АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/652/18 Справа № 209/2364/16-ц Головуючий у 1 й інстанції - Решетник Т. О. Доповідач - Демченко Е.Л.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 липня 2018 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - судді Демченко Е.Л.

суддів - Куценко Т.Р., Максюта Ж.І.

при секретарі - Синенко Є.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_2 на заочне рішення Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 05 серпня 2016 року по справі за позовом приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АХА Страхування» до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, -

в с т а н о в и л а:

У червні 2016 року приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «АХА Страхування» (далі - ПрАТ «СК «АХА Страхування») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, мотивуючи тим, що 22 грудня 2013 року між ПрАТ «СК «АХА Страхування» та ОСОБА_3 був укладений договір добровільного страхування наземного транспорту №336335Га/13дп, відповідно до якого був застрахований автомобіль марки NissanJuke, реєстраційний номер НОМЕР_1.

Вказували, що 12 лютого 2014 року о 14 годині на перетині пр.Перемоги та вул.М.Жукова в м.Дніпродзержинську сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки Nissan Juke, реєстраційний номер НОМЕР_1, який перебував під керуванням водія ОСОБА_4, та автомобіля марки Mitsubishi Lancer, реєстраційний номер НОМЕР_2, під керуванням водія ОСОБА_2, якого було визнано винним у скоєнні даної ДТП.

Зазначали, що 12 лютого 2014 року ОСОБА_3 звернулась до них із заявою про настання страхового випадку та про виплату страхового відшкодування у розмірі 93.612 грн. 14 коп., надавши відповідні документи, яка ними була задоволена.

Посилаючись на те, що 27 серпня 2014 року вони направили на адресу ПрАТ «СК «ТАС» (страховика ОСОБА_2) заяву про виплату страхового, яка була задоволена частково, та сплачено страхове відшкодування в розмірі 50.000 грн., 19 вересня 2014 року вони направили на адресу ОСОБА_2 регресну вимогу, яка одержана останнім 28 вересня 2014 року, але в добровільному порядку не виконана, а тому просили суд ухвалити рішення, яким стягнути з ОСОБА_2 страхове відшкодування в порядку регресу в розмірі 43.612 грн.14 коп.

Заочним рішенням Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 05 серпня 2016 року позов ПрАТ «СК «АХА Страхування» задоволено. Вирішено питання стосовно судових витрат.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_2 ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового рішення, яким позовні вимоги ПрАТ «СК «АХА Страхування» залишити без задоволення, зазначаючи, що рішення постановлене з порушенням норм матеріального й процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що позивачем не доведено розмір збитків, крім того за кермом пошкодженого транспортного засобу перебувала не власник ОСОБА_3, а інша особа ОСОБА_6

Розглянувши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів не находить підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду.

Статтями 12,81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.

Судом встановлено і це підтверджується матеріалами справи, що 20 грудня 2013 року між ПрАТ «СК «АХА Страхування» та ОСОБА_3 був укладений договір добровільного страхування наземного транспорту №336335Га/13дп, за яким було застраховано автомобіль марки NissanJuke, реєстраційний номер НОМЕР_1, 2012 року випуску, строком дії до 20 грудня 2014 року (а.с.29-34).

12 лютого 2014 року о 14 годині на перетині пр.Перемоги та вул.М.Жукова в м.Дніпродзержинську сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки NissanJuke, реєстраційний номер НОМЕР_1, який перебував під керуванням водія ОСОБА_4, та автомобіля марки MitsubishiLancer, реєстраційний номер НОМЕР_2, під керуванням водія ОСОБА_2

Постановою Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 27 лютого 2014 року, яка дійсна на даний час, ОСОБА_2 було визнано винним у скоєнні зазначеного ДТП та притягнуто до адміністративної відповідальності (а.с.11).

Згідно ч.6 ст.82 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, що набрала законної сили, обов'язкова для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Дані вимоги також були передбачені ч.4 ст.61 ЦПК України, в редакції закону, який діяв на час розгляду справи.

12 лютого 2014 року ОСОБА_3 звернулась до позивача із заявою про настання страхового випадку та про виплату страхового відшкодування (а.с.19-20).

За розрахунком суми страхового відшкодування, страхового акту №1.002.14.00781/VESKO13080 від 06 травня 2014 року, додатку №1 до страхового акту від 30 квітня 2014 року, страхового акту №1.002.14.00781/VESKO10153 від 04 квітня 2014 року, страхового акту №1.002.14.00781/VESKO10156 від 04 квітня 2014 року, додатку №1 до страхового акту від 24 березня 2014 року та умов договору страхування, розмір страхового відшкодування склав 93.612 грн.14 коп. (а.с.12,13,14,15,16,17).

14 березня 2014 року було складено висновок про оцінку вартості майнової шкоди, завданого власнику КТЗ (а.с.21-28).

08 квітня 2014 року ПрАТ «СК «АХА Страхування» здійснило виплату страхового відшкодування в загальному розмірі 93.612 грн.14 коп.

На момент настання страхового випадку, цивільно-правову відповідальність відповідача ОСОБА_2 було застраховано на дату настання ДТП у ПрАТ «СГ «ТАС» за полісом №АС/3523496 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, з страховим лімітом по майну в розмірі 50.000 грн.

