Центральний районний суд м. Миколаєва
__________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 листопада 2018 року м. Миколаїв

Центральний районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого - судді Гуденко О.А.

при секретарі - Кваша С.О.,

за участю позивача - ОСОБА_1, та представника позивача ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3, представника відповідачів ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5, ОСОБА_3, ОСОБА_6 , треті особи: Товариство з обмеженою відповідальністю "Центральний-1", Департамент житлово-комунальне господарство Миколаївської міської ради про зобов'язання за власний рахунок демонтувати встановлені у допоміжному приміщенні (тамбурі) камери відеоспостереження та відеореєстрації, технічні прилади та присторії для підключення системи відеоспостереження та відеореєстрації, -

ВСТАНОВИВ:

В грудні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до відповідача, в якому просить зобов'язати ОСОБА_5 та ОСОБА_3, власників квартири за адресою: АДРЕСА_1 за власний рахунок демонтувати встановлену ними у допоміжному приміщенні (тамбурі), на сходовому майданчику камеру відеоспостереження та відеореєстрації, в поле огляду якої потрапляє квартира АДРЕСА_2 за тією ж адресою, яка належить на праві приватної власності ОСОБА_1

Заочним рішенням Центрального районного суду м.Миколаєва від 11 квітня 2017 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_5, ОСОБА_3, треті особи: Товариство з обмеженою відповідальністю "Центральний-1", Департамент житлово-комунальне господарство Миколаївської міської ради про зобов'язання за власний рахунок демонтувати камеру відеоспостереження та відеореєстрації - задоволено. Зобов'язано ОСОБА_5 та ОСОБА_3, які проживають в квартирі АДРЕСА_1 за власний рахунок демонтувати встановлену ними у допоміжному приміщенні (тамбурі), на сходовому майданчику камеру відеоспостереження та відеореєстрації. Стягнуто з ОСОБА_5 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 275 грн. 60 коп. - з кожного.

Ухвалою суду від 11 червня 2018 року задоволено заяву ОСОБА_5 про перегляд заочного рішення суду та призначено справу до судового розгляду на 13 вересня 2018 року.

Ухвалою суду від 13.09.2018 року відмовлено у задволенні клопотання відповідача про закритя провадження у справі.

12 вересня 2018 року позивачкою подано заяву ( заява прийнята судом ухвалою від 13.09.2018 року) про збільшення позовних вимог. ОСОБА_1 заявила позовні вимоги до відповідачів ОСОБА_5, ОСОБА_3, ОСОБА_6, в яких просить зобовязати відповідачів як власників квартири АДРЕСА_1 за власний рахунок демонтувати встановлені у допоміжному приміщенні ( тамбурі) на сходовому майданчику за власний рахунок камери відеоспостереження та відеореєстрації , а також технічні прилади та пристрої для підключення системи відеоспостереження та відеореєстрації.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що вона є власницею квартири АДРЕСА_2, її сусідами є відповідачі - власники квартири № 75. 16.10.2016 року відповідачі без її згоди та її сусідки розмістили в тамбурі загального користування камеру відеоспостереження та відеореєстрації, якою охоплюється увесь тамбур з вхідними дверима. При цьому камера так розміщена та направлена, що в поле ї огляду повністю потрапляє позивачки квартира, об'єкт її власності. Відповідачі без її згоди постійно здійснюють відеоспостереження і відеореєстрацію, а камера веде зйомку не лише тамбуру, але і в середині її квартири (при відкритті вхідної двері), ними незаконно проводиться цілодобова фіксація позивачки особистого життя. Своїми діями з встановлення камери відеоспостереження та відеореєстрації відповідачі втручаються у її приватне життя. ОСОБА_1 зверталася до відповідачів з проханням демонтувати камеру відеоспостереження, у відповідь на це з боку ОСОБА_3 в її адресу були напаравлені нецензурна лайка та погрози.

В подальшому в процесі примусового виконання рішення суду на підставі відкритого виконавчого провадження відповідачі частково виконали заочне рішення суду та демонтували камеру відеоспостерження в тамбурі, проте залишили дроти, підставку кріплення камери та табличку з написои, отже до залишеної електропроводки та кріплення можно безперешкодно та швидко поновити демонтовану камеру та знову почати фіксувати її особисте життя.

