Провадження № 2/200/2985/15
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
«12» жовтня 2018 року Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська
в складі: головуючого-судді: Женеску Е.В.
за участю секретаря: Сокол І.С.
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розподіл спільного майна,-
26 червня 2015 року позивач ОСОБА_3 звернулась до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська із зазначеним позовом.
Позовні вимоги обґрунтовані наступним.
Вона з відповідачем ОСОБА_2 перебували у шлюбі, який був розірваний рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 22.01.2014 року. Під час перебування у шлюбі 21.12.2012 року вони придбали автомобіль Mitsubishi Outlander, номерний знак НОМЕР_1. Після розлучення не можуть дійти згоди щодо розподілу спільного майна.
На підставі викладеного, позивач просила суд призначити грошову компенсацію у розмірі 1/2 вартості автомобіля Mitsubishi Outlander, номерний знак НОМЕР_1.
Ухвалою суду від 21 серпня 2015 року відкрито провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розподіл спільного майна, та призначено до розгляду по суті в судовому засіданні.
13 листопада 2015 року позивач надала уточнену позовну заяву, в якій вказала, що вартість спірного автомобіля на момент його придбання становила 299303,00 грн. та просила суд стягнути з відповідача на її користь 1/2 частину ринкової вартості автомобіля Mitsubishi Outlander, номерний знак НОМЕР_1, кузов JMBXTGF3WDZ005677, яка згідно довідки-рахунку становила у грудні 2012 року 149651,50 грн., сплачений судовий збір у розмірі 3410,50 грн., витрати за проведення автотоварознавчої експертизи.
Ухвалою суду від 16 січня 2016 року призначено по справі автотоварознавчу експертизу, на вирішення якої поставлено питання: яка ринкова вартість транспортного засобу Mitsubishi Outlander, номерний знак НОМЕР_1, кузов JMBXTGF3WDZ005677. Провадження у справі зупинено на час проведення експертизи.
05 серпня 2016 року до суду надійшло повідомлення експерта про неможливість проведення експертизи.
Ухвалою суду від 05 серпня 2016 року провадження у справі відновлено.
Ухвалою суду від 23 лютого 2017 року призначено по справі автотоварознавчу експертизу, на вирішення якої поставлено питання: яка ринкова вартість транспортного засобу Mitsubishi Outlander, номерний знак НОМЕР_1, кузов JMBXTGF3WDZ005677. Провадження у справі зупинено на час проведення експертизи.
31 жовтня 2017 року до суду надійшов висновок судової автотоварознавчої експертизи № 1449-17 від 17 жовтня 2017 року, згідно якого ринкова вартість транспортного засобу Mitsubishi Outlander, номерний знак НОМЕР_1, кузов JMBXTGF3WDZ005677 складає 387 164,09 грн.
Ухвалою суду від 31 жовтня 2017 року провадження у справі відновлено.
09 лютого 2018 року позивач надала заяву про збільшення позовних вимог з врахуванням вартості автомобіля, визначеного судовою автотоварознавчою експертизою, також вказала, що 17.05.2006 року був придбаний автомобіль Mitsubishi Outlander2006 року випуску, номерний знак НОМЕР_1, кузов JMBXRCU5W6U004524, який знятий 21.12.2012 року з обліку для реалізації. Взамін було придбано автомобіль Mitsubishi Outlander, 2012 року випуску, номерний знак НОМЕР_1, кузов JMBXTGF3WDZ005677.
Позивач просила суд стягнути з відповідача на її користь кошти в розмірі 193582,05 грн., що складають 1/2 частину вартості автомобіля Mitsubishi Outlander, 2012 року випуску, номерний знак НОМЕР_1, кузов JMBXTGF3WDZ005677. Стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати по справі.
Відповідач 23.04.2018 року надав відзив на позовну заяву, в якому надав пояснення щодо окремого проживання сторін та придбання автомобіля за власні кошти відповідача, аналогічні поясненням, викладеним у відзиві від 21.11.2016 року. Крім того, вказав, що в період перебування у шлюбі сторони також певний час проживали роздільно позивач з липня 2004 року по лютий 2009 року проживала постійно у м. Калінінград Російської Федерації, та автомобіль в 2006 році також був придбаний відповідачем в період роздільного проживання сторін.
Ухвалою суду від 11 червня 2018 року визначено здійснювати судовий розгляд справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розподіл спільного майна, за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін, з призначенням судового засідання на 11 липня 2018 року.
Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного висновку.
Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Правилами ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Відповідно до ч.1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до ч. 5 ст. 81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Судом встановлено наступне.
ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перебували у шлюбі з 21 серпня 1976 року, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб (а.с. 4).
Відповідно до ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Відповідно до ч.1 ст. 61 СК України об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.
За змістом ст. 68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України.
Відповідно до ч.1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.
Пунктом 3 ч.1 ст. 57 СК України передбачено, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.
Відповідно до інформації ТСЦ 1242 Регіонального сервісного центру в Дніпропетровській області від 02.12.2017 року, за ОСОБА_2 зареєстровані такі транспортні засоби:
-17.05.2006 року, т/з Mitsubishi Outlander,кузов JMBXRCU5W6U004524, 2006 р.в., д/н НОМЕР_1;
-21.12.2012 року т/з Mitsubishi Outlander,кузов JMBXRCU5W6U004524, 2006 р.в., д/н НОМЕР_1 було знято з обліку для реалізації;
-21.12.2012 року т/з Mitsubishi Outlander,кузов JMBXTGF3WDZ005677, 2012 р.в., д/н НОМЕР_1 зареєстровано за вказаним власником.
Відповідно до ст. 70 СК України У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї.
Відповідно до ч.1, 2 ст. 71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.
