Справа № 446/570/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.07.2018 року м. Кам'янка-Бузька

Кам'янка-Бузький районний суд Львівської області у складі

головуючого-судді Котормуса Т.І.;

за участі секретарів судового засідання Карпа Г.М., Коваль В.А.;

Справа № 466/570/17

учасники справи:

позивачка ОСОБА_1;

представник позивачки ОСОБА_2;

відповідач ОСОБА_3;

представник відповідача ОСОБА_4;

третя особа приватний нотаріус

Львівського міського нотаріального

округу Ткачук Ганна Іванівна

розглянувши за правилами загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3, за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Ткачук Ганни Іванівни про визнання договорів дарування недійсними,

ВСТАНОВИВ:

31 березня 2017 року до суду надійшла позовна заява ОСОБА_6 до ОСОБА_3 за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Ткачук Ганни Іванівни, в які просить суд визнати недійсним договір дарування ? частки житлового будинку №1304 від 10.08.2016р. та договір дарування ? частки житлового будинку №1301 від 10.08.2016р.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що вона постійно проживала в АДРЕСА_1, який належав їй на праві власності. З 2015 року, у зв'язку з поганим станом здоров'я, вона переселилася до сина ОСОБА_3, а на час звернення до суду, вона вже проживає у своєї дочки ОСОБА_1 у м. Львові. Взимку 2017 року їй стало відомо, що належний їй будинок перейшов у власність сина на підставі оскаржуваних договорів дарування, про які їй нічого не відомо і які у неї відсутні. Вказує, що син ОСОБА_3 наполягав, щоб будинок перейшов у його власність і для цього вона склала заповіт в 2015 році, знаючи що до кінця життя будинок належатиме лише їй. Коли укладались договори дарування, то вона, з огляду на відсутність достатніх юридичних знань, думала, що укладає договір довічного утримання, що гарантуватиме її проживання у сина, а той отримає будинок після її смерті. Однак, вона помилялась щодо істотних обставин цього договору через свій похилий вік та незадовільний стан здоров'я. У березні 2017 року вона оформила заповіт і не була обізнана, що будинок вже подарувала сину.

Одночасно з позовною заявою позивачка подала заяву про забезпечення позову, у задоволенні якої ухвалою судді від 25.04.2017р. відмовлено.

Ухвалою судді від 25.04.2017р. відкрито провадження у даній справі.

Ухвалою суду від 23.06.2017р., у зв'язку зі смертю позивачки ОСОБА_6 судом було зупинено провадження у справі до моменту вступу у справу правонаступників померлої позивачки, а у задоволенні клопотання відповідача про закриття провадження у справі відмовлено.

Ухвалою судді від 30.01.2018р. провадження у справі відновлено.

Ухвалою суду від 23.02.2018р. залучено до участі у справі правонаступника позивачки ОСОБА_1 та призначено підготовче засідання.

13.03.2018р. до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач заперечує проти задоволення позовних вимог з тих підстав, що він регулярно відвідував свою матір, допомагав їй по господарству, підтримував матеріально і саме тому, вона вирішила в 2014р. заповісти все майно йому. Восени 2014 року у матері погіршився стан здоров'я і вона вже не могла себе обслуговувати, а тому переїхала до нього. Його сестра ОСОБА_1 відмовилася взяти матір до себе, хоча мала таку можливість. У серпні 2016 року мати вирішила подарувати йому будинок для чого було оформлено спірні правочини в присутності його брата та сестри, а сама мати була свідомою, читала та власноручно підписувала договори. Тому, вважає, що такі договори відповідають вимогам закону. Також відзначив, що його сестра ОСОБА_1 запросила матір погостити до себе, а фактично використала це для того, щоб змінити заповіт та отримати довіреність у сільській раді для звернення до суду з цим позовом.

13.03.2018р. до суду надійшли пояснення третьої особи, яка вказала, що ОСОБА_6 в день підписання договорів була свідома, особисто читала і писала їх, висловлювала задоволення, що її забрав син із села до себе та піклується про неї, а тому вона дарує йому свій будинок. При підписанні договорі були присутні ще двоє дітей ОСОБА_6, а тому підстав для визнання договорів недійсними немає.

