Справа № 740/2512/18
Провадження № 2/740/1258/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 грудня 2018 року м.Ніжин

Ніжинський міськрайонний суд Чернігівської області в складі:

головуючої судді Ковальової Т.Г.,

за участю секретаря Кононяко С.А.,

позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду із зазначеним позовом, який в подальшому уточнила, і в якому просить стягнути з відповідача на її користь 66000 грн., що становить 60% вартості автомобіля марки SKODA OCTAVIA, 1998 року випуску, державний знак НОМЕР_1, який перебував у спільній сумісній власності подружжя.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що з 11 серпня 2007 року вони з ОСОБА_2 перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірвано за рішенням Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області 07 червня 2018 року.

В період перебування у шлюбі вони за спільні кошти придбали автомобіль марки SKODA OCTAVIA, 1998 року випуску, обєм двигуна 1600, державний номерний знак НОМЕР_1, який 17.11.2015 був зареєстрований на ОСОБА_2

Після розірвання шлюбу ОСОБА_2 змінив місце проживання та забрав з собою автомобіль, телевізор та планшет, який вони купували їхній дочці.

Позивач зазначає, що з причини неможливості доступу до даного автомобіля, то його вартість нею визначена відповідно до року випуску, терміну експлуатації за аналогічним товаром на сайті інтернет-послуг. Вважає, що обєктивна грошова оцінка спірного майна становить 110 000 грн. Враховуючи, що з нею проживає дитина, то вважає, що з урахуванням інтересів їхньої дитини, частка у спільному майні подружжя має становити 60 % загальної вартості спільного майна, тобто 66000 грн. Відповідач добровільно відмовляється компенсувати їй частку вартості автомобіля, тому звертається до суду за захистом своїх прав та інтересів.

В судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги за вищевикладених обставин. Зазначила, що автомобіль відповідач продав чоловіку своєї сестри, але фактично сам користується ним. На призначенні експертизи для визначення вартості майна не наполягала.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні позов не визнав і показав, що автомобіль йому вже не належить, надавши суду копію договору купівлі- продажу авто від 12.12.2018 року,. До продажу спірного автомобіля він згоден був заплатити позивачці 20 000 грн., але вона не йшла на контакт. Він залишив позивачці і дитині багато іншого спільного майна, яке було придбане за період перебування у шлюбі, і тому позовні вимоги не визнає.

Вислухавши сторони, дослідивши усі докази по справі та оцінивши їх відповідно до ст.89 ЦПК України за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні, суд дійшов наступного висновку.

Правовідносини, які виникли між сторонами з приводу спірного майна, регулюються нормами Сімейного Кодексу України.

В судовому засіданні встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 11 серпня 2007 року, мають неповнолітню дитину, ІНФОРМАЦІЯ_1. За рішенням Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 07 червня 2018 року, яке набрало законної сили, шлюб між ними розірвано.

17.11.2015 року в період шлюбу сторони придбали автомобіль марки SKODA OCTAVIA, 1998 року випуску, обєм двигуна 1600, державний номерний знак НОМЕР_1, право власності на який зареєстровано за ОСОБА_2, чого сторони не заперечують.

Згідно зі ст. 60 СК України вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

За змістом ст. 61 СК України об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту, а ст.63 СК України передбачено, що дружина та чоловік мають рівна права на володіння, користування і розпорядженням майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до положень ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки дружини і чоловіка є рівними.

Враховуючи наведене та той факт, що спірний автомобіль придбаний сторонами за час перебування в зареєстрованому шлюбі, суд вважає дане майно спільною сумісною власністю сторін по справі.

Відповідно до п.22 постанови Пленуму ВСУ №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими ст.69-72 СК та ст. 372 ЦК. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості під час розгляду справи. Пункт 30 Постанови скеровує суди на те, що у випадку, коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім'ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

Оскільки судом було встановлено, що спірний автомобіль було відчужено після розірвання шлюбу, ОСОБА_2 підтвердив у судовому засіданні, що дійсно дане майно відчужено без отримання згоди ОСОБА_1 та кошти за реалізований автомобіль їй не передавав, суд вважає, що це надає право позивачу на отримання половини його вартості (правові висновки Верховного Суду України, висловлені у постановах: від 27 квітня 2016 року у справі № 6-486цс16; від 12 жовтня 2016 року у справі № 6-1587цс16). Доказів протилежного суду не надано.

Вирішуючи питання про розмір компенсації, суд керується наступним. Згідно ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Згідно ч. 1 ст. 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою.

Відповідно положень ч. 2 ст. 369 ЦК України та ч. 2 ст. 65 СК України, при укладенні одним із подружжя договору щодо розпорядження спільним майном вважається, що він діє за згодою другого з подружжя.

Автомобіль відчужено 12.12.2018 року на підставі договору купівлі-продажу, законність якого сторони не оспорюють, правочин не визнаний судом недійсним і не є нікчемним (його недійсність не встановлена законом), а отже, враховуючи приписи ст. 204 ЦК України щодо презумпції правомірності правочину, суд вважає, що саме дану ціну автомобіля слід враховувати при компенсації.

Відповідно п. 30 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» №11 від 21 грудня 2007 року рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об'єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч. 1 ст. 63, ч. 1 ст. 65 СК.

У випадку, коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім'ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

Оскільки на момент вирішення судом спору автомобіль було відчужено за договором купівлі-продажу і він не належить подружжю, а належить іншій особі, то майном, яке підлягає розподілу є не автомобіль, а грошові кошти, отримані від його реалізації в розмірі 45 000 грн., а тому позивачка має право на половину вартості отриманих від реалізації коштів в сумі 22500,00 грн.

Посилання відповідача на те, що в рахунок половини вартості автомобіля він залишив позивачці інше спільне майно подружжя безпідставне і виходить за межі позовних вимог.

Відповідно ст.141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати відповідно до задоволеної частини.

При звернені до суду з позовом ОСОБА_1 за вимоги на загальну суму 66000,00 грн. сплачено судовий збір в сумі 704,80 грн.

Позовні вимоги задоволено на 34% (22 500х100:66 000), у зв'язку з чим з відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати в сумі 239,63 грн. (704,80 х 34% : 100 =239.63).

Керуючись ст.ст.61, 63, 69, 70 СК України, ст.372 ЦК України, ст.ст.141, 263-265, 268, 273, 279, 354,355 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний код НОМЕР_2, адреса: 16600, АДРЕСА_1, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, ідентифікаційний код НОМЕР_3, адреса: 16600, Чернігівська область, м.Ніжин, вул.Пустовгара, 14, 1/ 2 (одну другу) частку грошової компенсації вартості проданого автомобіля Skoda Oktavia, 1998 року випуску, об*їм двигуна 1600, державний номерний знак НОМЕР_4, який перебував у спільній сумісній власності подружжя, в сумі 22500 (двадцять дві тисячі пятсот) грн. та 239 (двісті тридцять дев*ять) грн. 63 коп. у відшкодування понесених судових витрат, а всього стягнути з нього 22 739 (двадцять дві тисячі сімсот тридцять дев*ять) грн. 63 коп.

В задоволенні позовних вимог в іншій частині відмовити.

На рішення може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Чернігівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Відповідно до п.15 п.п.15.5 перехідних положень ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи через суд першої інстанції Ніжинський міськрайонний суд, а матеріали справи разом з апеляційними скаргами надсилаються місцевим судом до апеляційної інстанції за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуюча суддя Ковальова Т.Г.