АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 вересня 2018 року м. Київ

Унікальний номер справи 753/16219/17

Апеляційне провадження 22-ц/796/6072/2018

Апеляційний суд м. Києва у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді - доповідача Махлай Л.Д.,

суддів Мазурик О.Ф., Музичко С.Г.

сторони

позивач ОСОБА_1

відповідач Товариство з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Свердловантрацит» (ВП «Шахта «Центроспілка»)

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу ОСОБА_1, на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 12 лютого 2018 року, ухвалене під головуванням судді Даниленко В.В., у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Свердловантрацит» (ВП «Шахта «Центроспілка») про відшкодування моральної шкоди завданої внаслідок отримання професійного захворювання на виробництві,

в с т а н о в и л а :

у/н справи № 753/16219/17 № а/п 22-ц/796/6072/2018
Головуючий у суді першої інстанції: Даниленко В.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Махлай Л.Д.
у вересні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ТОВ «ДТЕК Свердловантрацит» (ВП «Шахта «Центроспілка), в якому просив стягнути з останнього на його користь в рахунок відшкодування моральної шкоди 160 000 грн.

В обґрунтування позову зазначав, що він працював на вугільному підприємстві шахта «Центросоюз» ВО «Свердловантрацит» на посаді машиніста електровоза підземного та прохідником 5-го розрядку з повним робочим днем під землею. Через шкідливі фактори виробничого середовища захворів та 11.06.1994 року за висновком МСЕК йому встановлено професійне захворювання з 25 % втрати працездатності. 13.02.1997 року МСЕК повторно підтверджено 25 % втрати професійної працездатності, а висновком МСЕК від 16.07.2007 року знову підтверджено його професійне захворювання та встановлено 25 % стійкої втрати професійної працездатності безстроково. Відповідач є правонаступником ДП «Свердловантрацит». Оскільки професійне захворювання призвело до погіршення стану його здоров'я, вважає, що відповідач має відшкодувати моральну шкоду у розмірі 160 000 грн. Розмір такої шкоди позивач визначає як 25 % від розміру мінімальної заробітної плати помноженої ( 3200 грн) на 200 (максимальний розмір моральної шкоди, передбачений п. 11 Правил відшкодування власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням ним трудових обов`язків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 23.06.1993 року № 472).

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 12.02.2018 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове про задоволення позову. Посилається на неправильне застосування норм матеріального права, неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи. А саме, суд не врахував, що він надав всі необхідні докази про те, що він працював та отримав професійне захворювання на шахті «Центросоюз» ВО «Свердловантрацит», правонаступником якої є ТОВ «ДТЕК Свердловантрацит». Отримане ним захворювання ще у молодому віці призводить до необхідності лікування і у теперішній час, що завдає йому моральних страждань. Втрата професійної працездатності підтверджена висновком МСЕК від 11.06.1994 року, а актом розслідування професійного захворювання від 12.07.1994 року встановлено вину роботодавця в ушкодженні його здоров`я. Заявник досить детально у апеляційній скарзі аналізує положення концесійного договору від 01.12.2011 року, укладеного між Міністерством енергетики та вугільної промисловості України та ТОВ «ДТЕК Свердловантрацит», положення Галузевої угоди, колективного договору, укладеного у 2004 році між адміністрацією ДП «Свердловантрацит» та трудовим колективом ДП «Свердловантрацит» та вважає відшкодування йому моральної шкоди входить до зобов`язань, прийнятих на себе відповідачем відповідно до концесійного договору.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ТОВ «ДТЕК Свердловантрацит» Дряхлов Є.О. просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції залишити без змін. Зазначає, що відповідач не є та не був роботодавцем позивача, а відтак не зобов'язаний відшкодовувати позивачу будь-якої шкоди, в тому числі і моральної.Скаржник невірно трактує норми концесійного договору. Відповідач не є загальним правонаступником ДП «Свердловантрацит». Відповідно до абз. 5 ч. 5 ст. 3 Закону України «Про концесії» у концесіонера не виникає загального правонаступництва згідно з правами та зобов'язаннями підприємства, цілісний майновий комплекс якого надається у концесію. Умови та порядок передачі концесіонеру прав та обов'язків підприємства, цілісний майновий комплекс якого надається у концесію, можуть бути встановлені умовами концесійного конкурсу. Умовами концесійного договору, укладеному між відповідачем та Міністерством енергетики та вугільної промисловості України встановлено порядок передачі концесіонеру прав та обов'язків ДП «Свердловантрацит», який передбачено п. 33.8 концесійного договору, а саме до відповідача перейшли виключно ті права та обов'язки, які, по-перше, були сформовані на момент укладення концесійного договору, по-друге, передані за зведеним актом приймання-передачі. В даному випадку ДП «Свердловантрацит» є діючою юридичною особою, її не ліквідовано та не реорганізовано, а тому позивач не позбавлений права звертатись до безпосереднього правонаступника його роботодавця із відповідним позовом.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до п. п. 8 п. 1 розділу ХIII Перехідних положень ЦПК України в редакції Закону № 2147-VIII від 03.10.2017 року, ч. 6 ст. 147 та абз. 3 п. 3 розділу ХII Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій та статус суддів» від 02.06.2016 року № 1402-VIII Апеляційний суд м. Києва діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Київського апеляційного суду в апеляційному окрузі.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 працював на вугільному підприємстві шахта «Центросоюз» ВО «Свердловантрацит» на посаді машиніста електровоза підземного та прохідником 5-го розрядку з повним робочим днем під землею.

