Справа № 127/94/15-ц
Провадження № 22-ц/772/2071/2018
Головуючий у суді 1-ї інстанції ОСОБА_1
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 жовтня 2018 рокуСправа № 127/94/15-цм. Вінниця

Апеляційний суд Вінницької області у складі колегії суддів:

головуючого Медяного В.М.,

суддів: Матківської М.В., Сопруна В.В.,

з участю секретаря судового засідання Сніжко О.А.

учасники справи:

позивач ТОВ «Житлово-Експлуатаційне обєднання»,

відповідачі: ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 4 апеляційну скаргу ОСОБА_3 на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 06 вересня 2018 року, постановлену у приміщенні Вінницького міського суду Вінницької області о 12:31 (головуючий суддя Луценко Л.В.), повне судове рішення складено 11 вересня 2018 року,

за заявою ОСОБА_3 про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами у цивільній справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Житлово-Експлуатаційне Обєднання» до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг,

встановив:

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 23 грудня 2015 року у цивільній справі №127/94/15-ц за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Житлово-Експлуатаційне Обєднання» до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг, позов задоволено, стягнуто солідарно з ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Житлово-Експлуатаційне Обєднання» суму боргу за надані житлово-комунальні послуги у розмірі 3 769,21 грн., 3% річних у розмірі 301,12 грн. та інфляційні втрати у сумі 2 864,59 грн. (а.с.25-26 т.2).

06 квітня 2018 року заявник відповідач ОСОБА_3 звернулась до суду із заявою про перегляд рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 23 грудня 2015 року у даній справі за нововиявленими обставинами.

Вимоги заяви мотивовані тим, що після набрання чинності вищезазначеним рішенням суду ОСОБА_3 стали відомі обставини, які не були їй відомі під час розгляду справи, а саме в березні 2018 року заявник звернулась до виконавчого комітету Вінницької міської ради щодо існування підприємства, що було позивачем у справі та ситуації із заборгованості. На що заявником було отримано інформацію, що по даним ТОВ «ЦМСУ» у відповідачів відсутня заборгованість як перед МКП «ЖЕК №3», так і перед МКП «ЖЕК №16», тоді, як позивач вимагає стягнути з відповідачів заборгованість по МКП «ЖЕК №16» за послуги з утримання будинку. Єдиним рахунком за надані житлово-комунальні послуги зазначена сума боргу 3 269,78 грн., яку ТОВ «ЖЕО» в якості обслуговуючої організації будинку відповідачів надало ТОВ «ЦМСУ», на яку ТОВ «ЖЕО» нарахувало інфляційні втрати, а також 3% річних.

Заявник ОСОБА_3 стверджує, що відповідно до п.3 рішення виконавчого комітету Вінницької міської ради від 28.10.2011 року №2597 та п.1 рішення виконавчого комітету Вінницької міської ради від 01.03.2012 року №459 борги населення за послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій від МКП «ЖЕК №3» не були передані до МКП «ЖЕК №16», передані борги лише за комунальні послуги, що свідчить про те, що ТОВ «ЖЕО» не має ніякого відношення до заборгованості з квартплати МКП «ЖЕК №3» за періоди січень 1997 року грудень 2002 року; січень 2006 року червень 2009 року; та за послуги утримання будинків і споруд та прибудинкових територій за період липень 2009 року вересень 2010 року, що складає 3 269,79 грн.

Таким чином, на думку заявника, позивач неправомірно звернувся до суду з даним позовом та не надав належної доказової бази для стягнення заборгованості, що стало підставою для звернення заявника до суду з даною заявою, в якій вона просила її заяву задовольнити, скасувати рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 23.12.2015 року та в задоволенні позову відмовити.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 06 вересня 2018 року в задоволенні заяви ОСОБА_3 про перегляд рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 23.12.2015 року у цивільній справі №127/94/15-ц за нововиявленими обставинами відмовлено, а рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 23.12.2015 року у цивільній справі №127/94/15-ц залишено в силі.

Судове рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що на час розгляду справи рішення виконавчого комітету Вінницької міської ради від 28.10.2011 року №2597 та від 01.03.2012 року №459 існували, однак останні не можна вважати такими, які не могли бути відомі заявнику, оскільки зазначені рішення були оприлюднені в установленому законом порядку на офіційному веб-сайті Вінницької міської ради, а відтак заявник не була позбавлена можливості ознайомитись зі змістом останніх.