В судовому засіданні позивачка та її представник вимоги позову підтримали з викладених підстав. Позивачка звернула увагу суду і на те, що такими діями відповідачі не тільки здійснюють втручання в її приватне життя, але і створюють перешкоди у користуванні нею своєю приватною власністю, оскільки через побоювання відеозйомки вона не може вільно виходити зі своєї квартири, запросити гостей до себе додому, адже спільний тамбур має вигляд "концтабору і лякає навіть її гостей". ННаведене дає їй підстави просити про задоволення позову і на підстаіві ст.ст. 386, 391 ЦК України. Визнала і підтвердила той факт, що відповаідачами дійсно була в квітні-червні поточного року знята відоекамера з тамбуру, проте їй відомо, що вони мають намір знову встановити її, тому необхідно зобовязати їх зняти і дроти, і підставку під камеру, і табличку "ведеться відеоспостереження", інакше вона не може жити без остраху бути знятою знову.

Відповідач ОСОБА_3, та представник відповідача ОСОБА_5, в судовому засіданні позов не визнали, просили про відмову у його задоволенні. Зазначили, що камера вже демонтована, до того ж це був муляж, який ними був встановлений заради власного спокою, щоб уникнути провокацій з боку сусідки, яка пише на них скарги та заяви до багатьох державних органів . Але хоча ця камера і не могла здійснбвати відеореєстрацію, проте щоб не ускладнювати відлносини з сусідкою вони її зняли. Щодо залишених пристороїв, то електричний провід відходить від елекрощитка, до камери підключений не був, отже звідки він відходить і яке вони до нього мають відношення вони не знають. Визнали, що дійсно залишилася кріплення для того муляжу камери та табличка з написом, проте вони розташовані на стіні біля їх дверей і ніяких прав позивача не порушують і перешкоди у користуванні квартирою не створюють.

Треті особи: ТОВ "Центральний 1" та Департамент житлово-комунального господарства ММР надали суду заяву про розгляд справи у їх відсутність, а рішення прийняти на розсуд суду.

Заслухавши пояснення учасників процесу, вивчивши і оцінивши в сукупності матеріали цивільної справи, суд приходить до наступного.

ОСОБА_1 проживає в квартирі АДРЕСА_2

Власниками сусідньої квартири АДРЕСА_1 згідно Свідоцтва про право власності на житло від 01.07.1997 року є ОСОБА_5 , ОСОБА_3 . та ОСОБА_6

16.10.2016 року відповідачі розмістили в спільному з квартирою позивача тамбурі обєкт, що повністю схожий на камеру відеоспостереження з табличкою " увага! ведеться відеоспостереження" , що підтверджується наданими фотознімками та поясненнями сторін по справі.

Головне управління НП в Миколаївській області Центрального відділу поліції від 10.11.2016 року, повідомило, що в ході розгляду матеріалів було встановлено відсутність щодо внесення відомостей до ЄРДР у зв'язку з тим що, за відсутністю підстав внесення у діях відповідачів складу кримінального правопорушення. По результатами розгляду матеріалів, прийнято рішення про складання висновку про припинення подальшої перевірки, оскільки ознак складу кримінального правопорушення не виявлено.

Згідно Акту комісійного розгляду звернення від 25.11.2016 року, комісією у складі представників Департаменту ЖКГ Миколаївської міської ради, ТОВ "Центральний-1", управління архітектури та містобудування Миколаївської міської ради, на підставі обстеження квартир АДРЕСА_2, АДРЕСА_3 та АДРЕСА_1 та зафіксовано наявність камери відеоспостереження в тамбурі, приміщення загального користування, біля квартири ОСОБА_1 та відповідачів.

Як зазначають відповідачі, 15 жовтня 2016 року вони придбали муляж камери відеоспостереження у ФОП ОСОБА_9, який і встановли тоді ж у спільному тамбурі.

Як вбачається з Акту державного виконавця від 05 квітня 2018 року , боржником ОСОБА_3 за адресою АДРЕСА_1 було демонтовано камеру відеоспостереження , яка була встановлена у допоміжному приміщенні (тамбурі) . Камера була в неробочому пошкодженому стані та від'єднанап від системи живлення.