Висновком МСЕК від 16.07.2007 року було встановлено, що позивач втратив 25% професійної працездатності.

ВО «Свердловантрацит» взагалі, та шахта «Центросоюз» зокрема, як відокремлений підрозділ, з 1992 року було реорганізовано в різні державні підприємства і у грудні 2011 року правонаступником даного виробничого об'єднання стало Державне підприємство «Свердловантрацит».

01.12.2011 року між відповідачем і Міністерством енергетики та вугільної промисловості України було укладено концесійний договір, відповідно до умов якого відповідач, як концесіонер, прийняв у платне строкове користування цілісний майновий комплекс Державного підприємства «Свердловантрацит» - Підприємство.

Відповідно до п. 33.8 концесійного договору концесіонер є правонаступником Підприємства за майновими та немайновими правами та обов 'язками, які сформувались у Підприємства станом на дату укладення між сторонами цього договору та передані концесіонеру за зведеним актом приймання-передачі майна, передбаченим підпунктом 33.4 цього пункту договору, з моменту його укладення між сторонами.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач є правонаступником ДП «Свердловантрацит» виключно за тими правами та обов'язками, які сформувались у ДП «Свердловантрацит» на момент укладення концесійного договору та які передані за зведеним актом приймання- передачі, ТОВ «ДТЕК Свердловантрацит» не є універсальним правонаступником такої юридичної особи і не прийняло на себе всі права та обов'язки ДП «Свердловантрацит» у зв'язку із укладенням концесійного договору.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони відповідають встановленим обставинам справи та нормам матеріального і процесуального права.

Відповідно до ст. 456 ЦК України в редакції 1964 року, яка була чинною на час встановлення позивачу професійного захворювання (11.06.1994 року) у разі заподіяння громадянину каліцтва або іншого ушкодження здоров`я, пов`язаних з виконанням ним трудових обов`язків, організація або громадянин, відповідальні за шкоду, зобов`язані відшкодувати потерпілому у повному розмірі втрачений заробіток, а також виплати потерпілому одноразову допомогу в установленому законом порядку.

Відповідно до п. 9, 10, 11 Правил відшкодування власником підприємства, установи і організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням ним трудових обов'язків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 23.06.1993 року № 472 (надалі Правила) розмір відшкодування втраченого потерпілим заробітку встановлюється відповідно до ступеня втрати професійної працездатності і середньомісячного заробітку, який він мав до ушкодження здоров'я. Розмір одноразової допомоги потерпілому встановлюється колективним договором (угодою, трудовим договором). Моральна шкода відшкодовується за заявою потерпілого про характер моральної втрати чи висновком медичних органів у вигляді одноразової грошової виплати або в іншій матеріальній формі, розмір якої визначається в кожному конкретному випадку на підставі: домовленості сторін (власника, профспілкового органу і потерпілого або уповноваженої ним особи); рішення комісії по трудових спорах.

Відповідно до п. 34 та п. 36 цих Правил до заяви потерпілого про відшкодування шкоди додаються висновки МСЕК про ступінь втрати професійної працездатності та необхідні витрати на медичну та соціальну допомогу, а також відповідні рішення про відшкодування моральної шкоди. Власник зобов'язаний розглянути заяву про відшкодування шкоди та прийняти відповідні рішення протягом 10 днів з дня її надходження з усіма необхідними документами або надходження додаткових документів.

Як зазначає позивач та це підтверджено відповідними доказами останній працюючи на шахті «Центросоюз» отримав професійне захворювання та 11.06.1994 року його встановлено 25 % втрати професійної працездатності. Висновком МСЕК від 16.07.2007 року знову підтверджено професійне захворювання позивача та 25 % стійкої втрати професійної працездатності безстроково.

