Справа № 510/1447/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23.10.2018 року Ренійський районний суд Одеської області

у складі: - головуючого судді Бошкова І.Д.;

-за участю секретаря Занфір О.В.,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в м. Рені справу за позовом ОСОБА_1 до Лиманської сільської ради Ренійського району Одеської області про встановлення факту родинних відносин та визнання права власності на спадкове майно, -

В С Т А Н О В И В:

Представник відповідача Лиманської сільської ради позовні вимоги визнав, щодо їх задоволення не заперечував, просив розглянути справу у його відсутності, про що надав письмову заяву.

Представник позивача, адвокат ОСОБА_2 на задоволенні позовних вимог наполягав, просив розглянути справу у його відсутності.

Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.

Відповідно до ч.3ст.200 ЦПК за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні підготовчого судового засідання.

Судом в ході судового розгляду справи встановлено, що позивач ОСОБА_1 звернувся із відповідними вимогами та просив встановити факт родинних відносин та визнати за ним в порядку спадкування право власності на спадкове майно, зазначивши, що 04 травня 2004 року померла її тітка, ОСОБА_3 Після її смерті відкрилась спадщина, до складу якої увійшло право власності на:

-земельну ділянку загальною площею 2,95 га., яка розташована на території Ренійської міської ради, масив №3 ділянка №3, виділена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії ІV-ОД № 087522 від 21.03.2003 р.

На випадок смерті ОСОБА_3 не розпорядилась належним їй майном, заповіту не залишила, 04.05.2014 р. - померла. Після смерті ОСОБА_3 відкрилась спадщина на вищезазначене майно. Спадкоємство після її смерті здійснюється за законом. Спадкоємцем пятої черги за законом після смерті ОСОБА_3 є її племінниця ОСОБА_1Д, позивач у справі, з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Згідно ч. 2 ст. 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 1265 ЦК України, у п'яту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно, причому родичі ближчого ступеня споріднення усувають від права спадкування родичів подальшого ступеня споріднення. Ступінь споріднення визначається за числом народжень, що віддаляють родича від спадкодавця. Народження самого спадкодавця не входить до цього числа.

На момент смерті ОСОБА_3 не була заміжня, дітей не мала, єдиною живою родичкою була позивачка (племінниця), яка проживала та доглядала за нею, що підтверджується протоколом опитування ОСОБА_4 за її згодою від 19.07.2018р.

Враховуючи вищенаведене, позивачка ОСОБА_1, відповідно до ч.1 ст. 1265 ЦК України є спадкоємцем пятої черги за законом після смерті ОСОБА_3

Інших спадкоємців, які б мали право на обовязкову частку у спадщині після смерті спадкодавця немає. У встановлений законодавством строк для прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3, позивач, враховуючи відсутність спадкоємців попередньої черги (як спадкоємець пятої черги за законом) не звернувся до Ренійської районної державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, однак він прийняв спадщину з наступних підстав. Згідно ч. 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. На час відкриття спадщини, позивач постійно проживав разом із спадкодавцем, доглядала за нею, що підтверджується протоколом опитування ОСОБА_4 за її згодою від 19.07.2018р. Протягом строку, встановленого для прийняття спадщини з моменту її відкриття, позивач про відмову від спадщини не заявляв, а отже фактично прийняв спадщину, що залишилася після померлої ОСОБА_3, вступом в управління та володіння спадковим майном, в порядку ч. 3 ст. 1268 ЦК України. Враховуючі ці обставини, позивач пізніше звернувся до нотаріальної контори із заявою про видачу йому свідоцтва про право на спадщину, однак йому в цьому було відмовлено та державний нотаріус виніс постанову про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 12.06.2016р., посилаючись на те, що на спадкове майно відсутні оригінали правовстановлюючих документів. Після смерті ОСОБА_3 це питання вже неможливо вирішити, за визнанням права власності на вказане нерухоме майно, як на обєкт спадщини, може звернутися тільки спадкоємець.