Більше того, згідно із довідкою МКП «ЖЕК №16» №07 від 25.05.2018 року станом на 01 травня 2018 року заборгованість ОСОБА_3 перед МКП «ЖЕК №16» за послуги по утриманню будинку і споруд та прибудинкової території становить 3 269,78 грн. (а.с.96 т.2), тоді як відповідно до змісту договору доручення від 01.06.2013 року №34ж вбачається, що ТОВ «ЖЕО» зобовязується від імені МКП «ЖЕК №16» проводити роботу з боржниками, спрямовану на сплату ними заборгованості за послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (а.с.73 т.1), що безумовно спростовує думки та твердження заявника про відсутність заборгованості у відповідачів перед позивачем. Таким чином, суд дійшов обґрунтованого висновку, що заявник фактично не погоджується з ухваленим рішенням у даній справі, остання не позбавлена можливості оскаржити таке рішення в апеляційному порядку, в той час як підстав для перегляду рішення за нововиявленими обставинами з вказаних підстав суд не вбачає.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_3 просить скасувати як незаконну ухвалу суду першої інстанції від 06 вересня 2018 року та скасувати як незаконне рішення суду першої інстанції від 23.12.2015 року, посилаючись на порушення норм процесуального права та невідповідність висновків обставинам справи.

Апеляційна скарга мотивована тим, що позивач у справі ТОВ «Житлово-Експлуатаційне Обєднання» не має ніякого відношення до боргів по квартплаті ЖЕК №3 за періоди: січень 1997 р. грудень 2002 р., січень 2006 р. червень 2009 р., а за послуги з утримання будинку і споруд та прибудинкових територій: липень 2009 р. вересень 2010 р., що складає 3269,79 грн. Крім того, на момент прийняття рішення від 23 грудня 2015 р. міське комунальне підприємство ЖЕК №16 вже припинило свою діяльність. Вважає, що судом невірно дано оцінку зазначеним нею обставинам, допущено невірне їх трактування, що потягло за собою винесення незаконної ухвали про відмову в задоволенні її заяви про перегляд рішення за нововиявленими обставинами.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач ТОВ ««Житлово-Експлуатаційне Обєднання» вважає скаргу безпідставною, тому просить залишити оскаржувану ухвалу без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, посилаючись на її безпідставність та необґрунтованість.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_3 та її представник адвокат ОСОБА_7 апеляційну скаргу повністю підтримали та просили її задовольнити, посилаючись на викладені у ній доводи та незаконність оскаржуваної ухвали та рішення суду першої інстанції.

Представник позивача ТОВ «Житлово-Експлуатаційне Обєднання» - ОСОБА_8 апеляційну скаргу не визнала та заперечила проти її задоволення, посилаючись на її безпідставність та необґрунтованість, просила оскаржувану ухвалу залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Інші учасники справи у судове засідання не зявилися, тому відповідно до вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України справа розглянута у їх відсутність.

Статтею 351 ЦПК України, в редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року, визначено, що судом апеляційної інстанції у цивільних справах є апеляційний суд, у межах апеляційного округу якого (території, на яку поширюються повноваження відповідного апеляційного суду) знаходиться місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Відповідно до п. 8 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується, а тому Апеляційний суд Вінницької області діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Вінницького апеляційного суду в апеляційному окрузі.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Апеляційний суд у складі судової колегії, заслухавши пояснення учасників справи, доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що вона задоволенню не підлягає з таких міркувань.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи те, що рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 23.12.2015 року у цивільній справі №127/94/15-ц за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Житлово-Експлуатаційне Обєднання» до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг, позов задоволено, стягнуто солідарно з ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Житлово-Експлуатаційне Обєднання» суму боргу за надані житлово-комунальні послуги у розмірі 3 769,21 грн., 3% річних у розмірі 301,12 грн. та інфляційні втрати у сумі 2 864,59 грн. (а.с.25-26 т.2).

Зазначене рішення суду відповідачами не оскаржувалось, а тому набрало законної сили 05.01.2016 року та наразі є чинним.

