Справа № 635/434/18
Провадження № 2/635/1248/2018
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 грудня 2018 року

смт. Покотилівка Харківського району Харківської області

Харківський районний суд Харківської області в складі:

головуючого судді - Токарєвої Н.М.,

секретар судового засідання - Антонян М.В.,

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1,

відповідач: ОСОБА_2,

представник відповідача: ОСОБА_3 вікторівна,

діє на підставі договору про надання

правової допомоги № 1412 від 14.12.2017,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виплату додаткових витрат на лікування,

ВСТАНОВИВ:

Позивач просить суд ухвалити рішення, згідно якому стягнути з ОСОБА_2 на його користь пеню за несвоєчасну сплату додаткових витрат на утримання батька в сумі 1897,00грн. та суму боргу за рішенням суду про стягнення додаткових витрат на утримання батька в сумі 2108,00грн., всього 4005,00грн. Свої позовні вимоги мотивує тим, що згідно рішення Апеляційного суду Харківської області з ОСОБА_2 на його користь стягнуто додаткові витрати на утримання батька за період з 2016 року по травень 2017 року. Оскільки, дана заборгованість не погашена, просить стягнути пеню за три місяця, починаючи з 19.10.2017 із розрахунку 30% від суми прострочки за кожен місяць, а саме: 632,40грн. за період з 19.10.2017 - 3 місяця просрочки = 1897,20грн. Загільна сума складається з невиконаного зобовязання в сумі 2108,00грн.+пеня 1897,00грн. = 4005,00грн.

Позовна заява ОСОБА_1 про стягнення додаткових витрат надійшла до Харківського районного суду Харківської області 22 січня 2018 року.

Ухвалою суду від 23 січня 2018 року дану позовну заяву залишено без руху та надано строк для виправлення недоліків.

31 січня 2018 року до суду надійшли додаткові матеріали на виконання ухвали від 23 січня 2018 року про залишення позовної заяви без руху.

На виконання вимог діючого законодавства було направлено запит про отримання інформації щодо зареєстрованого у встановленому законом порядку місця проживання (перебування) фізичної особи - відповідача ОСОБА_2, який зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, б. 18, Харківського району Харківської області.

05 лютого 2018 року Відділом обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області була надана інформація, яка надійшла до Харківського районного суду Харківської області 16 лютого 2018 року, щодо зареєстрованого місця проживання відповідача, згідно якої відповідач зареєстрований за адресою, вказаною у позовній заяві.

19 лютого 2018 року було відкрито провадження у справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат та призначено по справі підготовче судове засідання на 12 квітня 2018 року о 15год. 00хв.

Відповідачу направлено копію позовної заяви з копіями доданих до неї документів та запропоновано надати письмові заперечення проти позову та посилання на докази, якими вони обґрунтовуються.

11 червня 2018 року від представника відповідача до Харківського районного суду Харківської області надійшов відзив на позовну заяву, в якому він проти позовних вимог заперечував в повному обсязі та просив відмовити в задоволенні позову за необґрунтованістю, зазначаючи, що заборгованість за виконавчим листом була своєчасно сплачена, а також, що дія ч. 2 ст. 625 ЦК не поширюється на правовідносини, що виникають у зобовязаннях за рішенням суду, в яких стягнуті суми на підставі деліктних правовідносин, а не первинного зобовязання, що зазначено у висновку Верховного Суду.

Позивач в судове засідання не з'явився, до суду надав заяву, в якій просив розглядати справу у його відсутність та задовольнити позовні вимоги.

Відповідач та представник відповідача в судове засідання не з'явилися, від представника відповідача надійшла заява в якій він просить розглядати справу в його відсутність на підставі наданих у відзиві пояснень та стягнути з відповідача судові витрати по справі.

За загальним правилом частини першої статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.

Згідно вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Ухвалою від 19 грудня 2018 року підготовче судове засідання закрито та призначено справу до судового розгляду на 19 грудня 2018 року на 17 год.30хв.

Суд, розглянувши справу в межах заявлених вимог, дослідивши надані докази, вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що за виконавчим листом № 2-2419/17, виданим Харківським районним судом Харківської області 09.11.2017 з ОСОБА_2 на утримання батька ОСОБА_1 були стягнуті додаткові витрати на утримання батька за період з 2016 року по травень 2017 року в сумі 2108,00грн., що підтверджується наявного в матеріалах справи копією виконавчого листа та рішенням апеляційного суду Харківської області від 19.10.2017.

27 листопада 2017 року на адресу ОСОБА_2 було надіслано вимогу державного виконавця Міськрайонного відділу державної виконавчої служби по Харківському району та місту Люботину ОСОБА_4 про необхідність сплатити суму боргу за даним виконавчим листом. Відомостей, щодо вручення даної вимоги боржнику матеріали справи не містять.