Таким чином, позивач фактично вступив в управління та володіння спадковим майном, та в порядку ч. 3 ст. 1268 ЦК України прийняв спадщину, що залишилася після померлої ОСОБА_3 і вважає, що має всі законні підстави для визнання за ним права власності на неї, оскільки до держави вона не перейшла, відумерлою не визнана, інші спадкоємці попередньої черги відсутні, представник відповідача не заперечував, щоб позивач оформив право власності на спадкове майно на своє ім'я.

Вивчивши матеріали справи та надані документи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача обґрунтовані і підлягають задоволенню, оскільки його доводи знайшли своє належне підтвердження в судовому засіданні.

Оскільки щодо позовних вимог, обставин справи сторони не заперечують, визнають їх, суд вважає, що факти, які обґрунтовують заявлені вимоги і мають значення для справи встановлені, у звязку із чим немає необхідності у підтвердженні їх доказами засобом дослідження показань свідків.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України). Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини, право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст.ст. 1261-1265 ЦК України (ст. 1223 ЦК України).

Згідно із ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до вимог ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Згідно ч. 1 ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Як було встановлено судом, позивач у справі є спадкоємцем пятої черги за законом (ст. 1265 ЦК України). У відповідний 6-місячний строк, ніхто із спадкоємців до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини не звернувся, однак позивач на час відкриття спадщини, постійно проживав разом із спадкодавцем, про відмову від спадщини не заявляв, отже фактично вступив в управління та володіння спадковим майном, та в порядку ч. 3 ст. 1268 ЦК України прийняв спадщину.

Таким чином, позивач прийняв спадщину в порядку ч. 3 ст. 1268 ЦК України, однак, він не може оформити прийняття спадщини та отримати відповідне свідоцтво, оскільки відсутній оригінал державного акту на право власності щодо земельної ділянки, який позивачка не змогла надати на вимогу нотаріуса, з метою оформлення спадщини, а на підставі копії цих документів нотаріус не може оформити та видати свідоцтво про право на спадщину після смерті спадкодавця, у звязку із тим, що закон повязує набуття права власності на нерухоме майно із відповідною державною реєстрацією цього права, а згідно ст. 25 ЦК України, правоздатність фізичної особи виникає у момент її народження та припиняється у момент її смерті. У випадку смерті власника нерухомого майна, первинну реєстрацію права власності на яке не було проведено та правовстановлюючий документ на яке відсутній, питання про перехід права власності на це нерухоме майно до спадкоємця повинно вирішуватися у судовому порядку.

У відповідності до п. 20 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 р. «Про судову практику у справах про спадкування», в разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Згідно ст. 126 ЗК України право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно».

Відповідно до ч. 3 ст. 152 ЗК України, одним із шляхів захисту прав громадян на землю є визнання прав.

Відповідно до ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення фактів, у т.ч. і про встановлення родинних відносин між фізичними особами.

Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Таким чином суд вважає, що позивач є субєктом набуття права власності на вищевказане нерухоме майно, з підстав прийняття спадщини за законом в порядку ч. 3 ст. 1268 ЦК України, однак, з незалежних від нього причин він не може оформити прийняття спадщини та отримати відповідне свідоцтво про право власності на вищевказаний обєкт спадкового майна, у звязку із чим був вимушений звернутися за захистом прав та інтересів до суду.

З урахуванням викладених позивачем та досліджених у судовому засіданні обставин, суд вважає можливим задовольнити його вимоги щодо встановлення факту родинних відносин та визнання за ним права власності на спадкове майно.

Керуючись ст.ст. 12, 76 - 81, 211, 258, 259, 264 - 265, 268, 315, 354, 355 ЦПК України, ст. ст. 15, 328, 1217, 1223, 1261, 1266, 1268, 1269, 1270 ЦК України, ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно»,суд-

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити.

Встановити юридичний факт, що ОСОБА_3, померла 04 травня 2004 року є тіткою ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Визнати за ОСОБА_1 в порядку спадкування за законом право власності на:

-земельну ділянку загальною площею 2,95 га., розташовану на території Ренійської міської ради, масив №3 ділянка №3, виділену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії ІV-ОД № 087522 від 21.03.2003 р.,

після смерті ОСОБА_3, померлої 04.05.2004 року.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до апеляційного суду Одеської області через Ренійський районний суд Одеської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: І.Д. Бошков