Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03.09.2018 Справа №607/11906/18

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області

в складі: головуючого: Братасюка В.М.

за участю секретаря: Созанської Т.І.

розглянувши у підготовчому відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Тернополі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Великолуцької сільської ради, третя особа Тернопільська районна державна нотаріальна контора про визнання права власності на спадкове майно, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Великолуцької сільської ради, третя особа Тернопільська районна державна нотаріальна контора про визнання права власності на спадкове майно, посилаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року померла ОСОБА_2, яка склала на його ім'я заповіт згідно якого на випадок своєї смерті заповіла усе своє майно, що належало їй на день її смерті. У визначений законом строк він звернувся в Тернопільську районну державну нотаріальну контору із заявою про прийняття спадщини, однак отримав відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, оскільки було виявлено, що відсутній правовстановлюючий документ та державна реєстрація права власності на житловий будинок та відсутній витяг з технічної документації з нормативної грошової оцінки землі, яка необхідна для видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, що є перешкодою в оформлені права власності на спадкове майно. Просить суд позовні вимоги задовольнити.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити.

Представник Великолуцької сільської ради в судове засідання не з'явився, подано заяву про розгляд справи у відсутності представника відповідача, проти задоволення позовних вимог не заперечують.

Представник третьої особи Тернопільської районної державної нотаріальної контори в судове засідання не з'явився, однак подано суду заяву про розгляд справи у відсутності їх представника.

Дослідивши та оцінивши докази по справі, враховуючи визнання відповідачем позову, за результатами підготовчого провадження, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав:

27.03.2015року ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2. склала заповіт, який посвідчений секретарем виконавчого комітету Великолуцької сільської ради Тернопільського району Тернопільської області згідно якого заповіла ОСОБА_1 усе своє майно, що буде належати їй на день її смерті.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 виданим виконавчим комітетом Великолуцької сільської ради Тернопільського району Тернопільської області.

06.06.2018р. державним нотаріусом Тернопільської районної державної нотаріальної контори відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_2 у зв'язку з тим, що було виявлено, що відсутні витяги з технічної документації з нормативної грошової оцінки земель, які необхідні для видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, а також відсутній правовстановлюючий документ та державна реєстрація права власності на житловий будинок. Інші спадкоємці до нотаріальної контори не зверталися.

Згідно Державного акту на право приватної власності на землю серія НОМЕР_3, виданого Великолуцькою сільською радою Тернопільського району Тернопільської області, на підставі рішення Великолуцької сільської Ради народних депутатів від 14 серпня 1999 року № 32 ОСОБА_2 передано у приватну власність земельна ділянка площею 3,36га для ведення сільського господарства.

Відповідно до Витягів НВ-018 та НВ-018 від 07 лютого 2018 року з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, виданого Відділом у Тернопільському районі міськрайонкого управління у Тернопільському районі та м.Тернополі Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області, ОСОБА_2 на праві власності належать земельні ділянки: НОМЕР_4 та НОМЕР_5, цільове призначення (використання) земельних ділянок - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, обмежень (обтяжень) у використанні земельних ділянок не зареєстровано.

Згідно довідки виданої виконавчим комітетом Великолуцької сільської ради Тернопільського району Тернопільської області №1027 від 27.12.2017року за ОСОБА_2 рахується земельна ділянка площею 3,36га для ведення сільського господарства.

Відповідно до інформаційних довідок від 16.03.2018 року №315, №316, виданих Тернопільським районним госпрозрахунковим бюро технічної інвентаризації по обліку бюро будинковолодіння АДРЕСА_1 рахується за ОСОБА_2, ОСОБА_2державна реєстрація вказаного житлового будинку в бюро не проведена.

Згідно роз'яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995р. «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» положення статей 17, 18 Закону «Про власність» щодо спільної сумісної власності поширюються на правовідносини, які виникли після введення в дію цього Закону (з 15.04.1991р.). До правовідносин, що виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15.04.1991р. мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні: б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних: г) згідно зі статтею 4 Постанови Верховної Ради України - Про введення в дію Закону України «Про власність» загальні правила спадкування щодо частки члена колгоспного двору в майні двору застосовуються з 1 липня 1990 року.

Оскільки вищевказаний житловий будинок побудовано до 15.04.1991р. (до введення в дію Закону України «Про власність») спадкодавці як члени колишнього колгоспного двору набули на нього право сумісної власності, причому це право збереглося за ними і після припинення колгоспного двору в результаті введення вдію вказаного Закону.

