Постанова

Іменем України

17 жовтня 2018 року

м. Київ

провадження № 22-ц/824/1028/2018

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Мазурик О.Ф. (суддя-доповідач),

суддів: Махлай Л.Д., Кравець В.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Солом'янського районного суду м. Києва

в складі судді Кізюн Л.І.

від 26 червня 2018 року

у справі № 760/8496/18 Солом'янського районного суду м. Києва

за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АХА Страхування»

до ОСОБА_1

про стягнення суми страхового відшкодування,

В С Т А Н О В И В:

В березні 2018 року позивач - Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «АХА Страхування» (далі - ПрАТ «СК «АХА Страхування»), посилаючись на недостатність страхової виплати для повного відшкодування шкоди завданої особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення коштів у розмірі 8 803, 97 грн.

Позовна заява мотивована тим, що 01.09.2014між ПрАТ «СК «АХА Страхування» та ОСОБА_2 було укладено договір добровільного страхування, за яким позивач застрахував майнові інтереси потерпілого, пов'язані з експлуатацією наземного транспортного засобу, легкового автомобіля марки «Subaru Impreza», державний реєстраційний номер НОМЕР_1.

05.08.2015 о 17 год. 30 хв., в м. Києві по вул. Нижній Вал, з вини водія ОСОБА_1, яка керувала автомобілем марки «ЗАЗ», державний реєстраційний номер НОМЕР_2, сталася дорожньо-транспортна пригода внаслідок якої автомобіль марки «Subaru Impreza», державний реєстраційний номер НОМЕР_1, отримав механічні пошкодження.

За заявою потерпілої, на підставі рахунку-фактури № ОЗЧ-000043 від 12.08.2015 було складено страховийакт та визначено суму страхового відшкодування у розмірі 17 160,96 грн., якусплачено потерпілому, шляхом перерахування коштів на СТО.

Цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована у Приватному акціонерному товаристві «Страхова компанія «Провідна» (далі - ПрАТ «СК «Провідна»)згідно з полісом № АІ/782-4046.

ПрАТ «СК «АХА Страхування» звернулося до ПрАТ «СК«Провідна» про виплату страхового відшкодування, на що було виплачено позивачу 8 356, 99 грн.

З урахуванням викладеного та посилаючись на статті 993, 1166, 1188, 1194 ЦК України, статтю 27 Закону України «Про страхування», позивач просив стягнути в порядку регресу з відповідача різницюміж фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (17 160, 96 - 8 356,99) , що становить 8 803, 97 грн.

ОСОБА_1 позов не визнала та просила відмовити у його задоволенні.

У відзиві на позовну заяву зазначила, що позовні вимоги не підтверджено належними доказами.

Звернула увагу, що позивач у позовній заяві в обґрунтування позовних вимог посилався на те, що сума страхового відшкодування визначена на основі рахунку-фактури № 034-000043 від 12.08.2015 на суму 18 111, 56 грн., однак страхове відшкодування визначено у розмірі 17 160, 96 грн. без пояснення яким чином здійснено такий розрахунок (франшиза у розмірі 1 000 грн. згідно умов доданої до позовної заяви копії договору добровільного страхування наземного транспорту «Все включено» № 0010а/14к/оАС від 29.08.2014 ситуацію не пояснює, адже в цьому випадку за розрахунком це була б сума 17 111,56 грн., а не 17 160,96 грн.).

Також, позивачем не надано до суду жодного доказу здійснення ПрАТ «СК «Провідна» будь-якої виплати страхового відшкодування та розмір такої виплати.

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 26 червня 2018 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПрАТ «СК «АХА Страхування» суму сплаченого страхового відшкодування в розмірі 8 803,97 грн. та 1 762,00 грн. сплаченого судового збору.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, відповідачка ОСОБА_1 звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій посилалася на незаконність та необґрунтованість рішення.

Як на підставу скасування рішення суду вказувала на те, що судом не з'ясовано обставин, що мають значення для справи, а саме щодо розміру ліміту відповідальності страховика за договорами обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Не враховано, що на законодавчому рівні встановлено обов'язковий ліміт відповідальності страховика за договорами обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за шкоду, заподіяну майну потерпілих, у розмірі 50 000 гривень на одного потерпілого.

Оскільки розмір завданої шкоди не перевищує ліміт відповідальності страховика за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, суд, неправильно застосувавши ст. 1194 ЦПК України, дійшов помилкового висновку про задоволення позовних вимог.