Ухвалою суду від 19.03.2018р. закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

В судовому засіданні 03.07.2018р. представник позивача подала додаткові пояснення, якими фактично змінювала підставу позову, шляхом доповнення її новою - відсутність кадастрового номера земельної ділянки у спірних договорах. З огляду на положення ч. 5 ст. 49 ЦПК України, така заява була повернута заявнику.

Заслухавши учасників процесу, покази свідків, дослідивши матеріали цивільної справи у їх сукупності та взаємозв'язку, суд встановив наступні обставини справи та відповідні до них правовідносини.

Судом встановлено, що ОСОБА_6 є матір'ю п'ятьох дітей, а зокрема сторін по справі, ОСОБА_8 та ОСОБА_3, що доводиться матеріалами справи (а.с. 68,69) та визнається сторонами.

ОСОБА_6 була зареєстрована та проживала в АДРЕСА_1 що доводиться довідкою Великосілківської сільської ради №722 від 15.06.2017р. (а.с. 65).

З пояснень сторін та свідків встановлено, що осінню 2014 року ОСОБА_6 із свого будинку переїхала жити до ОСОБА_3 в АДРЕСА_2. Даний факт також підтверджується актом ЛКП "Збоїща-408" від 22.12.2014р. (а.с. 99).

01.09.2014р. ОСОБА_6 склала заповіт, за яким заповіла все своє майно сину ОСОБА_3, що доводиться копією такого заповіту, який посвідчено секретарем Великолоднівської сільської ради та зареєстровано в реєстрі за №127 (а.с. 85).

10.08.2016р. ОСОБА_6 та ОСОБА_3 уклали два договори дарування ? частики житлового будинку, які були посвідчені приватним нотаріусом Ткачук Г.І. і зареєстровані у реєстрі за № 1301 та №1304. За такими договорами, дарувальник ОСОБА_6 подарувала, а обдарований ОСОБА_3 прийняв у дар по ? частці житлового будинку разом з відповідною частиною господарських будівель і споруд в АДРЕСА_1 (а.с. 97-98).

Як стверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 24.03.2017р. за ОСОБА_3 зареєстровано право власності на будинок АДРЕСА_1 на підставі двох договір дарування по ? частині такого будинку (а.с. 5-7).

Сторони не заперечують, що в березні 2017 року ОСОБА_6 переїхала жити до своєї дочки ОСОБА_1, підтверджують дану обставину і допитані по справі свідки.

09.03.2017р. ОСОБА_6 склала заповіт, за яким все своє майно в рівних частинах заповіла ОСОБА_3 та ОСОБА_1 Цей заповіт посвідчено секретарем виконкому Великолоднівської сільської ради та зареєстрований в реєстрі за №34 (а.с. 59).

27.03.2017р. ОСОБА_6 видала на ім'я ОСОБА_1 довіреність на представництво її інтересів в т.ч. в суді. Така довіреність посвідчена секретарем виконкому Великосілківської сільської ради та зареєстрована в реєстрі за №49 (а.с. 10).

ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_6 померла, що стверджується свідоцтвом про її смерть серії НОМЕР_2 (а.с. 30).

Відповідно до довідки виконкому Великоколоднівської сільської ради від 02.06.2017р. №709, ОСОБА_3 здійснив поховання своєї матері ОСОБА_6, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_5. (а.с. 31).

Згідно з свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 13.02.2018р. спадкоємцем до майна ОСОБА_6 є її дочка ОСОБА_1, а саме спадкове майно складається із ? частини грошових вкладів (а.с. 77).

Звертаючись до суду з позовом позивачка ОСОБА_6, правонаступником якої є ОСОБА_1, вказувала, що вона помилялася щодо обставин, які мають істотне значення, а саме думала, що укладає договір, що гарантуватиме їй проживання у сина до смерті, а той в свою чергу отримає будинок після її смерті.

Заперечуючи проти цього, відповідач вказував, що його мати не помилялась щодо будь-яких обставин, які мають істотне значення, а вона дійсно мала намір подарувати весь будинок йому.

Вирішуючи даний спір суд виходив із наступних мотивів та положень закону.

Так, відповідно до частини третьої статті 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Згідно ч. 1 ст. 229 ЦК України якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом.

У пункті 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року N9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" зазначено, що обставини, щодо яких помилилася сторона правочину (стаття 229 ЦК), мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення.

