Номер провадження: 22-ц/785/1045/18
Номер справи місцевого суду: 2-5633/11
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Кравець Ю. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
10.10.2018 року м. Одеса
Суддя апеляційного суду Одеської області Комлева О.C., здійснюючи свої повноваження у складі колегії суддів: Журавльова О.Г. та Кравця Ю.І. (головуючий по справі), при розгляді апеляційної скарги ОСОБА_2 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 11 грудня 2015 року по цивільній справі за позовом Першого заступника прокурора м. Одеси в інтересах Одеської міської ради про витребування земельної ділянки, визнання незаконними та скасування державного акту на право власності на землю, дійшла висновку про наявність передумов для складення окремої думки, за наступних підстав.
Стаття 35 ЦПК України передбачає, що питання, що виникають під час колегіального розгляду справи судом, вирішуються більшістю голосів суддів. Головуючий голосує останнім. При ухваленні рішення з кожного питання жоден із суддів не має права утримуватися від голосування та підписання рішення чи ухвали. Судді не мають права розголошувати міркування, що були висловлені у нарадчій кімнаті. Суддя, не згодний з рішенням, може письмово викласти свою окрему думку. Про наявність окремої думки повідомляються учасники справи без оголошення її змісту в судовому засіданні. Окрема думка приєднується до справи і є відкритою для ознайомлення.
Колегією суддів за наслідками обговорення у нарадчій кімнаті результатів розгляду справи за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 11 грудня 2015 року по ци вільній справі за позовом Першого заступника прокурора м. Одеси в інтересах Одеської міської ради до Головного управління Держгеокадастру в Одеської області, ОСОБА_2, третя особа ОСОБА_3, про витребування земельної ділянки, визнання незаконними та скасування державного акту на право власності на землю, ухвалена постанова про відмову в задоволенні позову Першого заступника прокурора м. Одеси в інтересах Одеської міської ради з тих підстав, що прокурором не доведено підстав для звернення до суду в інтересах ОМР, а тому у прокурора відсутні повноваження на звернення до суду в даному процесі, оскільки є відповідний орган, який має право на самостійне звернення до суду за захистом своїх прав.
З матеріалів справи вбачається, що у лютому 2011 року, в межах трирічного строку позовної давності, перший заступник прокурора м. Одеси, в інтересах держави - Одеської міської ради, звернувся з позовом, в обґрунтуванні, якого посилався на те, що рішенням Печерського районного суду м. Києва від 04 грудня 2007 року за ОСОБА_3 було визнано право власності на земельну ділянку площею 0,1 га, яка знаходиться за адресою м. Одеса, Французький бульвар 28/30.
Ухвалою апеляційного суду м. Києва від 03 квітня 2008 року рішення було скасоване, а справу направлено на новий розгляд до Приморського районного суду м. Одеси.
10 листопада 2008 року, ОСОБА_4 на підставі, скасованого на той час рішення Печерського суду м. Києва, отримала державний акт.
У подальшому 13 листопада 2008 року ОСОБА_3 продала спірну земельну ділянку ОСОБА_2
Відповідно до законодавства, чинного на момент подання позову, прокурор був наділений повноваженнями на звернення до суду в інтересах ОМР, яка в свою чергу також приймала участь у справі, та підтримувала поданий позов, який було заявлено в її інтересах.
Відповідно до ч. 2 ст. 45 Цивільного процесуального кодексу (яка діяла на час звернення до суду) з метою представництва інтересів громадянина або держави в суді прокурор у межах повноважень, визначених законом, звертається до суду з позовною заявою (заявою), бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєї ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом інших осіб, на будь- якій стадії її розгляду, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення Верховним Судом України, про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами.
Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, у позовній заяві (заяві) самостійно визначає, в чому полягає порушення інтересів держави, та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі прокурор набуває статусу позивача.
Визначення поняття "орган, уповноважений державою здійснювати відповідні повноваження" надано в Рішенні Конституційного Суду України від 08.04.99 р. № 1 -1/99. Згідно з цим Рішенням під таким органом слід розуміти орган державної влади або орган місцевого самоврядування, якому законом надано повноваження органу виконавчої влади.
З наведеного вбачається, що прокурор при зверненні до суду мав повноваження представляти та подавати позови в інтересах ОМР.
Відповідно до пункту 2 статті 121 Конституції України в редакції, затвердженій Законом України від 28 червня 1996 року № 254/96-ВР "Про прийняття Конституції України і введення її в дію", на прокуратуру України покладається представництво інтересів громадянина або держави в суді у випадках, визначених законом.
Виходячи із зазначеного та з викладених обставин, вважаю, що не підлягає застосуванню до даних правовідносин Закон України «Про прокуратуру» (в редакції 2014 року).
Згідно з частиною третьою статті З ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
А тому вважаю, що прокурор на момент звернення до суду був наділений повноваженнями на звернення до суду з позовом в інтересах ОМР, яка в суді першої інстанції та в суді апеляційної інстанції підтримувала позов заявлений у 2011 році в її інтересах.
Бангалорські принципи поведінки судді від 19 травня 2006 року, схвалені Резолюцією Економічної та ОСОБА_5 ООН 27 липня 2006 року № 2006/23, передбачають, що принцип обєктивності судді є необхідною умовою для належного виконання ним своїх обовязків, яка проявляється не тільки у змісті винесеного рішення, а й в усіх процесуальних діях, що супроводжують його прийняття.
Аналіз викладених вище законодавчих вимог, на мій погляд, беззаперечно свідчить про неможливість за таких обставин скасувати рішення та відмовити в задоволенні позову прокурору, в інтересах ОМР за безпідставністю звернення.
Суддя О.С. Комлева