За вказаних обставин просила скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 21 серпня 2018 року справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» Апеляційний суд Київської області та Апеляційний суд міста Києва здійснювали правосуддя до початку роботи Київського апеляційного суду.

21 червня 2018 року Київський апеляційний суд зареєстровано в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань на виконання Указу Президента України «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» від 29.12.2017, а з 03.10.2018 Київський апеляційний суд розпочав свою роботу.

Отже, Київський апеляційний суд наділений повноваженнями зі здійснення правосуддя з 03.10.2018.

Згідно протоколу автоматичного розподілу судової справи між суддями Київського апеляційного суду від 03.10.2018 дану справу призначено судді-доповідачу Мазурик О.Ф.; судді, які входять до складу колегії: Кравець В.А., Махлай Л.Д.

Заперечуючи проти апеляційної скарги позивач подав до суду відзив, в якому посилався на те, що не зважаючи на встановлений законом ліміт відповідальності страховика за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, фактичні збитки, завдані позивачу у зв'язку з виплатою страхового відшкодування за договором добровільного страхування, у будь-якому випадку повинна сплатити винна особа, якою є відповідач.

Доводи обґрунтовував тим, що завдання потерпілому шкоди особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди породжує деліктне зобов'язання, в якому право потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується відповідний обов'язок боржника (особи, яка завдала шкоди).

Щодо доводів апеляційної скарги не доведення розміру страхового відшкодування та відсутності розрахунку страхового відшкодування, зазначив, що в позовній заяві помилково вказано невірний приклад розрахунку страхового відшкодування

Вказав, що загальна сума страхового відшкодування виплачена позивачем становить 26 945, 38 грн., а не як зазначено у позовній заяві у розмірі 17 160,96 грн.

Також посилався на те, що позивачем в позовній заяві невірно зазначено, що страховою компанією за договором обов'язкового страхування виплачено 8 356,99 грн., тоді як фактично розмір такої виплати становить 18 141, 42 грн.

За наведених обставин, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Судом першої інстанції справу розглянуто в порядку спрощеного позовного провадження.

За приписами ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Оскільки ціна позову у даній справі менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб та справа не відноситься до тих, які у відповідності до вимог ч. 4 ст. 274 ЦПК України не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, то розгляд справи проводиться в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість рішення суду в межах апеляційного оскарження та вимог, що заявлялися в суді першої інстанції, дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Предметом позову є регресна вимога страховика за договором добровільного страхування, який виплатив потерпілій особі страхове відшкодування, до страхувальника за договором обов'язкового страхування у зв'язку з виплатою страховиком за цим договором страхового відшкодування не у повному розмірі.

Страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів (стаття 1 Закону України «Про страхування»).

За договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 Цивільного кодексу (далі - ЦКУкраїни).

Страхувальник вносить страховику згідно з договором страхування певну плату, яка називається страховим платежем (страховим внеском, страховою премією) (частина перша статті 10 Закону України «Про страхування»).

Предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов'язані, зокрема, з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності) (стаття 980 ЦК України).

Розрізняють добровільну та обов'язкову форми страхування (стаття 5 Закону України «Про страхування»).

Види обов'язкового страхування в Україні визначені у статті 7 Закону України «Про страхування».

До них пункт 9 частини першої вказаної статті відносить страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Відносини у цій сфері регламентує, зокрема, Закон України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Судом встановлено, що 05.08.2015 о 17 год. 30 хв., в м. Києві по вул. Нижній Вал, з вини водія ОСОБА_1, яка керувала автомобілем марки «ЗАЗ», державний реєстраційний номер НОМЕР_2, сталася дорожньо-транспортна пригода внаслідок якої автомобіль марки «Subaru Impreza», державний реєстраційний номер НОМЕР_1, отримав механічні пошкодження.

Доводи апеляційної скарги, що позивачем не доведено розміру завданої шкоди потерпілій особі є безпідставними.

Згідно доказу, наявного у матеріалах справи, вартість відновленого ремонту застрахованого об'єкту становила 27 945, 38 грн., та визначена на підставі двох рахунків-фактур: № ОЗЧ-000043 від 12.08.2015 СТО ФОП ОСОБА_6 та № 138 від 12.10.2015 СТО ФОП ОСОБА_7 (а.с. 25).