Заявник в обґрунтування поданої до суду заяви стверджує, що після набрання чинності вищезазначеним рішенням суду стали відомі обставини, які не були їй відомі під час розгляду справи, а саме в березні 2018 року заявник звернулась до виконавчого комітету Вінницької міської ради щодо існування підприємства, що було позивачем у справі, та ситуації із заборгованості. На що заявником було отримано інформацію, що по даним ТОВ «ЦМСУ» у відповідачів відсутня заборгованість як перед МКП «ЖЕК №3», так і перед МКП «ЖЕК №16».

Заявник стверджує, що відповідно до п. 3 рішення виконавчого комітету Вінницької міської ради від 28.10.2011 року №2597 та п. 1 рішення виконавчого комітету Вінницької міської ради від 01.03.2012 року №459 борги населення за послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій від МКП «ЖЕК №3» не були передані до МКП «ЖЕК №16», передані борги лише за комунальні послуги. Зазначене свідчить про те, що ТОВ «ЖЕО» не має ніякого відношення до заборгованості з квартплати МКП «ЖЕК №3» за періоди січень 1997 року грудень 2002 року; січень 2006 року червень 2009 року; та за послуги утримання будинків і споруд та прибудинкових територій за період липень 2009 року вересень 2010 року, що складає 3 269,79 грн.

На вищезазначені рішення виконавчого комітету Вінницької міської ради заявник та її представник в судовому засіданні посилаються як на такі, що містить інформацію щодо неправомірності звернення позивача до суду з даним позовом та відсутність заборгованості у відповідачів перед позивачем, що зумовлює перегляд рішення суду за нововиявленими обставинами, його скасування та ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позову.

Згідно ч.1 ст.423 ЦПК України рішення, постанова або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими або виключними обставинами.

Відповідно до ч.2 ст.423 ЦПК України підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є:

1) істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи;

2) встановлений вироком або ухвалою про закриття кримінального провадження та звільнення особи від кримінальної відповідальності, що набрали законної сили, факт надання завідомо неправильного висновку експерта, завідомо неправдивих показань свідка, завідомо неправильного перекладу, фальшивості письмових, речових чи електронних доказів, що призвели до ухвалення незаконного рішення у даній справі;

3) скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення судового рішення, що підлягає перегляду.

Не є підставою для перегляду рішення суду за нововиявленими обставинами:

1) переоцінка доказів, оцінених судом у процесі розгляду справи;

2) докази, які не оцінювалися судом, стосовно обставин, що були встановлені судом (ч.4 ст.423 ЦПК України).

Відповідно до роз'яснень, що містяться в п. п. 3-6 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №4 від 30.03.2012 року «Про застосування цивільного процесуального законодавства при перегляді судових рішень у зв'язку з нововиявленими обставинами» нововиявлені обставини це юридичні факти, які мають істотне значення для розгляду справи та існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, а також обставини, які виникли після набрання судовим рішенням законної сили та віднесені законом до нововиявлених обставин.

Необхідними умовами нововиявлених обставин є те, що вони існували на час розгляду справи; ці обставини не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи; вони входять до предмета доказування у справі та можуть вплинути на висновки суду про права та обов'язки осіб, які беруть участь у справі.

Нововиявлені обставини мають підтверджуватися фактичними даними (доказами), що в установленому порядку спростовують факти, покладені в основу судового рішення.

До нововиявлених обставин належать матеріально-правові факти, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші факти, які мають значення для правильного вирішення спору. Необхідними ознаками нововиявлених обставин є, по-перше, їх наявність на час розгляду справи, по-друге, те, що ці обставини не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи.

Під нововиявленою обставиною мається на увазі фактична обставина, яка має істотне значення і яка обєктивно існувала на час розгляду справи, але не була і не могла бути відома всім особам, які брали участь у справі.

Суд має право скасувати судове рішення у зв'язку з нововиявленими обставинами лише за умови, що ці обставини можуть вплинути на юридичну оцінку обставин, здійснену судом у судовому рішенні, що переглядається.

Обставини, які виникли чи змінилися тільки після ухвалення судового рішення і не пов'язані з вимогою в цій справі, а тому не могли бути враховані судом при ухваленні судового рішення, є новими обставинами і можуть бути підставою для пред'явлення нової вимоги.

Обставини, які відповідно до пункту 1 частини другої статті 423 ЦПК України є підставою для перегляду судового рішення, це юридичні факти, які існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, повинні бути істотними, тобто такими, що могли вплинути на висновки суду при ухваленні судового рішення і були встановлені після набрання ним законної сили. Питання про те, які обставини можна вважати істотними, є оціночним, і вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням того, чи ці обставини могли спростувати факти, покладені в основу судового рішення, та вплинути на висновки суду під час його ухвалення таким чином, що якби вказана обставина була відома особам, які беруть участь у справі, то зміст судового рішення був би іншим.

