Справа № 489/2514/17
Провадження №2/489/228/18
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
06 вересня 2018 року м. Миколаїв
Ленінський районний суд міста ОСОБА_1 у складі: головуючого судді Румянцевої Н.О., із секретарем судового засідання Животовою А.В., за участю: представника позивача ОСОБА_2 розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості та звернення стягнення на заставне майно,
У судовому засіданні представник позивача уточнив вимоги позову та просив звернути стягнення на предмет застави шляхом передачі його у власність позивача.
Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.
Згідно ч.1 ст.280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Передбачених ч. 2 ст. 223 ЦПК України підстав для відкладення розгляду справи судом не встановлено, судом прийнято рішення про розгляд справи за відсутності сторін, на підставі доказів, поданих разом із матеріалами позову з ухваленням заочного рішення відповідно до ст. ст. 280-283 ЦПК України.
Відповідачем у встановлений судом строк без поважних причин відзив не надавався, тому суд вирішує справу за наявними матеріалами (ч. 8 ст. 178 ЦПК).
Зясувавши обставини та дослідивши надані докази, суд приходить до висновку, що встановленні наступні факти та відповідні правовідносини.
Як вбачається з договору позики (з умовами забезпечення) від 12.06.2010 року ОСОБА_3 надав, а ОСОБА_4 отримав у користування грошові кошти у розмірі 7000 доларів США, під зобовязання повернути вказану суму в строк до 12 червня 2015 року та сплатити проценти в розмірі 36 % річних за період фактичного користування коштами до дня повернення грошових коштів.
Відповідно до п. 2 Договору позики від 12.06.2010 року, у забезпечення виконання зобов'язання за цим договором ОСОБА_5 надає поруку, якою зобовязується відповідати перед ОСОБА_3 за невиконання ОСОБА_4 усіх його зобовязань за цим договором позики, крім того ОСОБА_4 передає, а ОСОБА_3 приймає в заставу транспортний засіб: транспортний засіб марки Mersedes-Benz, модель 416 CDI, сірий номер WDB9046631R299787, який належить ОСОБА_4 на праві власності згідно Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу АІС № 063234 виданого 24 жовтня 2007 року.
Обтяження внесено до Державного реєстру обтяжень рухомого майна (а.с.7)
На підставі п. 3 Договору позики від 12.06.2010 року у разі не сплати чергового платежу (процентів) до 10 числа відповідного місяця ОСОБА_4 зобов'язується передати предмет застави у фактичне користування ОСОБА_3 з метою задоволення вимог за цим договором, а ОСОБА_3 має право звернути стягнення на предмет застави в установленому законом порядку.
Станом на 17 грудня 2016 року відповідачами сплачено заборгованість за договором позики у розмірі 3500 доларів США та 5500 доларів США.
Відповідно до ст.3 ЦПК України кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси.
За положеннями частини другої статті 509 ЦК України, зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.
Пунктом 1 частини другої статті 11 ЦК України встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Відповідно до статті 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини першої статті 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Згідно з частиною першою статті 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).
Частинами першою та другою статті 612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов'язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення.
За правилами статей 1046, 1047 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.
Частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Судом встановлено, що грошові кошти зазначені в договорі позики від 12.06.2010 року, з урахуванням повернутої частини боргу, є боргом, який підлягає поверненню в звязку із не виконанням відповідачем зобовязання щодо укладення з позивачем договорів позики.
Позивач вирішуючи питання щодо солідарного стягнення заборгованості з відповідачів, виходив з того, що передання йому предмету застави у власність компенсує заборгованість у розмірі вартості автомобіля, визначивши ринкову вартість автомобіля у розмірі 251965,00 грн.
У відповідності до ст. 572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).
У відповідності до ст. 574 ЦК України застава виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До застави, яка виникає на підставі закону, застосовуються положення цього Кодексу щодо застави, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом.
У відповідності до ст. 577 ЦК України застава нерухомого майна підлягає державній реєстрації у випадках та в порядку, встановлених законом. Застава рухомого майна може бути зареєстрована на підставі заяви заставодержателя або заставодавця з внесенням запису до Державного реєстру обтяжень рухомого майна. Моментом реєстрації застави є дата та час внесення відповідного запису до Державного реєстру обтяжень рухомого майна.
