Справа№ 640/9777/18
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Київський районний суд міста Харкова у складі:
головуючого судді Нев'ядомського Д.В.
при секретарі Гончарові О.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського районного суду м. Харкова цивільну справу за позовом ОСОБА_1 ( місце проживання ІНФОРМАЦІЯ_1) до ОСОБА_2 (місце проживання ІНФОРМАЦІЯ_2 ) про стягнення боргу , 3 % річних та процентів за користування позикою, -
Позовні вимоги обґрунтовує наступним. 15 червня 2015 року між позивачем та відповідачем був укладений договір позики, відповідно до якого ОСОБА_1 надав відповідачу позику в сумі 3000 (три тисячі) доларів США, а відповідач отримав позику та зобовязався повернути отриману в позику грошову суму в розмірі 3000 (три тисячі) доларів США до 01 листопада 2015 року. Відповідач свої зобовязання про повернення позики не виконав, позику до цього часу позивачу не повернув. 25 вересня 2015 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений ще один договір позики, відповідно до якого позивач надав відповідачу позику в сумі 1000 (одна тисяча) доларів США, а відповідач отримав позику та зобовязувався повернути отриману в позику грошову суму в розмірі 1000 (одна тисяча) доларів США до 01 лютого 2016 року. Відповідач свої зобовязання про повернення позики не виконав, позику до цього часу позивачу не повернув, що і стало підставою для звернення до суду за захистом своїх прав.
Позивач ОСОБА_1 у судове засідання не зявився, проте, надав до суду заяву, в якій вказав, що на позові наполягає, просить його задовольнити, а також не заперечує проти ухвалення заочного рішення.
Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не зявився та не повідомив суд про причини неявки. Про дату, час та місце розгляду справи він повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення. Відзив на позов не надав.
За письмової згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням статті 280 ЦПК України.
Суд, дослідивши матеріали справи, та докази, надані в їх обгрунтування, вважає, що позов підлягає задоволенню частково, з наступних підстав.
Судом встановлено, що 15 червня 2015 року між позивачем та відповідачем був укладений договір позики, відповідно до якого ОСОБА_1 надав ОСОБА_2 позику в сумі 3000 (три тисячі) доларів США, а відповідач отримав позику та зобовязався повернути отриману в позику грошову суму в розмірі 3000 (три тисячі) доларів США до 01 листопада 2015 року .Факт передачі коштів підтверджується оригіналом розписки від 15.06.2015 року.Відповідач свої зобовязання про повернення позики не виконав, позику до цього часу позивачу не повернув.
Окрім того, 25 вересня 2015 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений ще один договір позики, відповідно до якого позивач надав відповідачу позику в сумі 1000 (одна тисяча) доларів США, а відповідач отримав позику та зобовязувався повернути отриману в позику грошову суму в розмірі 1000 (одна тисяча) доларів США до 01 лютого 2016 року. Факт передачі коштів підтверджується оригіналом розписки від 25.09.2015 року.Відповідач свої зобовязання про повернення позики не виконав, позику до цього часу позивачу не повернув.
У відповідності до ч.1 ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
Відповідно до ч.2 ст.1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми.
За правилами ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Так, в постанові Верховного Суду України від 02 липня 2014 року у справі №6-79цс14 зазначено, що «відповідно до норм ст.ст.1046,1047 ЦК України договір позики (на відміну від договору кредиту) за своєю юридичною природою є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов'язанням повернення) певної грошової суми, так і дати її отримання».
Постановою Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі №6-63цс13 визначено, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки».
Таким чином, суд прийшов до висновку, що між сторонами 15.06.2015 року та 25.09.2015 року був укладений договір позики.
В матеріалах цивільної справи відсутні докази на підтвердження того, що ОСОБА_2виконав свої зобовязання за договором позики та повернув грошові кошти.
У відповідності до ч.1 ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
Згідно з ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
З урахуванням вимог ст. ст. 625, 1050 ЦК України в разі допущення Позичальником прострочення виконання грошових зобовязань перед Позикодавцем, Позичальник зобовязаний сплатити Позикодавцю суму боргу та три проценти річних від простроченої суми.
Три проценти річних від суми боргу, згідно доданого до позову розрахунку складає 5796,84 гривні за договором позики від 15.06.2015 року.
Також три проценти річних від суми боргу, згідно доданого до позову розрахунку складає 1738, 16 гривні за договором позики від 25.09.2015 року, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.
Окрім того, згідно ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Оскільки чинне законодавство не передбачає встановлення Національним банком України облікової ставки для іноземної валюти, то відсотки мають обчислюватися та стягуватися за судовими рішеннями лише в національній валюті України - гривні.
Також позивач просить зазначити в судовому рішенні про нарахування 3 % річних та процентів за користування позикою на суму боргу до моменту виконання рішення.
Проте, відповідно до ч.2 Розділу XII прикінцевих положень ЦПК України Частини десята, одинадцята статті 265, частини четверта, пята статті 479 цього Кодексу вводяться в дію з 1 січня 2019 року, а тому вимога щодо зазначення в судовому рішенні про нарахування 3 % річних та процентів за користування позикою на суму боргу до моменту виконання рішення безпідставна та задоволенню не підлягає.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд також стягує з відповідача на користь позивача понесені ним витрати по оплаті судового збору в розмірі 1505,40 грн.
На підставі викладеного та керуючись ст 7, 10, 76, 141, 244-245, 259, 280 ЦПК України суд, -
Позов ОСОБА_1 ( місце проживання ІНФОРМАЦІЯ_1) до ОСОБА_2 (місце проживання ІНФОРМАЦІЯ_2 ) про стягнення боргу , 3 % річних та процентів за користування позикою задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_3, адреса реєстрацї АДРЕСА_1) на користь ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_4, реєстраційний номер облікової картки платника податків України: НОМЕР_1, адреса реєстрації: АДРЕСА_2) сплачений судовий збір у розмірі 1505,40 (одну тисячу п»ятсот п»ять гривень сорок копійок) .
В решті позовних вимог відмовити.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Харківського апеляційного суду через суд першої інстанції протягом тридцяти днів з дня його оголошення та в порядку ст. 354 ЦПК України.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача з додержанням вимог ст. 284 ЦПК України.
Суддя Д.В. Нев'ядомський