Відповідно до частини 1 статті 59 Закону України «Про місцеве самоврядування» рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень.

Відповідно до пункту 11 статті 59 Закону України «Про місцеве самоврядування» акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування доводяться до відома населення; на вимогу громадян їм може бути видана копія відповідних актів органів та посадових осіб місцевого самоврядування.

Пункт 2 статті 15 Закону України «Про доступ до публічної інформації» передбачає, що розпорядники публічної інформації зобовязані оприлюднювати, зокрема, нормативно-правові акти та акти індивідуальної дії (крім внутрішньо організаційних), прийняті розпорядником, а частина 2 зазначеної правової норми передбачає, що ці акти підлягають обовязковому оприлюдненню невідкладно, але не пізніше 5 робочих днів з дня затвердження документу. У разі наявності у розпорядника інформації офіційного веб-сайту така інформація оприлюднюється на веб-сайті із зазначенням дати оприлюднення документа і дати оновлення інформації.

Таким чином, Закон України «Про доступ до публічної інформації» чітко встановлює строки оприлюднення нормативно-правових актів та актів індивідуальної дії, до яких відносяться і рішення місцевих рад, і передбачає, що такі рішення підлягають оприлюдненню, в тому числі на сайті, невідкладно, але не пізніше 5 робочих днів з моменту їх затвердження.

Відмовляючи у задоволенні заяви відповідача ОСОБА_3 про перегляд рішення за нововиявленими обставинами, суд першої інстанції встановив та виходив з того, що на час розгляду справи рішення виконавчого комітету Вінницької міської ради від 28.10.2011 року №2597 та від 01.03.2012 року №459 існували, однак останні не можна вважати такими, які не могли бути відомі заявнику, оскільки зазначені рішення були оприлюднені в установленому законом порядку на офіційному веб-сайті Вінницької міської ради, а відтак заявник не була позбавлена можливості ознайомитись зі змістом останніх.

Більше того, згідно з довідкою МКП «ЖЕК №16» №07 від 25.05.2018 року станом на 01 травня 2018 року заборгованість ОСОБА_3, що проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, особовий рахунок 033508, перед МКП «ЖЕК №16» за послуги по утриманню будинку і споруд та прибудинкової території становить 3 269,78 грн. (а.с.96 т.2).

Відповідно до змісту договору доручення від 01.06.2013 року №34ж вбачається, що ТОВ «ЖЕО» зобовязується від імені МКП «ЖЕК №16» проводити роботу з боржниками, спрямовані на сплату ними заборгованості за послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (а.с.73 т.1), що безумовно спростовує думки та твердження заявника про відсутність заборгованості у відповідачів перед позивачем.

Таким чином з огляду на вищевикладене, суд першої інстанції дійшов правильного та обґрунтованого висновку, що заявник фактично не погоджується з ухваленим рішенням у даній справі, наведені у заяві відповідача обставини не є нововиявленими у розумінні статті 423 ЦПК України. Проте, якщо заявник вважає, що судове рішення було ухвалено з порушенням норм матеріального, процесуального права, або в результаті не повного зясування обставин у справі, остання не позбавлена можливості оскаржити таке рішення в апеляційному порядку, в той час як підстав для перегляду рішення за нововиявленими обставинами з вказаних підстав суд не вбачає.

З таким висновком суду першої інстанції також погоджується і колегія суддів апеляційного суду, оскільки встановлено, що за наявних у справі доказів заявлені вимоги заяви ОСОБА_3 про перегляд рішення за нововиявленими обставинами не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, а тому в їх задоволенні слід відмовити, а рішення від 23.12.2015 року залишити в силі.

Згідно п.1 ч.3 ст.429 ЦПК України за результатами перегляду судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами суд може відмовити в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами та залишити відповідне судове рішення в силі.

