Справа № 462/343/18
УХВАЛА

26 січня 2018 року Суддя Залізничного районного суду м. Львова Пилипюк Г. М., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики,

встановив:

ОСОБА_1 подав до суду позов до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики.

До позовної заяви додана заява про забезпечення позову, шляхом накладення арешту на майно відповідачки ОСОБА_2, а саме квартиру АДРЕСА_1.

Оглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову, приходжу до висновку, що дана заява не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

У відповідності до вимог ч. 2 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до предявлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до п. 1 ч. 1ст. 150 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Пунктом 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» передбачено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

Як вбачається із матеріалів справи, позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість в сумі 169059 грн.

Частиною 3 ст. 150 ЦПКУкраїни передбачено, що заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Враховуючи те, що суд позбавлений можливості перевірити вартість належного відповідачу майна на предмет співмірності із заявленими позовними вимогами, суд дійшов висновку про відсутність необхідних підстав для забезпечення позову. Крім того, в заяві про забезпечення позову не наведено ґрунтовних підстав для застосування заходів забезпечення позову, не надано належних та допустимих доказів того, що відповідач має реальний намір відчужити житло, відсутні обґрунтовані підстави для вжиття заходів забезпечення позову. Також такі заходи забезпечення позову можуть порушити права інших співвласників.

Викладені в заяві мотиви не дають підстав вважати, що невжиття заходів забезпечення позову може в майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Керуючись ст. ст. 149-150, 153, 258, 260 ЦПК України,

ухвалив:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики відмовити.

Ухвала може бути оскаржена протягом п'ятнадцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до Апеляційного суду Львівської області. Якщо ухвалу було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя:

Оригінал ухвали. ОСОБА_3