторони по справі визнали і не заперечували, що дана квартира належить на праві власності матері відповідача, тобто бабусі позивачів, а не самому відповідачу, що в свою чергу ставить під сумнів можливість ОСОБА_4 як отримання доходу від розпорядження даним нерухомим майном, так і взагалі можливість ним розпоряджатися.

Таким чином, суд прийшов до висновку про відсутність у відповідача можливості надавати повнолітнім дітям матеріальну допомогу.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов до переконання у відсутності підстав для стягнення з відповідача на користь позивачів аліментів на їх утримання у зв'язку із продовженням навчання і потребою у зв'язку з цим матеріальної допомоги.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат між сторонами, суд прийшов до наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно із ч. 7 ст. 141 ЦПК України якщо інше не передбачено законом, у разі залишення позову без задоволення, позивача, звільненого від сплати судових витрат, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Інші судові втрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача, згідно п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України.

Судом встановлено, що позивачі на момент звернення до суду були звільнені від сплати судового збору на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір».

Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, повязаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на правничу допомогу.

Згідно з ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Судом встановлено, що у зв'язку із зверненням до суду з даними позовами, позивачами сплачено адвокату Павловій В.Є. «за надання правової допомоги по оформленню позовної заяви про стягнення аліментів на навчання» по 550, 00 гривень кожний, що підтверджується договорами-квитанціями № 332 і 333 від 17.07.2018, наданими разом із позовами.

Таким чином, враховуючи вищевикладене та положення п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, витрати на правничу допомогу покладаються на позивачів.

Доказів понесення сторонами по справі інших судових витрат суду не надано.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 182, 199-201 СК України, ст.ст. 12, 15, 16 ЦК України, ст.ст. 2, 4, 5, 11-13, 76-83, 89, 133, 137, 141, 229, 235, 258, 259, 263-265, ст.ст. 268, 273, 245, 278, 279, 354 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про стягнення аліментів на утримання повнолітніх дітей, які продовжують навчання - відмовити.

Судові витрати залишити за ОСОБА_1 та ОСОБА_2.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його складення шляхом подання апеляційної скарги через Вінницький міський суд Вінницької області до апеляційного суду Вінницької області.

Повний текст рішення складено 22.10.2018.

Суддя: