Справа № 372/892/18
Провадження № 2-907/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 жовтня 2018 року Обухівський районний суд Київської області в складі :

головуючого судді Потабенко Л.В.,

при секретарі Котляр Ю.В.,

справа № 372/892/18

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1

відповідач: ОСОБА_2

за участю представника ОСОБА_3

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в приміщенні Обухівського районного суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів,

ВСТАНОВИВ:

В березні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до Обухівського районного суду Київської області з позовом до ОСОБА_2, у якому просив стягнути з останнього на свою користь суму заборгованості за усним договором позики у сумі 944951,00 грн., а також судові витрати по сплаті судового збору.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 02.02.2017 року між сторонами було укладено усний договір позики ( далі по тексту Договір позики), відповідно до умов якого позивач надав відповідачу грошові кошти в сумі 35 000,00 доларів США та за умовами якого відповідач зобовязався повернути борг до 31.01.2018 року. На підтвердження передачі грошей відповідач надав розписку в присутності свідка ОСОБА_4 В день передачі коштів та складання розписки 35 000, 00 доларів США складали 944951,00 гривень. Проте, відповідач свої зобов'язання за договором позики не виконує, та після спливу терміну дії договору грошові кошти не повертає, звернення позивача про повернення коштів ігнорує, що змусило позивача звернутись до суду за захистом порушених прав.

Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю та просив їх задовольнити.

Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав повністю, щодо задоволення позову не заперечив, та зазначив, що на даний час в нього відсутні грошові кошти щоб повернути заборгованість.

Відповідно до ч. 5,6 ст. 263 ЦПК України обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч. 3 ст. 200, ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову на підготовчому судовому засіданні

Суд вислухавши позивача та його представника, відповідача дослідивши надані докази, дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Фактичні обставини справи.

Судом встановлено, що 02.02.2017 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір про надання позики, відповідно до умов якого позивач надав відповідачу позику у вигляді грошових коштів в розмірі 35 000,00 доларів США, що еквівалентно за офіційним курсом НБУ станом на 02.02.2017 року 944951,00 гривень із терміном повернення до 31.01.2018 року, про що відповідачем було складено відповідну розписку (а.с. 4).

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику, такої позиції дотримується Верховний Суд України у правовому висновку прийнятому у Постанові ВСУ від 18.09.2013 р. по справі 6-63цс13.

Статтею 207 ЦК України передбачено, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

З врахуванням вказаних вимог закону, наявності дій по передачі кошів і їх отримання відповідачем згідно договору позики та розписки між позивачем і відповідачем укладено правочин, який по суті є договором позики.

Згідно ч.1 ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики укладається в письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян (ч. 1 ст. 1047 ЦК).

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є договори.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору, актів цивільного законодавства.

Згідно положення ч. 1 ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Частиною 2 ст. 1047 ЦК України допускається пред'явлення на підтвердження укладення договору позики та його умов розписки позичальника або іншого документа, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної суми грошей або кількості речей.

Згідно договору позики від 02.02.2017 року та розписки, позичальник ОСОБА_2 зобов'язався повернути ОСОБА_1 суму позики не пізніше 31.01.2018 року.

Відповідно до ст.1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором чи законом.

Відповідно до ст. 524 ЦК України, зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України гривні, сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті.

Відповідно до ч. 2, ч. 3. ст. 545 ЦК України, якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобовязання, повинен повернути його боржникові. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обовязку.

Так як відповідач не виконав своє зобовязання по договору позики, то оригінал розписки залишається досі у позивача, окрім того відповідач не заперечив в судовому засіданні факт невиконання ним договору позики та факт того, що кошти позивачеві, отримані ним згідно договору позики до цього часу ним не повернуто.

Тобто, в порушення умов даного Договору позики, тобто у визначений у розписці строк до 31.01.2018 року, взятих на себе зобов'язань, відповідач ОСОБА_2 не виконав і не повернув належні позивачу грошові кошти.

Таким чином, оскільки відповідач в односторонньому порядку порушив свої зобов'язання та не повернув позивачу отримані грошові кошти та виходячи з умов договору про надання позики від 02.02.2017 року та враховуючи, що згідно офіційного курсу НБУ станом на день отримання позики 02.02. 2017 року 35 000,00 доларів США в еквіваленті складає 944951,00 гривень, отже основна сума боргу, який відповідач має повернути позивачу складає 944951,00 гривень і підлягає стягненню з відповідача.

Таким чином, в судовому засіданні знайшов підтвердження той факт, що на час звернення до суду та розгляду справи, відповідач не виконав взяті на себе за договором позики зобов'язання, грошові кошти позивачу не повернув, а отже зобов'язаний сплатити позивачу заборгованість в сумі 944951,00 гривень. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_2 щодо стягнення з відповідача суми боргу за договором позики є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Як вбачається із позовної заяви, останній просить стягнути з відповідача судові витрати - судовий збір у сумі 8360, 00 грн.

Нормою частини 8 ст. 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв'язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п'яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

При цьому ст. 141 ЦПК України передбачено, що «судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 2. Інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача.

Виходячи з цього, судовий збір у розмірі 8360, 00гр. підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, оскільки позовні вимоги позивача задоволено судом повністю.

Керуючись статтями 4, 5, 12, 13, 81, 82, 141, 200, 206, 247, 265, 355 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів, задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 944951 грн. 00 коп. та понесені судові витрати в розмірі 8360 грн. 00 коп., а всього стягнути 953311 грн. 00 коп..

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Київського апеляційного суду або через Обухівський районний суд Київської області шляхом подачі в тридцятиденний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги, а в разі проголошення вступної та резолютивної частини або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, в той же строк з дня складання повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків 7, адреса проживання: ІНФОРМАЦІЯ_1).

Відповідач: ОСОБА_2(реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, адреса: Київська область, м. Обухів, вул. Лугова, 2А).

Повний текст рішення виготовлено 22.10.2018 року.

Суддя