У відповідності до ст. 583 ЦК України заставодавцем може бути боржник або третя особа (майновий поручитель). Заставодавцем може бути власник речі або особа, якій належить майнове право, а також особа, якій власник речі або особа, якій належить майнове право, передали річ або майнове право з правом їх застави. Застава права на чужу річ здійснюється за згодою власника цієї речі, якщо для відчуження цього права відповідно до договору або закону потрібна згода власника.
У відповідності до ч. ч. 1, 2 ст. 590 ЦК України звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов'язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом.
У відповідності до ст. 1 Закону України "Про заставу" ( в редакції закону, що діяв на момент підписання між сторонами Договору застави від 01 лютого 2008 року) застава - це спосіб забезпечення зобов'язань, якщо інше не встановлено законом. В силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) забезпеченого заставою зобов'язання одержати задоволення з вартості заставленого майна переважно перед іншими кредиторами. Застава виникає на підставі договору, закону або рішення суду.
У відповідності до ст. 3 Закону "Про заставу" ( в редакції закону, що діяв на момент підписання між сторонами Договору застави від 01 лютого 2008 року) заставою може бути забезпечена будь-яка дійсна існуюча або майбутня вимога, що не суперечить законодавству України, зокрема така, що випливає з договору позики, кредиту, купівлі-продажу, оренди, перевезення вантажу тощо.
Відповідно до положень статті 20 Закону України «Про заставу» заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором.
Відповідно до статті 27 Закону України «Про заставу» застава зберігає силу, якщо за однією з підстав, зазначених в законі, майно або майнові права, що складають предмет застави, переходять у власність іншої особи. Застава зберігає силу і у випадках, коли у встановленому законом порядку відбувається уступка заставодержателем забезпеченої заставою вимоги іншій особі або переведення боржником боргу, який виник із забезпеченої заставою вимоги, на іншу особу.
Звертаючись до суду із даним позовом, позивач посилається на правову підставу в обґрунтування своїх позовних вимог на ст. 328 ЦК України.
Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.
Відповідно до ч. 2 ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена.
Як уже зазначалось раніше, згідно п. 3 договору позики визначено, що заставодавець набуває право звернути стягнення на предмет застави у випадках або отримати заставне майно у фактичне користування, якщо в момент настання терміну виконання зобов'язання за договором позики, забезпеченими заставою, вони не будуть виконані, а також передбачено, що заставодержатель звертає стягнення на предмет застави у встановленому законом порядку.
Умовами договору передбачено право ОСОБА_3 на звернення стягнення на предмет застави у встановленому законодавством порядку з передачею транспортного засобу у фактичне користування.
Тому суд вважає, що вимоги позивача щодо предмету застави підлягають задоволенню шляхом звернення стягнення на транспортний засіб в рахунок погашення заборгованості за договором позики.
До того ж, у відповідності до ст. 589 ЦК України у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором.
Тому звернення стягнення на предмет застави є самостійним засобом виконання зобовязання, який був обраний позивачем як спосіб захисту свого порушеного права.
В порядку частини 1 статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений судовий збір.
Керуючись ст. ст. 4, 12, 89, 141, 259, 263-265, 282 Цивільного процесуального кодексу України, суд,
Цивільний позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості та звернення стягнення на заставне майно задовольнити частково.
В рахунок погашення заборгованості за договором позики від 12 червня 2010 року у розмірі 278 602 гривен звернути стягнення на предмет застави транспортний засіб марки Mersedes-Benz, модель 416 CDI, сірий номер WDB9046631R299787, який належить ОСОБА_4 на праві власності згідно Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу АІС № 063234 виданого 24 жовтня 2007 року, шляхом передачі транспортного засобу у власність ОСОБА_3.
В задоволенні позовних вимог про стягнення коштів за договором позики відмовити.
Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 судовий збір у розмірі 2786 гривен 00 копійок..
Позивач: ОСОБА_3, РНОКПП НОМЕР_1, проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1.
Відповідач: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3.
Відповідач: ОСОБА_5, зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано відповідачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Апеляційна скарга на судове рішення може бути подана позивачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено скорочене судове рішення, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.
Судове рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
У відповідності з п. 15.5 Розділу ХІІІ Перехідних Положень Цивільного процесуального кодексу України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через Ленінський районний суд міста ОСОБА_1.
Суддя Ленінського районного
суду міста ОСОБА_1 Румянцева
Повний текст судового рішення складено «01» жовтня 2018 року.