Апеляційний суд не погоджується з твердженнями відповідача в апеляційній скарзі про те, що позивач у справі ТОВ «Житлово-Експлуатаційне Обєднання» не має ніякого відношення до боргів по квартплаті ЖЕК №3 за періоди: січень 1997 р. грудень 2002 р., січень 2006 р. червень 2009 р., а за послуги з утримання будинку і споруд та прибудинкових територій: липень 2009 р. вересень 2010 р., що складає 3269,79 грн. Крім того, вважає, що на момент прийняття рішення від 23 грудня 2015 р. міське комунальне підприємство ЖЕК №16 вже припинило свою діяльність, а також вважає, що судом невірно дано оцінку зазначеним нею обставинам, допущено невірне їх трактування, що потягло за собою винесення незаконної ухвали про відмову в задоволенні її заяви про перегляд рішення за нововиявленими обставинами.

Дані обставини відповідач обґрунтовує посиланнями на інформацію надану їй ТОВ «ЦМСУ» та рішення виконавчого комітету Вінницької міської ради. Разом з тим, апеляційний суд погоджується із запереченнями викладеними позивачем у відзиві на апеляційну скаргу про те, що дана інформація та рішення є по суті новими доказами, труднощів подання яких під час розгляду справи у учасників справи не існувало, а не нововиявленим обставинами у розумінні вимог ЦПК України.

Водночас безпідставними є посилання відповідача на відсутність у відповідачів вищезазначеної заборгованості перед позивачем, оскільки такі посилання повністю спростовуються матеріалами справи та встановленими судом на їх підставі обставинами. Як вбачається з матеріалів справи згідно із Договором-дорученням від 01.06.2013 р. № 34-ж ТОВ «ЖЕО» зобовязався від імені МКП «ЖЕК №16» проводити роботу з боржниками, спрямовану на сплату ними заборгованості за послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій. Також є помилковими твердження відповідача щодо припинення діяльності МКП «ЖЕК №16», оскільки згідно відомостей Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань дане підприємство не перебуває в процесі припинення.

Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Європейський суд з прав людини зазначив, що одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який передбачає повагу до принципу res judicata- принципу остаточності рішень суду. Цей принцип наголошує, що жодна зі сторін не має права вимагати перегляду остаточного та обов'язкового рішення суду просто тому, що вона має на меті добитися нового слухання справи та нового її вирішення. Повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду. Перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію, а сама можливість існування двох точок зору на один предмет не є підставою для нового розгляду. Винятки із цього принципу можуть мати місце лише за наявності підстав, обумовлених обставинами важливого та вимушеного характеру (PONOMARYOV v. UKRAINE, № 3236/03, § 40, ЄСПЛ, 3 квітня 2008 року).

Процедура скасування остаточного судового рішення у зв'язку із нововиявленими обставинами передбачає, що існує доказ, який раніше не міг бути доступний, однак він міг би призвести до іншого результату судового розгляду. Особа, яка звертається із заявою про скасування рішення, повинна довести, що в неї не було можливості представити цей доказ на остаточному судовому слуханні і що цей доказ є вирішальним. Ця процедура є характерною для правових систем багатьох держав-учасниць. Зазначена процедура сама по собі не суперечить принципу правової визначеності доти, доки вона використовується задля виправлення помилок, допущених під час здійснення правосуддя (PRAVEDNAYA v. RUSSIA, № 69529/01, § 27, 28, ЄСПЛ, 18 листопада 2004 року).

Щодо вмотивованості судового рішення апеляційний суд звертає увагу, що згідно із усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Torija v. Spain) від 09 грудня 1994).

Враховуючи викладене, апеляційний суд повністю погоджується з такими висновками суду та постановленим ним судовим рішенням, оскільки визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Доводи апеляційної скарги є аналогічними доводам, викладеним у заяві про перегляд рішення за нововиявленими обставинами і поданих додаткових письмових доповнень та не спростовують висновків судів першої інстанції, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині оскаржуваної ухвали суду першої інстанції, та зводяться до переоцінки доказів та незгоди з правильним висновком місцевого суду щодо їх оцінки.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За вказаних обставин, апеляційний суд приходить до переконання, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення із дотриманням норм процесуального права, тому постановив обґрунтовану ухвалу, яка відповідає вимогам закону, а тому передбачених ст. 376 ЦПК України підстав для її скасування, не вбачається.

Керуючись ст. ст. 5, 12, 263, 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 06 вересня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий : /підпис/ ОСОБА_2

Судді : /підпис/ ОСОБА_9

/підпис/ ОСОБА_10

Згідно з оригіналом:

Повне судове рішення складено 22 жовтня 2018 року