Згідно рахунку-фактури № ОЗЧ-000043 від 12.08.2015 СТО ФОП ОСОБА_6 вартість запчастин, що підлягали заміни, для відновлення пошкодженого автомобіля, становила 18 111, 56 грн. (а.с. 24).

Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів на спростування наданого позивачем доказу щодо розміру вартості відновлювального ремонту.

Судом встановлено, що у звя'зку з тим, що майнові інтереси власника автомобіля марки «Subaru Impreza», державний реєстраційний номер НОМЕР_1, були застраховані за договором добровільного страхування наземного транспорту № 0010а/14к/оАС від 29 серпня 2014 року, ПрАТ «Страхова компанія «АХА Страхування» здійснило виплату страхового відшкодування у розмірі 17 160, 96 грн.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач зазначив, що фактично ПрАТ «Страхова компанія «АХА Страхування» здійснила виплату страхового відшкодування двома платежами на підставі двох страхових актів загальну суму 26 945, 38 грн. шляхом перерахування коштів у розмірі 17 160, 96 грн. на рахунок ФОП ОСОБА_6 та 9 784, 42 грн. на рахунок ФОП ОСОБА_7

Однак, як вбачається зі змісту позовної заяви вимоги заявлено до відповідача щодо виплати страхового відшкодування визначеного у страховому акті, здійсненому на підставі рахуноку-фактури № ОЗЧ-000043 від 12.08.2015 ФОП ОСОБА_6 у розмірі 17 160, 96 грн.

При цьому на підтвердження обставин, зазначених у позові позивачем долучено до позовної заяви: копію рахуноку-фактури № ОЗЧ-000043 від 12.08.2015 ФОП ОСОБА_6 (а.с. 24); копію страхового акту від 15.10.2015 в якому розмір страхового відшкодування визначено також на підставі рахунку-фактури № ОЗЧ-000043 від 12.08.2015 ФОП ОСОБА_6 у розмірі 17 160, 96 грн. (а.с. 26-27); копію платіжного доручення № 201 380 від 16 жовтня 2015 року про перерахунок коштів на СТО згідно рахунку фактури № ОЗЧ-000043 від 12.08.2015 у розмірі 17 160,96 грн. (а.с. 29).

Долучені позивачем до відзиву на апеляційну скаргу нові докази, а саме: страховий акт щодо здійснення виплати страхового відшкодування у розмірі 9 784, 42 грн., визначеної на підставі рахунку-фактури № 138 від 12.10.2015 СТО ФОП ОСОБА_7 та копія платіжного доручення № 201 379 від 16 жовтня 2015 року про перерахунок коштів ФОП ОСОБА_7 у розмірі 9 784, 42 грн. підлягають поверненню позивачу, оскільки, позивач не звертався до суду з клопотанням про дослідження нових доказів та не надавав доказів на підтвердження неможливості їх подання до суду першої інстанції, що об'єктивно не залежали від нього.

Враховуючи, що позовна заява не містить обґрунтувань здійснення позивачем страхової виплати шляхом перерахування коштів у розмірі 9 784, 42 грн. ФОП ОСОБА_7 і такі обставини не доводилися в суді першої інстанції, колегія суддів, керуючись положеннями ч. 1 ст. 13 ЦПК України, не приймає до уваги доводи позивача, викладені у відзиві на апеляційну скаргу щодо невірного розрахунку виплаченої суми страхового відшкодування, наведеного у позовній заяві.

На підставі викладеного колегія суддів дійшла висновку, що суд обґрунтовано виходив із встановлених обставин здійснення позивачем виплати страхового відшкодування у розмірі 17 160, 96 грн.

Згідно зі статтею 27 Закону України «Про страхування» та статтею 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Відповідно до ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Звертаючись до суду з позовом до ОСОБА_1, позивач посилався на те, що страхової виплати, здійсненої ПрАТ «СК «Провідна» за договором обов'язкового страхування у розмірі 8 356, 99 грн., виявилося недостатньо для повного відшкодування завданої нею шкоди.

Колегія погоджується з доводами апеляційної скарги, що позивачем не доведено, що страховиком за договором цивільно-правової відповідальності виплачено кошти не у повному обсязі.

Дійсно, матеріали справи не містять жодного доказу на підтвердження, що ПрАТ «СК «Провідна» здійснила будь-яке відшкодування за договором цивільно-правової відповідальності, укладеного з відповідачем.

