Справа № 660/1204/18
Номер провадження 2/660/317/18
26 грудня 2018 рокусмт Нововоронцовка
Нововоронцовський районний суд Херсонської області у складі:
головуючого судді Гончаренка О.В.
при секретарі Свяцькому О.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт.Нововоронцовка Херсонської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення права користування житловим приміщенням,-
Позивач ОСОБА_1 звернулася до Нововоронцовського районного суду Херсонської області із позовом до ОСОБА_2 про позбавлення права користування житловим приміщенням. В обґрунтування своїх вимог зазначила, що вона є власником житлового будинку, який розташований за адресою: вул. 8 Березня, 24, с.Новоолександрівка, Нововоронцовського району Херсонської області. У належному їй домоволодінні зареєстрована відповідач ОСОБА_2, яка не проживає за місцем реєстрації з 01.09.2017 року, добровільно змінювати місце реєстрації відмовляється. Відповідач житлом не користується, обов'язки по утриманню житла не здійснює, до того ж на адресу позивача надійшов лист від ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» про заборгованість відповідача ОСОБА_2 за кредитним договором у розмірі 6025,00 грн., яку позивач ОСОБА_1 погасила, оскільки хвилювалася, що працівники ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» змусять оплатити дану заборгованість з відсотками. У зв'язку з чим, позивач просила зобов'язати відповідача усунути їй перешкоди в користуванні житловим будинком шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.
Позивач надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить позов задовольнити, не заперечує проти винесення заочного рішення.
Відповідач повторно у судові засідання не зявилася, повідомлялася належним чином, шляхом виклику до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, причин неявки до суду не повідомила.
З письмової згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
Перевіривши матеріали справи, оцінивши докази, що містяться в матеріалах справи, суд вважає позовну заяву обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.
Як вбачається із витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна №53651980, сформованого 19.02.2016 року, позивач ОСОБА_1 є власником житлового будинку №24 по вулиці 8 Березня в с.Новоолександрівка, Нововоронцовського району Херсонської області.
Згідно акту обстеження Новоолександрівської сільської ради Нововоронцовського району Херсонської області від 04.10.2018 року, встановлено, що відповідач ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрована у житловому будинку, що знаходиться за адресою: вул. 8 Березня, 24 в с. Новоолександрівка, Нововоронцовського району Херсонської області, однак, з 01.09.2017 року за даною адресою не проживає.
Згідно довідок №2-25/713, №2-25/714, виданих Новоолександрівською сільською радою Нововоронцовського району Херсонської області від 05.10.2018 року, вбачається, що ОСОБА_2 зареєстрована, але не проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2 з 01.09.2017 року.
Відповідно до ст. ст. 317, 319 ЦК України, власникові належить права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому, відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави дійти висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.
Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод.
У сенсі ст. 391 ЦК України, власник майна може вимагати усунення будь-яких перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
За положеннями ст. 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно Закону N 475/97-ВР від 17 липня 1997 року "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів N 2, 4, 7 та 11 до Конвенції", закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Таким чином, закон гарантує захист права власності шляхом застосування певних способів захисту, передбачених ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України.
Згідно із ст.ст. 379, 382 ЦК України, об'єктом власності особи може бути, зокрема, житло у вигляді житлового будинку, садиби, квартири.
Частиною 2 ст. 405 ЦК України передбачено, що член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК та ст. 150 ЖК, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.
Відповідно до п. 33 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07 лютого 2014 року, застосовуючи положення ст. 391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не повязані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого.
Відповідно до положень статей 391, 396 ЦК України, позов про усунення порушень прав, не повязаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не повязаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.
Відповідно до п. п. 10,11 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 1 листопада 1996 року «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», Конституційні положення про законність судочинства та рівність усіх учасників процесу перед законом і судом (ст. 129 Конституції) зобов'язують суд забезпечити всім їм рівні можливості щодо надання та дослідження доказів, заявлення клопотань та здійснення інших процесуальних прав. При вирішенні цивільних справ суд має виходити з поданих сторонами доказів.
Суд виходить з вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК України, відповідно до яких цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
За приписами статті 89 ЦПК України,суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності.
Відповідач у судове засідання не зявилася, не скористалась своїми процесуальними правами сторони в процесі і не надала належних доказів, які спростовували б доводи позивача.
Аналізуючи встановлені фактичні обставини по справі і надані докази, судом достовірно встановлено, що позивач є власником спірного житлового приміщення, відповідач, понад один рік в спірному будинку не проживає, і добровільно знятися з реєстрації бажання не виявила, подальша реєстрація відповідача в будинку №24 по вулиці 8 Березня в с.Новоолександрівка, Нововоронцовського району Херсонської області створює перешкоди в реалізації позивачем своїх прав як власника майна.
З огляду на викладене, суд вважає за можливе задовольнити вимоги позивача ОСОБА_1 та визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме житловим будинком №24 по вулиці 8 Березня в с.Новоолександрівка, Новоронцовського району Херсонської області.
На підставі наведеного, керуючись ст. 41 Конституції України, ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.ст.319, 321, 391, 405 ЦК України, ст.ст.4, 12, 14, 81,82, 89, 223, 259, 263 265, 273, 280, 281 ЦПК України суд, -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення права користування житловим приміщенням - задовольнити.
Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, такою, що втратила право користування житловим будинком №24 по вулиці 8 Березня в с.Новоолександрівка, Нововоронцовського району Херсонської області.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом України. Повторне заочне рішення позивач та відповідач можуть оскаржити в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржено з загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
СуддяОСОБА_3