Водночас поняття договору дарування визначено у ст. 717 ЦК України і відповідно до цієї норми закону, за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Договір, що встановлює обов'язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування.

Верховний Суд України неодноразово у своїх постановах висловлював правову позицію, відповідно до якої наявність чи відсутність помилки - неправильного сприйняття позивачем фактичних обставин правочину, що вплинуло на волевиявлення особи під час укладення договору дарування замість договору довічного утримання, суд визначає не тільки за фактом прочитання сторонами тексту оспорюваного договору дарування та роз'яснення нотаріусом суті договору, а й за такими обставинами, як: вік позивача, його стан здоров'я та потреба у зв'язку із цим у догляді й сторонній допомозі; наявність у позивача спірного житла як єдиного; відсутність фактичної передачі спірного нерухомого майна за оспорюваним договором дарувальником обдаровуваному та продовження позивачем проживати в спірній квартирі після укладення договору дарування (постанови від 11 листопада 2015 року № 6-1124цс15, від 16 березня 2016 року № 6-93цс16, від 27 квітня 2016 року № 6-372цс16).

У даній справі судом встановлено, що первинна позивачка ОСОБА_6 була ІНФОРМАЦІЯ_3 і на момент підписання спірних договорів їй виповнилося 85 років; за показами свідків та пояснення сторін по справі, ОСОБА_6 через поганий стан здоров'я потребувала сторонньої допомоги; спірний будинок був її єдиним житлом, а передача майна за спірними договорами як-така не відбулася, оскільки даним будинком й надалі користуються як позивач так і відповідач, а за показами сторін в будинку надалі є речі ОСОБА_6

Також, суд відзначає, що підтвердженням того, що ОСОБА_6 неправильно сприймала фактичні обставини правочину є те, що після підписання спірних правочинів ОСОБА_6 склала заповіт за яким заповіла все своє майно на користь ОСОБА_3 та ОСОБА_1, а не на одного ОСОБА_3. Крім того, дарувальник ОСОБА_6 ще за життя звернулася до суду із даним позовом для чого видала відповідну довіреність на ім'я своєї дочки, що на переконання суду, в поєднанні із такими обставинами як вік, стан здоров'я, єдине житло тощо, свідчить про наявність помилки ОСОБА_6 щодо обставин, які мають істотне значення і що вплинуло на її волевиявлення.

З цих міркувань суд відхиляє доводи відповідача про те, що покійна ОСОБА_6 не помилялась щодо обставин, які мають істотне значення. Дані твердження сторони відповідача є голослівними та не доводяться жодними доказами по справі, а також спростовуються встановленими по справі обставинами.

Щодо доводів сторони відповідача про те, що довіреність від імені ОСОБА_6 на ім'я ОСОБА_1 видана з порушенням законодавства, то такі суд відхиляє, так як така довіреність не є нікчемною в силу вимог закону, не була визнана недійсною в судовому порядку, таких вимог сторона відповідача також не заявляла, а тому суд приймає таку довіреність до уваги, виходячи із презумпції правомірності правочину.

Інші доводи сторони відповідача не спростовують висновків суду.

За таких обставин, суд вважає, що позовні вимоги необхідно задовольнити повністю, а одночасно вирішити питання судових витрат.

Керуючись ст. ст. 263, 264, 265 Цивільного процесуального кодексу України,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3, за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Ткачук Ганна Іванівна про визнання договорів дарування недійсними - задовольнити повністю.

Визнати недійсним договір дарування ? частки житлового будинку, укладений 10 серпня 2016 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_3, який посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Ткачук Г.І. та зареєстрований в реєстрі за №1301.

Визнати недійсним договір дарування ? частки житлового будинку, укладений 10 серпня 2016 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_3, який посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Ткачук Г.І. та зареєстрований в реєстрі за №1304.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 640,00 грн. сплаченого судового збору.

Повний текст рішення складено 19 липня 2018 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів безпосередньо до суду апеляційної інстанції, який обчислюється з дня складання повного судового рішення.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Позивач: ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, проживає у АДРЕСА_3, РНОКПП НОМЕР_1.

Відповідач: ОСОБА_3, проживає в АДРЕСА_4.

Третя особа: Приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Ткачук Ганна Іванівна, АДРЕСА_5

Суддя Т.І. Котормус