Справа №442/6926/17
Провадження №2/442/364/2018
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 вересня 2018 року Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючого судді Нагірної О.Б..

за участю секретаря - Харіва І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Дрогобич цивільну справу №442/6926/17ц в порядку спрощеного позовного провадження за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання права власності на квартиру,

учасники справи

позивач ОСОБА_1,

представник позивача ОСОБА_4,

відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3,

представник відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_5,-

встановив:

Позивачка звернулася до суду з позовом про визнання права власності на квартиру АДРЕСА_1. Позовні вимоги мотивує тим, що така нерухомість юридично оформлена на імя її сина, бо на час вчинення договору купівлі продажу позивачка була у не задовільному фізичному стані і вважала, що таке рішення є правильним. Проте, кошти на придбання спірної квартири дала позивачка своєму сину особисто, які виручила з продажу квартири АДРЕСА_2 ОСОБА_6. На сьогодні в провадженні Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_3 (невістки позивачки) до ОСОБА_2 (сина позивачки) про поділ спільного майна подружжя, де предметом спору є зокрема квартира АДРЕСА_3. З такими обставинами позивачка не погоджується, оскільки її син ОСОБА_2 своїх особистих коштів не витрачав на придбання спірної нерухомості, а тому звертається до суду з даним позовом.

03.10.2017 року ухвалою судді було відрито провадження у справі.

15 грудня 2017 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу Адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» №2147-VІІІ від 03.10.2017 року, яким ЦПК України викладено в новій редакції.

У відповідності до п.п. 9 п.1 Розділу ХІІІ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно з вимогами статті 264 ЦПК під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; та докази на їх підтвердження..

Згідно з ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом.

Статтями 15, 16 ЦК України, ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Частиною 2 статті 11 ЦК України визначено, що підставами виникнення цивільних прав і обов'язків є у тому числі договори та інші правочини.

Представник відповідачів подав суду письмове заперечення, де вказує на те, що позовні вимоги позивачки є безпідставні та необґрунтовані, оскільки остання не надала жодного допустимого доказу на підтвердження своїх вимог. Крім цього, зазначає, що позивачем пропущено строк для звернення з таким позовом, оскільки позивачка знала про факт придбання спірної квартири 19.12.2012 року, а звернулась з позовом лише 29.09.2017 року. Отже, така обставина також є підставою у для відмови у позові ( а/ с 30-35).

В свою чергу позивач ОСОБА_1 подала заяву, якою аргументує поважність причини пропуску строку позовної давності. Вказує, що дійсно про укладення договору купівлі- продажу спірної квартири їй було відомо 19.12.2012, проте вона не могла передбачити, що відповідачка ОСОБА_3 може претендувати на половину такої квартири та вважати таку спільним майном подружжя в той час, коли квартира була куплена за кошти позивачки. А тому просить про поновлення строку позовної давності, зважаючи на поважність причини.

В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали в повному обсязі. ОСОБА_1 суду пояснила, що спірну квартиру купила фактично собі за власні кошти, які отримала від продажу належної їй квартири по вул. Грушевського в м. Дрогобич. Те, що договір купівлі продажу оформлено на сина пояснює тим, що хотіла уникнути в подальшому клопотів щодо успадкування. Розуміла, що квартира буде належати синові, однак не сумнівалась, тому що то рідний син, розписки не підписували, договорів про повернення квартири не було.

Поряд з тим, заявлену заяву про об»єднання даної справи з позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання спільним сумісним майном подружжя та про розподіл спільного сумісного майна в судовому засіданні позивачка та її представник не підтримували.

Відповідач ОСОБА_3 та її представник в судовому засіданні проти позову заперечили з підстав, викладених у письмовому запереченні. Зокрема ОСОБА_3 суду пояснила, що спірну квартиру придбали за спільні кошти з чоловіком, які заробили в Італії.

Відповідач ОСОБА_2 позов визнав, суду пояснив, що 6.12.2012 року знайшов квартиру, яку придбала його мама для нього та його сімї. Кошти на придбання такої квартири дала йому мама ОСОБА_1, які отримала від продажу материної квартири по вул..Грушевського.