Відповідно до ч.4 ст. 71 СК України присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України.
Відповідно до ч.17 Постанови Пленуму ВССУ від 07.02.2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» розглядаючи позови, пов'язані з правом спільної власності, суди повинні виходити з того, що відповідно до ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Так, спільною сумісною власністю, зокрема, є: майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом та майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім'ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі.
Відповідно до ч.19 Постанови Пленуму ВССУ від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори про поділ майна подружжя, суди повинні враховувати, що само по собі розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності подружжя на майно, набуде за час шлюбу. Проте розпорядження таким майном після розірвання шлюбу здійснюється колишнім подружжям виключно за взаємною згодою відповідно до положень цивільного законодавства, оскільки в таких випадках презумпція згоди одного з подружжя на укладення другим договорів з розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності подружжя, вже не діє.
Відповідно до ч.23,24 Постанови Пленуму ВССУ від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановити обсяг спільного нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на імя кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сімї.
Позивач стверджує, що спірний автомобіль Mitsubishi Outlander,кузов JMBXTGF3WDZ005677, 2012 р.в., д/н НОМЕР_1 є спільним майном подружжя, оскільки придбаний за спільні кошти в період шлюбу. Відповідач заперечує цю обставину, та стверджує, що автомобіль був придбаний за його особисті кошти в період, коли сторони не проживали разом та не вели спільного господарства, а також вказує, що автомобіль Mitsubishi Outlander,кузов JMBXRCU5W6U004524, 2006 р.в., д/н НОМЕР_1, який придбаний в 2006 році та проданий в грудні 2012 року, також був придбаний ним за особисті кошти.
Вирішуючи питання, чи є вказане майно спільною сумісною власністю подружжя відповідно до вимог ст.ст. 60, 61 СК України, суд звертає увагу на наступне.
Сторони перебували в шлюбі з 1976 року, що підтверджено матеріалами справи.
Таким чином, суд погоджується з доводами позивача, що вона мала доходи за вказаний період часу, та ці доходи були використані для потреб сімї, в тому числі і для придбання автомобіля.
Суд звертає увагу, що відповідач взагалі не надав підтвердження про розмір своїх доходів за проміжок часу, коли був придбаний автомобіль Mitsubishi Outlander,2006 року випуску, не надав інформації про вартість цього автомобіля, а отже не довів свої заперечення та твердження про те, що вказаний автомобіль був придбаний за його власні кошти, належними та допустимими доказами. При цьому суд звертає увагу, що лише сам факт окремого проживання подружжя не означає, що придбане та зареєстроване на імя одного з подружжя майно є його особистою приватною власністю.
Позивач також стверджує, що кошти, за які придбано автомобіль Mitsubishi Outlander,2012 року випуску, отримані відповідачем за продаж автомобіля аналогічної марки 2006 року.
Суд погоджується з доводами позивача, оскільки з матеріалів справи вбачається, що зняття з обліку для реалізації автомобіля 2006 року та придбання автомобіля 2012 року відбулося в один день 21 грудня 2012 року, тобто доводи позивача ґрунтуються до документальних підтвердженнях.
При цьому відповідач не надав жодних доказів про розмір своїх доходів у вказаний період, а отже не довів всупереч вимогам ст.81 ЦПК України обставини, на які він послався як на підставу своїх заперечень.
Так, згідно ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Статтею 89 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.
Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно із ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.
Згідно до ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
На підставі вище викладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про поділ спільного майна подружжя підлягають задоволенню в повному обсязі, так як в судовому засіданні знайшли підтвердження доводи позивача, що спірний автомобіль придбаний в період шлюбу та за спільні кошти. Оскільки спірний автомобіль є річчю неподільною, та позивачка виявила згоду на отримання грошової компенсації своєї частки у праві спільної сумісної власності на майно, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивачки половину ринкової вартості автомобіля, залишивши його у користуванні відповідача.
Відповідно до висновку судової автотоварознавчої експертизи № 1449-17 від 17 жовтня 2017 року, ринкова вартість транспортного засобу Mitsubishi Outlander, номерний знак НОМЕР_1, кузов JMBXTGF3WDZ005677 складає 387 164,09 грн.
Отже, сума, яку необхідно стягнути з відповідача на користь позивача, становить 387 164,09 грн./2= 193 852,05 грн.
Крім того, відповідно до вимог ст. 141 ЦК України, з відповідача на користь позивача має бути стягнуто судові витрати, а саме судовий збір та витрати за проведення експертизи. Так, згідно акту здачі-приймання висновку судового експерта від 17.10.2017 року, ціна складає 1584,00 грн. ОСОБА_1 наперед сплачено 1584,00 грн.
Крім того, відповідно до матеріалів справи, позивач сплатила судовий збір у розмірі 243,60 грн. відповідно до квитанції від 04.06.2015 року, та у розмірі 3410,50 грн. відповідно до квитанції від 20.08.2015 року, а всього 3654,10 грн.
Керуючись ст.ст. 12, 81, 133, 141, 258, 259, 263-268 ЦПК України, суд,-
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розподіл спільного майна задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, (РНОКПП НОМЕР_3, зареєстрований ІНФОРМАЦІЯ_2) на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_4, зареєстрована ІНФОРМАЦІЯ_3), кошти у розмірі 193582,05 гривень, що складають 1/2 частину вартості автомобіля Mitsubishi Outlander, 2012 року випуску, номерний знак НОМЕР_1, кузов JMBXTGF3WDZ005677.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати за проведення судової авто товарознавчої експертизи у сумі 1584,00 грн.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору в сумі 3654,10 грн.
Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.
Пунктом 15.5 Перехідних положень ЦПК України передбачено, що апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.
Суддя Е.В. Женеску