Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(ЗАОЧНЕ)

25 червня 2018 року місто Київ

Подільський районний суд м. Києва у складі:

головуючого - судді Ларіоновій Н.М.,

при секретарі судового засідання Горбані О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Подільського районного відділу Державної виконавчої служби м.Київ, третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» про зняття арешту з майна, -

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2016 року ОСОБА_1, з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог, звернулася до Подільського районного суду м. Києва з позовом до Відділу державної виконавчої служби Подільського районного управління юстиції у м. Києві, третя особа: ТОВ «ОТП Факторинг», про зняття арешту з майна, належного ОСОБА_1, накладеного відповідно до постанови державного виконавця відділу державної виконавчої служби Подільського районного управління юстиції у місті Києві Шемберко О.П. від 05.03.2015 року про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження, винесеної в межах виконавчого провадження № 39964826.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 14.03.2012 р. рішенням Голосіївського районного суду м. Києва у справі за позовом ТОВ «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_3, ОСОБА_1, ОСОБА_4 про стягнення кредитної заборгованості , позов задоволено та стягнуто з відповідачів на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» заборгованість в сумі 52 652,26 дол. США, що еквівалентно на день проведення розрахунку за курсом НБУ сумі 419 964,95 грн.; заборгованість по сплаті штрафних санкцій в сумі 2 399,99 грн.; судовий збір в розмірі 1700,00 грн. та витрати на ІТЗ в сумі 120,00 грн., а всього стягнуто суму в розмірі 424 124,94 грн. Зазначає, що на виконання виконавчого листа № 2/2601/1206/12 від 29.05.2013 року, виданого Голосіївським районним судом м. Києва про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» заборгованості за кредитним договором в сумі 422 304,94 грн., державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Подільського районного управління юстиції було винесено постанову від 05.03.2015 року про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження, винесеної в межах виконавчого провадження № 39964826. При цьому, 08.04.2015 року, старшим державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Подільського районного управління юстиції у м. Києві Шемберко О.П. було винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу - ТОВ «ОТП Факторинг Україна» на підставі п. 2 ст. 47 ЗУ «Про виконавче провадження». Позивач зазначає, що незважаючи на завершення виконавчого провадження, в рамках якого було накладено арешт на все її майно, станом на день звернення до суду з цим позовом питання про зняття арешту з майна боржника державним виконавцем вирішено не було, а запис з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна - не вилучено. За вказаних обставин, а також посилаючись на порушення своїх прав власності, позивач просить суд позов задовольнити.

Провадження у справі відкрито ухвалою від 23.11.2016 р. (суддя Трегубенко Л.О.).

На підставі протоколу повторного автоматичного розподілу від 18.10.2017 р. матеріали вищевказаної справи передані в провадження судді Ларіонової Н.М.

Відповідно п.9 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України (2017 р.) застосуванню при розгляді даної справи підлягають норми чинного з 15.12.2017 р. ЦПК України (2017 р.). Дана справа підлягає розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.

До початку судового засідання позивач подала заяву, в якій просить розглянути справи без її участі та задовольнити позов в повному обсязі.

Відповідач та третя особа в судове засідання не з'явились, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомили.

Водночас, відповідно до положень ч.ч. 1, 2 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У разі участі у справі кількох відповідачів заочний розгляд справи можливий у випадку неявки в судове засідання всіх відповідачів.

Враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів про права та обов'язки сторін та те, що позивач проти заочного розгляду справи не заперечує, суд, на підставі ч.ч. 1, 2 ст. 280 та відповідно до ст. 281 ЦПК України, постановив ухвалу про заочний розгляд справи.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши зібрані по справі докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Перевіряючи обставини справи, судом встановлено, що на примусовому виконанні у Відділі державної виконавчої служби Подільського районного управління юстиції у м. Києві знаходився виконавчий лист №2/2601/1206/12 від 29.05.2013 р., виданий Голосіївським районним судом м. Києва про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» заборгованості за кредитним договором у сумі 422 304,94 грн.

Постановою старшого державного виконавця відділу державної виконавчої служби Подільського районного управління юстиції у м. Києві Шемберко О.П. від 05.03.2015 року, винесеної в рамках виконавчого провадження № 39964826, було накладено арешт на все майно, що належить ОСОБА_1, а також заборонено здійснювати відчуження будь-якого майна, що належить боржнику.

Поряд з цим, як вбачається з матеріалів справи, старшим державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Подільського районного управління юстиції у м. Києві Шемберко О.П., 08.04.2015 року було винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу - ТОВ «ОТП Факторинг Україна» у зв'язку із неможливістю звернути стягнення на майно за адресою: АДРЕСА_1, не розшукано і здійсненні державним виконавцем заходи щодо розшуку майна виявились безрезультатними, що підтверджується актом державного виконавця, довідкою з УДАІ та витягом з Державного реєстру речових прав власності нерухомого майна.

Згідно з ч. 1 ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» № 606-XIVвід 21.04.1999 (в редакції від 06.06.2015), у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв'язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

Отже, зміст наведеної вище норми Закону вказує на те, що при поверненні виконавчого документа стягувачу, арешт накладений на майно боржника не знімається, у зв'язку з чим, при винесенні постанови від 08.04.2015 року про повернення виконавчого документа стягувачу, державним виконавцем не були вчинені дії, пов'язані із зняттям арешту, накладеного на все майно, що належить позивачу.

Будь-яких відомостей стосовно повторного пред'явлення до виконання виконавчого листа № 2/2601/1206/12 матеріали справи не містять.

При цьому, як встановлено судом, арешт, що був накладений на все майно позивача в межах виконавчого провадження № 39964826, державним виконавцем знято не було.

Згідно з ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Частина 1 ст. 319 ЦК України встановлює, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Стаття 321 ЦК України гарантує, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Як зазначається в ч. 4 ст. 59 ЗУ «Про виконавче провадження» № 1404-VIII від 02.06.2016 (в редакції від 17.02.2017),підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв'язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову.

Згідно ч. 5 ст. 59 ЗУ «Про виконавче провадження» № 1404-VIII від 02.06.2016 (в редакції від 17.02.2017), у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

Отже, враховуючи те, що обставини, які стали підставою для арешту майна позивача, відсутні, а дія арешту порушує права останньої, як власника, суд дійшов висновку, що спосіб захисту, обраний позивачем у вигляд зняття арешту з нерухомого майна, обґрунтований та передбачений законом.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 12, 13, 76-81, 89, 95, 141, 229, 258, 259, 263-266, 268, 273, 280-282, 289, 352, 354, п.п. 9, 15.5 п.15 Розділу ХІІІ Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України, ЦПК України, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до Подільського районного відділу Державної виконавчої служби м.Київ, третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП «Факторинг Україна» про зняття арешту з майна - задовольнити в повному обсязі.

Зняти арешт з усього майна, належного ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_1; РНОКПП НОМЕР_1), який був накладений постановою Відділу державної виконавчої служби Подільського районного управління юстиції у м. Києві від 05.03.2015 в рамках виконавчого провадження № 39964826 щодо примусового стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» суми боргу.

Заочне рішення може бути переглянуте судом за письмовою заявою відповідача поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а також рішення може бути оскаржене позивачем до Апеляційного суду м. Києва шляхом подачі апеляційної скарги через Подільський районний суд м. Києва протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя Н. М. Ларіонова