провадження № 2/520/6636/18
27.12.2018 року м. Одеса
Київський районний суд м. Одеси в складі:
головуючого судді Літвінової І.А.
секретар судового засідання - Молодов В.С. ,
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи: ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням,
До Київського районного суду м. Одеси звернулась ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2, треті особи: ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, а саме квартирою № 6-а у будинку №41 по вулиці Ільфа і Петрова в м. Одесі.
23 листопада 2018 року провадження за вказаною позовною заявою відкрито, розгляд справи призначено провести в порядку спрощеного позовного провадження.
У строк, встановлений судом для вчинення учасниками справи процесуальних дій, відповідач не подав до суду ніяких заяв з процесуальних питань чи по суті справи.
Розглянувши справу за наявними матеріалами, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_1
Судом встановлено, що квартира за адресою: м. Одеса, вул. Ільфа та ПетроваАДРЕСА_3 а належить на правах спільної часткової власності позивачу ОСОБА_1 та членам її сім'ї: ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_6 в рівних частках (свідоцтво про право власності на житло від 20 грудня 2001 року, видане на підставі розпорядження від 20.12.2001 р. №149970, зареєстроване і записано у реєстровій книзі за №15-6585).
Відповідно витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно право власності на квартиру 6-а в будинку 41 по вилиці Ільфа і Петрова в місті Одесі зареєстроване Одеським міським бюро технічної інвентаризації та реєстрації об'єктів нерухомості в книзі 435пр-142 номер запису 197.
Актом про не проживання особи за місцем реєстрації від 08.11.2018 року зафіксовано, що ОСОБА_2 за місцем реєстрації не проживає з моменту реєстрації.
У довідці з місця проживання і реєстрації серед осіб, зареєстрованих у цій квартирі вказаний також ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1. Датою реєстрації зазначене 01.12.2010 року.
Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.
Згідно з ст. 71 ЖК України, суд може визнати особу такою, що втратила право користування житловим приміщенням, якщо доведено, що вона не користується цим приміщенням більше шести місяців без поважних причин.
Відповідно до ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.
У постанові Пленуму Верховного Суду України № 6-709цс16 від 16 листопада 2016 року «Про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням та зняття з реєстрації» розяснено, що правом користування житлом, яке знаходиться у власності особи, мають члени сім'ї власника (подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Разом з цим, згідно з положенням статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.
Крім того, у постанові Пленуму Верховного суду України від 12.04.1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» розяснено, що на ствердження вибуття суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписках, переадресовка кореспонденції, утворення сім'ї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладання трудового договору на визначений строк, тощо).
Відповідно до абзацу 10 ст. З Закону України від 11.12.2003 року № 1382-IV «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація - це внесення інформації до реєстру територіальної громади, документів, до яких вносяться відомості про місце проживання/перебування особи, із зазначенням адреси житла/місця перебування із подальшим внесенням відповідної інформації до Єдиного державного демографічного реєстру в установленому Кабінетом Міністрів України порядку.
Тобто правовою підставою для перебування на реєстраційному обліку є проживання чи перебування в житлі за певною адресою.
Відповідно до п. 2, п. 5 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою, інших документів, які свідчать про припинення підстав на право користування житловим приміщенням.
Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Суд встановив, що відповідач ОСОБА_2 не є власником квартири де він зареєстрований, квартирою не користується з 01.12.2010 року. Суд погоджується з доводами позивача, що усунути перешкоди в користуванні його майном можливо шляхом визнання відповідача таким, що втратив право користування цим майном.
Керуючись ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», ст.ст. 71-72 ЖК України, ст.ст. 386, 391 ЦК України, ст.ст. 263, 265, 267-268, 280-282 ЦПК України, суд
Позов ОСОБА_1 (НОМЕР_1, виданий Київським РВ УМВС України в Одеській області 09.11.2001р; адреса: м. Одеса, вул. Ільфа і ПетроваАДРЕСА_2) до ОСОБА_2 (паспорт громадянина України: КМ 150296, виданий 13.05.2003 р. Хмельницьким ВМ Малиновського РВ м. Одеси; значиться зареєстрованими за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2 і Петрова, 41, кв. 6-а), треті особи: ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням задовольнити.
Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3 (паспорт громадянина України: КМ 150296, виданий 13.05.2003 р. Хмельницьким ВМ Малиновського РВ м. Одеси; значиться зареєстрованими за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2 і Петрова, 41, кв. 6-а) таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме - квартирою № 6-А в житловому будинку № 41 по вулиці Ільфа і Петрова в місті Одесі.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його складення.
Днем складення заочного рішення є 27 грудня 2018 року.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Заява про перегляд заочного рішення повинна бути подана у письмовій формі та відповідати вимогам, встановленим статтею 285 ЦПК України.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом встановлених строків не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Суддя Літвінова І. А.