Постановою головного державного виконавця Центрального ВДВС м.Миколаєва ГТУЮ у Миколаївській області від 12 квітня 2018 року закінчено виконавче провадження на підставі п.9 ч.1 ст. 40 ЗУ "Пр виконеавче провадження - боржником фактично виконане рішення суду по справі № 490/12573/16-ц .

Згідно до ст. 13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов'язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 307 ЦК України фізична особа може бути знята на фото-, кіно-, теле- чи відеоплівку лише за її згодою. Згода особи на знімання її на фото-, кіно-, теле- чи відеоплівку припускається,я кщо зйомки проводяться відкрито на вулиці, на зборах, конференціях, мітингах та інших заходах публічного характеру.

Дія правил ч.1 ст. 307 ЦК України, поширюється на всі суспільні відносини, в тому числі і на правовідносини, що стосуються використання житла приватними власниками. Дане положення слід розуміти як гарантію реалізації багатьох особистих немайнових прав, до яких віднесено право на індивідуальность, на особисте життя та його таємницю, право на повагу до гідності та честі, право на недоторканість ділової репутації.

Згідно з нормою ст. 319 ЦК України власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно до правової позиції Конституційного Суду України, викладеною в Рішенні від 2 березня 2004 року №4-рп/2004, у багатоквартирних будинках, де не всі квартири приватизовані чи приватизовані повністю, власник (власники) неприватизованих квартир (їх правонаступники) і власники приватизованих квартир багатоквартирного будинку є рівноправними співвласниками допоміжних приміщень. Вони є рівними у праві володіти, користуватися і розпоряджатися допоміжними приміщеннями. Ніхто з власників квартир не має пріоритетного права користуватися та розпоряджатися цими приміщеннями (абзац перший підпункту 4.3 пункту 4 мотивувальної частини).

Право на невтручання в особисте і сімейне життя передбачено ст.5 Закону України "Про захист персональних даних", ч. 2 ст.11 Закону України " Про інформацію", ч. 1 ст. 6 Закону України "Про доступ до публічної інформації", а також міжнародно-правовими актами, до яких належать Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод 1950р. (стаття 8).

Враховуючи вищевикладене, хоча матеріалами справи і не підтверджується факт дійсного здійснення відеозйомки тією камерою, про демонтаж якого заявлені вимоги , проте в будь-якому разі ця камера була встановлена без згоди ОСОБА_1 на її встановлення таким чином , що в поле огляду якої потрапляла безпосередньо віхдіні двері квартири позивачки, про що не заперечували відповідачі , суд вважає доведеним, що відповідачми було порушено право на особисте життя позивачки.

Разом з тим, на час вирішення справи відповідачами ця камера була демонтована, а самі по собі кріплення та табличка жодним чином не можуть порушувати її права як на приватне життя, так і створювати будь-які перешкоди у користуванні власністю - що є підставою для відмови у задоволенні позову. Факт того, що той електричний провід, який залишився вільним в спільному тамбурі, то з фотографій, наданих позивачкою, взаглі не вбачається, що саме цей провід був підключений до камери і використовуввся відповідачами.

Щодо посилання позивачки на ст. 386, 391 ЦК України , то таке не може бути підставою для задволення позову, оскільки тими пристороями, що залишилися, як і самою камерою не створюються перешкоди у користуванні та розропрядженню еню своєю квартирою як власника майна, а ухвалення рішення з метою запобігання порушення прав сторін на майбутнє взагалі не передбачено діючим цивільним закнодавстовм України. До того ж жодних вимог до відповідачів про заборону вчиняти певні дії чи зобов'язання вчиняти певні дії в подальшому - позивачем взагалі не заявлялося.

Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, враховуючи те, що камера була демонтована відповідачами фактично під час виконавчого провадження з примусового виконання заочного рішення суду, то суд не вбачає підстав для компенсації відповідачм судових витрат .

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.12,13 , 81 , 259-265 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду.

Повний текст рішення суду виготовлено 26 листопада 2018 року.

Суддя Гуденко О.А.