Статус майна колгоспного двору був врегульований ст.ст. 120-126 ЦК УРСР 1963 року в редакції, чинній на час існування спірних правовідносин.

Відповідно до ч.1 ст.120 ЦК УРСР (1963року) майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності.

Згідно ч. 2 ст. 123 ЦК УРСР (1963 року) розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних.

Як вбачається із свідоцтва про смерть Серії НОМЕР_6 що видане Великолуцькою сільською радою Тернопільського району Тернопільської області ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_3 померла.

Згідно інформаційної довідки від 16.03.2018 року №317, виданої Тернопільським районним госпрозрахунковим бюро технічної інвентаризації по обліку бюро будинковолодіння АДРЕСА_1 станом на 01.01.2013року зареєстровано за головою колишнього колгоспного двору ОСОБА_2 на підставі свідоцтва на право власності на жилий будинок, виданого Тернопільською районною радою 16.11.1990року на підставі рішення виконкому №209 від 30.10.1990року та записано в реєстрову книгу №2 за реєстровим №124.

Як вбачається із довідки виданої виконавчим комітетом Великолуцької сільської ради Тернопільського району Тернопільської області №1026 від 27.12.2017року, на час смерті ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 в АДРЕСА_1, померла була зареєстрована одна.

Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців).

У відповідності до ст.1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Відповідно до ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

Згідно ч.1 ст.81 Земельного кодексу України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі: а) придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; б) безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; в) приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; г) прийняття спадщини; ґ) виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю).

Відповідно до ст.125 Земельного кодексу України (надалі ЗК України) право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають із моменту державної реєстрації цих прав.

Право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом, а також право власності на земельну ділянку, набуту у власність із земель приватної власності без зміни її меж, цільового призначення, посвідчується: цивільно-правовою угодою щодо відчуження земельної ділянки, укладеною у порядку, встановленому законом, у разі набуття права власності на земельну ділянку за такою угодою; свідоцтвом про право на спадщину (ч.1 і ч.2 ст. 126 ЗК).

Згідно п. 10 Постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 30.05.2008р. «Про судову практику у справах про спадкування», у відповідності до статті 1225 ЦК право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. У порядку спадкування можуть передаватися також право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис), право користування чужою земельною ділянкою для забудови (суперфіцій), право користування чужим майном (сервітут).

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Власник майна як це передбачає ст. 392 ЦК України може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

З приписів ч. 1 ст. 5 ЦПК України вбачається, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Пунктом 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України визначено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права.

При цьому, відповідно до ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року №1952-IV рішення суду, що набрало законної сили є однією з підстав для реєстрації права власності на об'єкт нерухомого майна.

Зважаючи на викладене та враховуючи, що позивач не має можливості реалізувати свої спадкові права в нотаріальному порядку, оскільки спадкодавець не отримав за життя правовстановлюючий документ на належне майно та не здійснив державної реєстрації свого права власності, тому позивач змушений звертатися в суд за захистом своїх невизнаних прав.

Таким чином, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, оскільки зазначені позивачем обставини унеможливлюють іншим способом захистити його права та інтереси, тому слід визнати за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 на земельну ділянку площею 3,1568га, кадастровий номер НОМЕР_4 та земельну ділянку площею 0,2077га, кадастровий номер НОМЕР_5, що розташовані на території Великолуцької сільської ради Тернопільського району Тернопільської області, цільове призначення (використання) земельних ділянок - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, в порядку спадкування за заповітом після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_2.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 4, 5, 12, 81, 200, 263, 265, 273, 352, 354 ЦПК України, ст.ст. 16, 328, 392, 1216, 1217, 1218, 1261 ЦК України, ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 року №1952-IV, суд, -

в и р і ш и в :

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 (жителька в АДРЕСА_1, реєстраційний номер ОКПП НОМЕР_1) право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 на земельну ділянку площею 3,1568га, кадастровий номер НОМЕР_4 та земельну ділянку площею 0,2077га, кадастровий номер НОМЕР_5, що розташовані на території Великолуцької сільської ради Тернопільського району Тернопільської області, цільове призначення (використання) земельних ділянок - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, в порядку спадкування за заповітом після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_2.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку, визначеному п. 15.5 Розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України, до апеляційного суду Тернопільської області шляхом подачі через суд першої інстанції, у 30-денний строк з дня проголошення рішення, апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий суддяВ. М. Братасюк