АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

іменем України

29 серпня 2018 року

м. Харків

справа № 623/2195/17

провадження № 22ц/790/3556/18

Апеляційний суд Харківської області в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Котелевець А.В.,

суддів - Коваленко І.П., Овсяннікової А.І.,

імена (найменування сторін):

позивач - ОСОБА_1,

відповідач - ОСОБА_2,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 15 березня 2018 року в складі судді Бєссонової Т.Д.,

у с т а н о в и в:

15 вересня 2017 року ОСОБА_1 звернулася у суд із позовом до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої залиттям квартири.

Позовна заява, з урахуванням уточнень, мотивована тим, що вона є власницею квартири АДРЕСА_1 на підставі Договору купівлі-продажу від 27 лютого 2001 року. 05 серпня 2017 року з вини ОСОБА_2, яка є власницею квартири № 43 поверхом вище на підставі Договору купівлі-продажу від 07 червня 2007 року, її квартира була залита у зв'язку з протіканням гнучкого шлангу холодної води у ванній кімнаті квартири № 43. Внаслідок залиття мало місце намокання стелі залу 0,3 кв .м. (шпалери покращеної якості) та стіни залу 1,2 кв. м. (шпалери покращеної якості), стелі ванної кімнати 1,0 кв. м. (водемульсійне фарбування), стіни ванної кімнати 0,8 кв. м. (штукатурка) та стіни санітарного вузла 0,7 кв. м. (полиестиролові плитки). Сума відновлюваного ремонту згідно зі Звітом про незалежну оцінку складає 12 700 грн. 00 коп. Також зазначала, що внаслідок залиття їй було завдано моральної шкоди, яку вона оцінює в 5 000 грн. 00 коп. Посилаючись на вказані обставини, ОСОБА_1 просила стягнути з відповідача на її користь 12 700 грн. 00 коп. майнової шкоди, 5 000 грн. 00 коп. моральної шкоди, 1 000 грн. 00 коп. - вартість робіт по виконанню незалежної оцінки, 80 грн. 40 коп. - оплату послуг ксерокса, 640 грн. 00 коп. судового збору, 5 000 грн. 00 коп. витрат на професійну правничу допомогу.

23 жовтня 2017 року ОСОБА_2 подала заперечення на позов, в яких просила відмовити в задоволенні позовних вимог.

Заперечення мотивовані тим, що в залитті квартири позивача її вина відсутня, оскільки витік води був із загальнобудинкового стояку подачі холодної води. Акт залиття складний 14 серпня 2017 року комісією КЖРЄП-1 з порушенням порядку оформлення Акту про залиття, аварію, що трапилася на системі центрального опалення, гарячого водопостачання (або холодного водопостачання), передбаченого Правилами утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених Наказом Держжитлокомунгоспу України від 17 травня 23005 року № 76.

Рішенням Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 15 березня 2018 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 15 868 грн. 40 коп. (12 700 грн. 00 коп. - на відшкодування майнової шкоди, 1 000 грн. 00 коп. - витрати по сплаті за проведення експертного дослідження, 80 грн. 40 коп. - оплата послуг копіювання документів, 1 000 грн. 00 коп. - на відшкодування моральної шкоди, 1 088 грн. 00 коп. судового збору), а також 5 000 грн. 00 коп. витрат на професійну правничу допомогу. В іншій частині позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що факт протікання гнучкого шлангу холодної води у ванній кімнаті в квартирі відповідача підтверджується зібраними у справі доказами, а саме - показами свідків ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7, які ОСОБА_2 не спростовані.