У позовній заяві ОСОБА_1 зазначає, що шахтою «Центросоюз» ВО «Сведловантрацит» йому було призначено та виплачено щомісячні виплати в рахунок відшкодування шкоди та одноразову виплату. Про те, чи подавав він заяву про виплату сум в рахунок відшкодування моральної шкоди та чи подав відповідні документи для визначення розміру такої суми за законодавством, яке було чинним на час вчинення шкоди позивач нічого в позовній заяві не вказує. Відтак доказів про те, що розмір моральної шкоди було визначено у відповідності з п. 11 Правил, проте ці суми залишилися невиплаченими відсутні, як і відсутні докази про те, що таке питання не розглядалося і моральна шкода не відшкодовувалася. Позивач звернувся з даним позовом до суду після спливу 23 років після виникнення права на отримання сум в рахунок відшкодування шкоди.

Як зазначає сам позивач за вказаний період шахта «Центросоюз» ВО «Сверловантрацит» була реорганізована в ДП ДВАТ «Шахта «Центроспілка» ДХК «Свердловантрацит», а надалі ДП ДВАТ «Шахта «Центроспілка» ДХК «Свердловантрацит» реорганізоване шляхом злиття з іншими дочірніми підприємствами і створення на їх базі ДП «Свердловантрацит».

Відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань відокремлений підрозділ «Шахта «Центроспілка» ТОВ «ДТЕК Свердловантрацит» є відокремленим підрозділом ДВАТ «Шахта «Центроспілка» ДХК «Свердловантрацит».

01.12.2011 року між Міністерством енергетики та вугільної промисловості України та ТОВ «ДТЕК Свердловантрацит» укладено концесійний договір, згідно з яким останньому передано право на управління цілісним майновим комплексом ДП «Свердловантрацит» (Підприємство).

Відповідно до п. 33.8 концесійного договору концесіонер є правонаступником Підприємства за майновими та немайновими правами та обов 'язками, які сформувались у Підприємства станом на дату укладення між сторонами цього договору та передані концесіонеру за зведеним актом приймання-передачі майна, передбаченим підпунктом 33.4 цього пункту договору, з моменту його укладення між сторонами.

Виходячи з умов концесійного договору суд першої інстанції дійшов правильних висновків, що до відповідача перейшли лише ті права та обов'язки, які були сформовані на момент укладення концесійного договору та передані за зведеним актом приймання-передачі та відповідач не є універсальним правонаступником ДП «Свердловантрацит».

Відповідно до ч. 5 ст. 3 Закону України «Про концесії» під майном підприємств, які є цілісними майновими комплексами або системою цілісних майнових комплексів, що надається у концесію, треба розуміти майно (основні засоби, у тому числі незавершене будівництво, нематеріальні активи), що забезпечує вироблення (створення) відповідної продукції (послуг) у сферах діяльності, визначених частинами другою і третьою цієї статті. Інші необоротні матеріальні активи, оборотні матеріальні активи, кошти, цінні папери та майно, що не відповідають вимогам, визначеним в абзаці першому цієї частини, а також майнові права та зобов'язання, які належать балансоутримувачу майна, що надається у концесію, не є об'єктами концесії. Необоротні матеріальні активи, оборотні матеріальні активи можуть бути викуплені концесіонером на умовах, встановлених умовами договору. Дебіторська та кредиторська заборгованість, грошові кошти та цінні папери можуть бути передані концесіонеру на умовах, встановлених договором. Умови та порядок передачі концесіонеру оборотних матеріальних активів, кредиторської та дебіторської заборгованості, грошових коштів та цінних паперів можуть бути включені до умов проведення концесійного конкурсу. У концесіонера не виникає загального правонаступництва згідно з правами та зобов'язаннями підприємства, цілісний майновий комплекс якого надається у концесію. Умови та порядок передачі концесіонеру прав та обов'язків підприємства, цілісний майновий комплекс якого надається у концесію, можуть бути встановлені умовами концесійного конкурсу. У разі якщо всі активи та зобов'язання підприємства, цілісний майновий комплекс якого надається у концесію, передано на баланс концесіонеру, таке підприємство підлягає припиненню шляхом ліквідації.

У даному спорі встановлено, що Підприємство не ліквідовано, що свідчить про те, що не всі активи та зобов'язання підприємства, цілісний майновий комплекс якого надано у концесію, передано на баланс концесіонеру.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не врахував положення Галузевої угоди та Колективного договору, які існували на час укладення концесійного договору (а не на час виникнення спірних правовідносин) колегія суддів не може прийняти до уваги, оскільки такі доводи суперечать положенням Закону України «Про концесії» та умовам концесійного договору.

За таких обставин колегія суддів прийшла до висновку, що рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим і не може бути скасоване з підстав, викладених у апеляційній скарзі.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381-383 ЦПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 12 лютого 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до цього суду.

Повний текст постанови виготовлений 06.09.2018 року.

Головуючий

Судді