№ 207/3528/18
№ 2-н/207/326/18
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 жовтня 2018 року суддя Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області ОСОБА_1, розглянувши заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про видачу судового наказу про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини,

ВСТАНОВИВ:

08.10.2018 року ОСОБА_2 звернулася до суду з заявою про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_3 аліментів на її користь на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/4 частини з усіх видів доходів, але не менше одного мінімального прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісяця, до досягнення дитиною повноліття.

Розглянувши заяву про видачу судового наказу та додані до неї матеріали, суддя приходить до висновку про необхідність відмовити у видачі судового наказу з наступних підстав.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 161 ЦПК України, судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, якщо ця вимога не повязана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб.

Разом з цим в заяві заявниця ОСОБА_2 просить стягнути на свою користь аліменти з фіксовано гарантованим розміром нижчої межі, а саме не менше одного мінімального прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісяця.

Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Таким чином законодавець чітко визначив, що присудження аліментів у розмірі прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку не є автоматичним, а лише може мати місце і то у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Отже, для того щоб визначити достатній чи недостатній заробіток має платник аліментів, необхідно встановити даний факт в ході судового розгляду справи в порядку позовного провадження.

В даному ж випадку заявницею ОСОБА_2 заявлено вимогу про стягнення аліментів в розмірі 1/4 частини з усіх видів доходів, але не менше одного мінімального прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісяця, до досягнення дитиною повноліття, тобто заявниця ОСОБА_2Ю, фактично просить стягнути на її користь аліменти у мінімальному рекомендованому розмірі, а отже керуючись п. 3 ч. 1 ст. 165 ЦПК України у видачі судового наказу необхідно відмовити, оскільки заявлено вимогу, яка не відповідає вимогам статті 161 ЦПК України і не може бути розглянута в порядку наказного провадження, а є предметом розгляду у порядку позовного провадження, оскільки суду необхідно зясувати усі обставини, щодо достатності заробітку (доходу) платника аліментів для призначення мінімального рекомендованого розміру аліментів на одну дитину, що під час розгляду вимог у порядку наказного провадження та видачі судового наказу зробити не можливо, так як під час розгляду вимог у порядку наказного провадження суд не розглядає обґрунтованість заявлених стягувачем вимог по суті.

За таких обставин, оскільки ОСОБА_2 звернулася із заявою про видачу судового наказу із вимогою, яка не відповідає вимогам ст. 161 ЦПК України, тому вказане є підставою для відмови у видачі судового наказу за заявою ОСОБА_2 про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_3 аліментів на неповнолітню дитину.

Керуючись ст.ст.161, 165, 260, 353 Цивільного-процесуального кодексу України, суддя

УХВАЛИВ:

У видачі судового наказу за заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про видачу судового наказу про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини - відмовити.

Роз'яснити, що відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 3-6 частини першої статті 165 цього Кодексу, унеможливлює повторне звернення з такою самою заявою. Заявник у цьому випадку має право звернутися з тими самими вимогами у позовному порядку.

Ухвалу може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду протягом п'ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: якщо апеляційна скарга подана протягом пятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Відповідно до п. п. 15.5 п.п.15 ч. 1 Розділу ХШ «Перехідні Положення» ЦПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Суддя І.М. Юрченко