27 серпня 2014 року позивач звернувся до ПрАТ «СГ «ТАС» із заявою про виплату регресного платежу у розмірі 50.000 грн. відповідно до ліміту відповідальності (а.с.6), та ПрАТ «СГ «ТАС» відшкодувало в порядку регресу на користь ПрАТ «СК «АХА Страхування» страхове відшкодування у розмірі 50.000 грн.

19 вересня 2014 року позивач направив на адресу відповідача регресну претензію з вимогою сплатити різницю між фактично завданою шкодою та страховим відшкодуванням у розмірі 43.612 грн.14 коп. (а.с.8), яка була одержана відповідачем 28 вересня 2014 року (а.с.9), але залишена без виконання.

Задовольняючи позовні вимоги ПрАТ «СК «АХА Страхування» суд першої інстанції виходив з того, що позивач довів належними та допустимими доказами набуття права вимоги в порядку регресу яка має бути задоволена.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду виходячи з наступного.

Відповідно до ст.29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованому у порядку, встановленому законодавством.

Відповідно до п.11 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» від 01 березня 2013 року №4 за вибором потерпілого вимога про відшкодування шкоди може бути пред'явлена безпосередньо до винної особи, оскільки за змістом статті 1191 ЦК особа, яка відповідає за шкоду, завдану з вини іншої особи, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи, якщо за законом межі відповідальності останньої та особи, яка за неї відповідає, однакові.

Системний аналіз цієї норми дає підстави для висновку про її застосування за таких умов право регресної вимоги до винної особи має третя особа після виконання нею зобов'язання перед потерпілим.

З винної особи за регресною вимогою стягується розмір визначеного відшкодування за зобов'язанням з відшкодування шкоди, а якщо законом встановлено межі відшкодування або межі відповідальності винної особи, то витрати з такої особи стягуються у цих межах.

Регресну вимогу може бути пред'явлено протягом трьох років із дня виконання зобов'язання про відшкодування шкоди (відшкодування в натурі, виплати суми періодичних платежів тощо).

Разом з тим ст.993 ЦК України передбачено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Також у відповідності до ст.27 Закону України «Про страхування», до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Відповідно до ст.ст.4,9 Закону України «Про страхування предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, що не суперечать закону і пов'язані, зокрема, з володінням, користування і розпорядженням майном.

Право подати регресний позов до самого страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу виникає у страховика лише з припиненням основного деліктного зобов'язання за фактом здійснення ним виплати страхового відшкодування на користь сторони потерпілого - кредитора в деліктному зобов'язанні.

Вказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 23 березня 2016 року у справі №6-2598цс15.

Страхова сума - грошова сума, в межах якої страховик відповідно до умов страхування зобов'язаний провести виплату при настанні страхового випадку.

Страхове відшкодування - страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку.

Страхове відшкодування не може перевищувати розміру прямого збитку, якого зазнав страхувальник.

Як зазначив пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в п.24 постанови «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» від 01 березня 2013 року №4 відповідно до ст.1194 ЦК особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Згідно до п.22.1 ст.22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Статтею 993 ЦПК України визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Згідно із ст.1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування.

Відповідно до ст.1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатньої страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Таким чином, вирішуючи спір, який виник між сторонами, суд першої інстанції правильно виходив із того, що позивачем за договором страхування виплачено страхове відшкодування потерпілій стороні, а тому до позивача перейшло право вимоги до винної особи, ураховуючи те, що частину коштів було повернуто страховою компанією відповідача, тому відповідач має сплатити різницю між виплаченими коштами.

Доводи апеляційної скарги відносно того, що розмір заявлених збитків не доведено належними та допустимими доказами не можуть бути прийняті до уваги, оскільки є хибними та спростовуються матеріалами справи.

Посилання на те, що за кермом застрахованого транспортного засобу, яке зазнало шкоди внаслідок ДТП, знаходився не власник автомобіля ОСОБА_3, а інша особа ОСОБА_6, не можуть бути прийняті до уваги та слугувати підставою для відмови у задоволенні позову.

Доводи стосовно того, що ухвалюючи рішення про стягнення на користь потерпілого відшкодування вартості майна, що не може використовуватись за призначенням, але має цінність, суд повинен обговорити питання про передачу майна після відшкодування шкоди, особі винній за шкоду, не може бути прийняте до уваги, оскільки це стосується транспортного засобу, який є фізично знищеним та вартість відновлювального ремонту котрого перевищує вартість самого автомобіля.

Інші доводи апелянта, приведені в апеляційній скарзі є безпідставними та фактично зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду першої інстанції, яким у досить повному обсязі з'ясовані права та обов'язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені і їм дана належна оцінка, а відповідно до ст.89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Порушень норм матеріального та процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування чи зміни рішення - не встановлено, тому апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду відповідає вимогам ст.ст.263,264 ЦПК України, і його слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст.367,374,375,379,381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Заочне рішення Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 05 серпня 2016 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий: Демченко Е.Л.

Судді: Куценко Т.Р.

Максюта Ж.І.