Не зважаючи на те, що такі доводи зазначалися відповідачем ще у відзиві на позовну заяву, позивач не надав докази на спростування цих доводів а ні до суду першої інстанції, а ні до суду апеляційної інстанції.

При цьому доводи позивача, щодо розміру виплаченого ПАТ «СК «Провідна» розміру страхового відшкодування, які зазначено в позовній заяві і у відзиві на апеляційну скаргу, суперечливі.

У позовній заяві позивач доводив, що ПАТ «СК «Провідна» здійснила виплату у розмірі 8 356, 99 грн., а у відзиві на апеляційну скаргу вказав, що здійснена виплата у розмірі 18 141,41 грн.

Однак жодних доказів на підтвердження своїх доводів позивач не надав.

Колегія суддів відхиляє доводи позивача, викладені у відзиві на апеляційну скаргу, що право вимоги до винної особи не залежить від страхової суми (ліміту відповідальності) страховика, встановлену договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

З аналізу ст.993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування» вбачається, що до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов'язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування.

Після такої виплати деліктне зобов'язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов'язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування.

Обмеження набуття страховиком, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, права зворотної вимоги (регресу) визначені у ст. 1194 ЦК України та залежить від встановленого у цьому договорі розміру страхового відшкодування.

Відповідно до статті 9 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов'язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. Розмір страхової суми за шкоду, завдану майну потерпілих, становить 50 000 гривень на одного потерпілого. Страхові виплати за договорами обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності обмежуються страховими сумами, які діяли на дату укладення договору та зазначені у договорі страхування.

Таким чином, відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем ДТП, відповідальність яких застрахована за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виник обов'язок з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а також у разі, коли страховик має право регресу до особи, яка застрахувала свою відповідальність.

Судом першої інстанції не враховано обставину, що має значення для справи, що станом на дату ДТП - 05.08.2015 цивільно-правова відповідальність відповідача, як власника транспортного засобу «ЗАЗ», державний реєстраційний номер НОМЕР_2, була застрахована в ПрАТ «СК «ПРОВІДНА», ліміт відповідальності якої як страховика становив 50 000,00 грн.

Колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги, що судом безпідставно не взято до уваги доданийдо відзиву на позовну заяву витяг з Єдиної централізованої бази даних Моторного (транспортного) страхового бюро України щодо обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, який засвідчує існування і чинність полісу № АІ7824046 станом на 05.08.2015 (це відкрита інформація, яка надається користувачам шляхом доступу через мережу Інтернет відповідно до п.5.9. Положення про єдину централізовану базу даних щодо обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, затвердженого розпорядженням Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України 09.07.2010 № 566 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 16 серпня 2010 рокуза № 691/17986).

У зв'язку з тим, що матеріали справи містять докази, що загальний розмірзавданої потерпілій особі шкоди становить 27 945, 38 грн. (а.с. 25), в межах якої страховиком за договором майнового страхування виплачено страхове відшкодування у розмірі 26 945,38 грн., колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги, що покладання обов'язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплатив страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Доводи позивача, викладені у відзиві на апеляційну скаргу, про те, що не зважаючи на встановлений законом ліміт відповідальності страховика за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, фактичні збитки, завдані позивачу у зв'язку з виплатою страхового відшкодування за договором добровільного страхування, у будь-якому випадку повинна сплатити винна особа, якою є відповідач, суперечать правовому висновку Верховного Суду, викладеному у постанові від 04.07.2018 у справі № 755/18006-15ц.

Враховуючи те, що суд неповно з'ясував обставини, що мають значення для справи, порушив норми матеріального та процесуального права, рішення суду не відповідає вимогам ст. 263 ЦПК України щодо його законності й обґрунтованості, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що в силу ст. 376 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду та ухвалення нового про відмову у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Таким чином, з ПрАТ «СК «АХА» підлягає стягненню сплачений ОСОБА_1 судовий збір за подання апеляційної скарги, відповідно до квитанції № 13 від 11.08.2018, у розмірі 2 643 грн. 00 коп.

На підставі викладеного та керуючись ст. 268, 374, 376, 383, 384, 389 ЦПК України,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 29 червня 2018 року - скасувати.

В задоволенні позову Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АХА Страхування» до ОСОБА_1 про стягнення суми страхового відшкодування - відмовити.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АХА Страхування» на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 2 643 (дві тисячі шістсот сорок три) грн. 00 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий О.Ф. Мазурик

Судді Л.Д. Махлай

В.А. Кравець