11 травня 2018 року ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу. Посилаючись на порушення норм процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нову постанову про відмову в задоволенні позову в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення суду першої інстанції ґрунтується на припущеннях, а позовні вимоги підтверджені неналежними доказами. Так, Акт залиття складний 14 серпня 2017 року комісією КЖРЄП-1 з порушенням порядку оформлення Акту про залиття, аварію, що трапилася на системі центрального опалення, гарячого водопостачання (або холодного водопостачання), передбаченого Правилами утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених Наказом Держжитлокомунгоспу України від 17 травня 23005 року № 76. Її вина не доведена позивачем, оскільки згідно з довідкою Ізюмського КП ВКП від 20 жовтня 2017 року № 1150 з 23 червня 2017 року по 09 серпня 2017 року показання лічильника води, встановленого в її квартирі, не змінювалось та складало 171 м. куб. Стягнення 5 000 грн. 00 коп. витрат на професійну правничу допомогу не узгоджується з принципом співмірності таких витрат.

26 червня 2018 року ОСОБА_1 подала відзив на позов, в якому просила залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Відзив мотивовано тим, що суд першої інстанції ухвалив законне і обґрунтоване рішення на підставі належним чином оцінених доказів.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частина друга статті 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких згідно з пунктом 3 вказаної частини є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення (пункт 2 частини 1 статті 374 ЦПК України).

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України - в межах доводів та вимог апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Матеріали справи свідчать, що ОСОБА_1 є власницею квартири АДРЕСА_1 на підставі Договору купівлі-продажу, посвідченого 27 лютого 2001 року державним нотаріусом Ізюмської державної нотаріальної контори Живолуп І.В. за реєстровим № 3-411.

Власницею квартири №» 43, розташованої у цьому ж будинку, є ОСОБА_2 на підставі Договору купівлі-продажу, посвідченого 07 червня 2007 року приватним нотаріусом Ізюмського міського нотаріального округу Банніковим С.І. за реєстровим № 2760.

05 серпня 2017 року квартира АДРЕСА_1 була залита водою.

Відповідно до статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відповідно до частини другої статті 11 ЦК України однією з підстав виникнення цивільних прав та обов'язків, а отже, підставою цивільно-правової відповідальності як обов'язку відшкодувати шкоду, є заподіяння майнової шкоди.

Зобов'язання із заподіяння шкоди - це правовідношення, у силу якого одна сторона (потерпілий) має право вимагати відшкодування завданої шкоди, а інша сторона (боржник) зобов'язана відшкодувати завдану шкоду в повному розмірі.

Згідно з частиною першою статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завала.

Частиною першою статті 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Отже, відповідальність за завдану шкоду може настати лише за наявності підстав, до яких законодавець відносить: наявність шкоди; протиправну поведінку заподіювача шкоди; причинний зв'язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача; вину. За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає.

Частинами 1, 5, 6 статті 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Конкретні доказові презумпції передбачені нормами матеріального права.

Так, особливістю деліктної відповідальності за завдану шкоду є презумпція вини.

Відповідно до частини другої статті 1166 ЦК України особа, яка завдала шкоду, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Тобто, відсутність вини у завданні шкоди повинен доводити сам завдач шкоди. Якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. При цьому позивач доводить лише факти, на яких ґрунтуються його позовні вимоги.

Разом з тим, частиною першою статті 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Згідно з Актом залиття, складним 14 серпня 2017 року комісією КЖРЄП-1, в обстеженій квартирі виявлені сліди намокання стелі залу 0,3 кв. м. (шпалери покращеної якості) та стіни залу 1,2 кв. м. (шпалери покращеної якості), стелі ванної кімнати 1,0 кв. м. (водемульсійне фарбування), стіни ванної кімнати 0,8 кв. м. (штукатурка) та стіни санітарного вузла 0,7 кв. м. (полиестиролові плитки). Комісія дійшла висновку, що залиття сталося у зв'язку з протіканням гнучкого шлангу холодної води у ванній кімнаті квартири № 43.

Факт залиття підтвердили допитані в судовому засіданні в якості свідків ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7

Відповідно до Звіту про незалежну оцінку вартості відновлюваного ремонту квартири АДРЕСА_1, складеного 19 серпня 2017 року суб'єктом оціночної діяльності - фізичною особою підприємцем ОСОБА_10, вартість відновлюваного після залиття ремонту складає (з округленням) суму в розмірі 12 700 грн. 00 коп.