В судовому засіданні на клопотання позивачки було допитано свідка ОСОБА_7, яка суду показала, що позивачка є її подругою. По суті спору їй відомо зі слів позивачки про придбання спірної квартири за кошти останньої, які та в свою чергу виручила від продажу належної їй квартири по вул. Грушевського в м. Дрогобич Львівської області. Очевидцем таких обставин не була.

Вислухавши доводи та пояснення учасників судового процесу, допитавши свідків, вивчивши та дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим.

За правилами статті 392 ЦК України позов про визнання права власності може бути пред'явлено, по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою; по-друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує її право власності.

Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів.

В судовому засіданні було встановлено, що 19.12.2012 між продавцем - ОСОБА_8 та покупцем - ОСОБА_2 укладено договір купівлі продажу квартири АДРЕСА_1. Ціною договору є 131500 грн. (а/с 6-7). З копії будинкової книги про прописку громадян по вул. Нафтовиків, 18, кв., 4 в м. Дрогобич Львівської області встановлено, що за вказаною адресою є зареєстрованими зокрема сторони в справі (а/с 9-14).

Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні, а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

В підтвердження обставин про незадовільний стан здоровя позивачка додала до позову копію медичної картки амбулаторного хворого (18-19), та в підтвердження того, що відповідач є її сином додала копію свідоцтва про його народження серії І-СГ № 303588 (а/с 20).

З доданої до позовної заяви інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна вбачається, що ОСОБА_6 є власником квартири АДРЕСА_2 (а/с8).

Позивачка стверджує, що передала гроші сину для придбання спірної нерухомості, які виручила від продажу належної їй квартири АДРЕСА_4. Разом з тим, в підтвердження такої обставини додала суду лише вище вказану інформаційну довідку, яка не доводить попереднього володіння позивачкою квартирою №14 по вул. Грушевського, 52 в м. Дрогобич, тим більше, не доводить факту отримання , а далі передачі, грошових коштів.

Відповідно до ст. 177 ЦК України обєктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші та цінні папери, інше майно, майнові права, результати робіт, послуги, результати інтелектуальної, творчої діяльності, інформація, а також інші матеріальні нематеріальні блага.

Знову ж таки, всупереч вимогам ч. 5 ст. 719 ЦК України, як стороною позивача , так і стороною відповідача не долучено нотаріально посвідченого договору про те, що кошти, попередньо виручені матірю відповідача були подаровані особисто відповідачу ОСОБА_2, тоді як в розумінні ст. 218 ЦК України такі обставини не можуть доводитись показами свідків.

Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

Позивачем не надано допустимих та належних доказів на підтвердження заявлених вимог, хоча обов'язок доказування і подання доказів закон покладає на позивача.

В матеріалах справи відсутні будь-які належні та допустимі докази з боку позивача, що підтверджували би його позовні вимоги та судом не здобуто таких доказів в судовому процесі, тобто встановлених джерел грошових коштів, що має значення для справи, а її доводи, є лише голослівними та грунтуються на припущеннях, у звязку з чим не заслуговують на увагу.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, користуються рівними правами щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Особи, які беруть участь у справі, розпоряджаються своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд.

Суд постановляє рішення в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв'язок у сукупності, встановлені судом обставини свідчать про те, що у суду є всі підстави для відмови у задоволені позову за недоведеністю.

Відповідач ОСОБА_3 в особі її представника ОСОБА_5 подала суду заяву про застосування строку позовної давності. З приводу такої заяви суд зазначає таке.

Так, відповідно до ч. 3 ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення, що має місце у даній справі. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Втім, якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту (ч. ч. 4, 5 ст. 267 ЦК України). Отже, фактично сплив позовної давності є підставою для відмови у позові лише коли про її застосування заявлено стороною у спорі і суд не визнає поважними причини пропущення позовної давності.

Разом з тим, за змістом ч.1 ст. 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, суд повинен з'ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості.

Оскільки судом не встановлено та позивачем не доведено належним чином порушення іі прав , суд відмовляє в позову через необґрунтованість та безпідставність позовних вимог. Тому позовна давність в даному випадку не може бути застосована.

Керуючись ст..ст. 3, 10, 11, 15, 59, 60, 212, 214 ЦПК України, суд

ухвалив:

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання права власності на квартиру - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Апеляційного суду Львівської області шляхом подання через Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено та підписано 10 вересня 2018 року.

Суддя: О.Б.Нагірна