Як вбачається з ухвали Верховного суду по справі № 635/2419/17 від 28.02.2018, ОСОБА_2 через засоби поштового зв'язку було подано до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу на рішення апеляційного суду Харківської області від 19.10.2017.

26 січня 2018 року представником відповідача було подано клопотання державному виконавцю Міськрайонного відділу державної виконавчої служби по Харківському району та місту Люботину ОСОБА_4 про зупинення виконавчого провадження про стягнення з ОСОБА_2 2108,00грн.

Предметом позову у цій справі є стягнення на підставі статті 549 ЦК України пені за несвоєчасне виконання зобов'язань за період з 19.10.2017.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно з частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Приписи ст. 625 ЦК України про розмір процентів, що підлягають стягненню за порушення грошового зобов'язання, є диспозитивними та застосовуються, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Тобто, три проценти річних від простроченої суми за весь час прострочення застосовуються у випадку, якщо сторони в договорі не передбачили інший розмір процентів річних.

Відповідно до ч. 3 ст. 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Стаття 625 ЦК України розміщена в розділі «Загальні положення про зобов'язання» книги 5 ЦК України, а тому визначає загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов'язання та поширює свою дію на всі види грошових зобов'язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, що регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов'язань та містить виключний перелік штрафних санкцій, як-то суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та три проценти річних від простроченої суми. Стягнення пені у вигляді 30% за місяць прострочення не передбачені нормами законодавства, які застосовуються до деліктних правовідносин.

Отже, як вбачається з дублікату квитанції № 0.0..1 від 10.07.2018, ОСОБА_2 перерахував на депозитний рахунок відділу державної виконавчої служби по Харківському району та місту Люботину 2468,80грн. у виконавчому провадженні № 55257512 з яких: 2108,00грн. на виконання зобов'язань по в/л № 635/2419/17, 150,00грн. - витрати у виконавчому провадженні, 210,80грн. - виконавчий збір.

Відповідно до ст. 61 Конституції України ніхто не може бути притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

За вимогами ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Вимога позову про стягнення заборгованості вже нарахованої до стягнення, яка фактично виплачена, є вимогою про подвійне стягнення.

Таким чином, факт наявності порушеного суб'єктивного права позивача не знайшов свого підтвердження за результатами судового розгляду, що є визначеною процесуальним законом підставою для залишення позову без задоволення

Згідно з пунктом 9 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються інваліди I та II груп, законні представники дітей-інвалідів і недієздатних інвалідів I та II груп.

Порядок розподілу та відшкодування судових витрат регламентується статтею 141 ЦПК України. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Зазначене стосується й випадку, коли рішення ухвалено на користь позивача, а відповідач звільнений від сплати судового збору.

Водночас, відповідно до частин першої, другої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи.

Згідно із пунктом першим частини третьою цієї статті до витрат, повязаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Положеннями частини першої статті 137 ЦПК України передбачено, що витрати, повязані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Зазначена правова позиція викладено в рішенні ВСУ у справі за № 6-1544цс17.

Відповідно акту виконаних робіт, складеного представником відповідача адвокатом ОСОБА_3, витрати на правничу допомогу складають 1200,00грн. Враховуючи складність справи, ціну позову та майновий стан сторін, з урахуванням принципу співмірності витрат на оплату послуг адвоката, суд вважає доведеними витрати в сумі 700,00грн., які підлягають стягненню з позивача на користь відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 78, 80, 81, 133, 141, 263-265 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

В задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виплату додаткових витрат на лікування відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати за професійну правничу допомогу в розмірі 700,00грн. (сімсот гривень нуль копійок).

Судові витрати у вигляді судового збору залишити за рахунок Державного бюджету України.

Веб-адреса сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет, за якою учасники справи можуть отримати інформацію по справі знаходиться за посиланням: .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення відповідно до Перехідних положень ЦПК України в редакції Закону України 2147-VIII 03.10.2017, може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду через Харківський районний суд Харківської області шляхом подачі апеляційної скарги особою, яка її оскаржує, протягом тридцяти днів з дня складення судового рішення.

Позивач ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, зареєстроване у встановленому порядку місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_3, б. 18, Харківського району Харківської області;

Відповідач ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, НОМЕР_2, виданий Харківським РВ ГУМВС України в Харківській області 09.09.2009, ідентифікаційний номерНОМЕР_3, зареєстроване у встановленому порядку місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_3, б. 18, Харківського району Харківської області;

Повний текст рішення складений 27 грудня 2018 року.

Суддя Н.М. Токарєва