Ураховуючи викладене, факт залиття квартири, яка належить позивачу, з вини відповідача та розмір завданої матеріальної шкоди підтверджується Актом про залиття та Звітом про незалежну оцінку вартості відновлюваного ремонту від 19 серпня 2017 року, які відповідачем не спростовані.

Встановивши, що позивач довела завдану їй шкоду, протиправність дій відповідача, причинний зв'язок між ними, що призвело до залиття, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що завдані позивачу збитки підлягають відшкодуванню у розмірі, визначеному Звітом про незалежну оцінку вартості відновлюваного ремонту від 19 серпня 2017 року, без урахування податку на додану вартість.

Розмір моральної (немайнової) шкоди суд першої інстанції обґрунтовано визначив з урахуванням дійсних обставин справи та правильно виходив із того, що в результаті винних дій відповідача позивачу завдано моральної шкоди, врахувавши вимоги розумності, справедливості та обсягу душевних страждань.

Доводи апеляційної скарги про те, що Акт про залиття складено неналежним чином, висновки суду першої інстанції не спростовують, на законність судового рішення в цій частині не впливають та зводяться до переоцінки доказів, незгоди з висновками суду першої інстанції та з їх оцінкою.

Оскільки під час дослідження доказів та встановлення фактів у справі, судом першої інстанції не були порушені норми процесуального права, правильно застосовані норми матеріального закону, тому рішення суду першої інстанції в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 15 868 грн. 40 коп. є законним і обґрунтованим.

Право на правову допомогу в Україні гарантовано статтею 59 Конституції України та статтею 15 ЦПК України.

За приписами статей 133, 137 ЦПК України витрати на професійну правничу допомогу відносяться до судових витрат.

Відповідно до статті 137 ЦПК України витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

У пунктах 47, 48 постанови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» судам роз'яснено, що при стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності чи відповідного договору (статті 12, 46, 56 ЦПК України). Витрати на правову допомогу стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, перегляд документів, копіювання документів). Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу позивач надала Договір про надання правової допомоги від 08 листопада 2017 року, укладений з адвокатом Кривошея О.Є., та Акт виконання робіт № 2 від 26 лютого 2018 року про сплату 5 000 грн. 00 коп. (а. с. 72, 136).

В заяві від 26 лютого 2018 року адвокат Кривошея О.Є. зазначив, що за цим договором правова допомога складалася з вивчення обставин справи на підставі наданих клієнтом документів, підготовки позовної заяви та інших заяв, клопотань процесуального характеру, наданих до суду, ознайомлення з матеріалами справи в суді, вивчення матеріалів справи, аналіз судової практики по аналогічних спорах, участь в судових засіданнях з часу подання позову до суду в листопаді 2017 року та по теперішній час. При цьому розрахунок таких витрат відсутній.

Інших належних доказів на підтвердження понесення витрат на професійну правничу допомогу матеріали справи не містять. Не надано таких доказів і суду апеляційної інстанції.

З огляду на це, правові підстави для стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 5 000 грн. 00 коп. витрат на професійну правничу допомогу відсутні.

Згідно з положеннями пунктів 1, 2, 4 частини 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст. ст. 367, 374 ч. 1 п. 1, 375, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 15 березня 2018 року скасувати в частині стягнення витрат на професійну правничу допомогу та ухвалити і цій частині нову постанову.

В задоволенні позову ОСОБА_1 про стягнення з ОСОБА_2 5 000 грн. 00 коп. (п'ять тисяч грн. 00 коп.) витрат на професійну правничу допомогу відмовити.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повне судове рішення складено 29 серпня 2018 року.

Головуючий А.В.Котелевець

Судді І.П.Коваленко

А.І.Овсяннікова