АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 вересня 2018 року

м. Харків

справа № 619/969/17

провадження № 22-ц/790/3740/18

Апеляційний суд Харківської області у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого: Коваленко І.П.,

суддів: Овсяннікової А.І., Сащенко І.С.,

ім'я (найменування) сторін:

позивач: ОСОБА_1

відповідач: ОСОБА_2

розглянув в порядку спрощеного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди за апеляційною скаргою ОСОБА_2 в особі його представника ОСОБА_3 - керуючого партнера Адвокатського об'єднання «Ястребова, Кузьмін і партнери» на рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 19 квітня 2018 року (в складі судді Остропілець Є.Р.),

встановив:

У березні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, в якому, з урахуванням уточнень, просив стягнути з ОСОБА_2 на його користь матеріальну шкоду в розмірі 400 гривень та моральну шкоду в розмірі 1600 гривень, також просив стягнути витрати по сплаті судового збору в загальному розмірі 1280 гривень.

В обгрунтування позову вказував, що 27.09.2016 року о 07.15 год. прогулювався зі своєю собакою породи «Мопс». Перебуваючи безпосередньо на території вул. Зоряна, у громадському місці загального користування, він побачив, що назустріч йому наближаються дві собаки з метр зростом, без намордників та будь-якого супроводу.

Далі він побачив, що через дорогу, притиснувшись до цегляного паркану стояла налякана громадянка ОСОБА_4, він побіг в напрямку до неї, щоб відігнати собак.

В цей час з двору будинку № 101 по вул. Зоряна виїжджав громадянин ОСОБА_5, який зупинився та відкрив двері, щоб їх врятувати. Громадянка ОСОБА_4 встигла сісти в автомобіль, однак його одна із собак вкусила та пошкодили йому штани. В результаті чого, він отримав тілесні ушкодження. 29.09.2016 року він звернувся до медичного закладу в Харківську міську поліклініку № 26, де його оглянули і надали йому довідку, що підтверджує той факт, що рана на його нозі отримана внаслідок укусу.

Дані собаки породи «Кангал» належать громадянину ОСОБА_2, яким було порушено всі умови їх вигулу, а саме: собаки вигулювалися без намордників та без супроводу господаря.

В зв'язку з цим, ОСОБА_1 просив стягнути з відповідача - власника собак, моральну шкоду, оскільки він зазнав фізичного болю, страждань та матеріальних збитків внаслідок пошкодження одягу.

В судовому засіданні представник ОСОБА_1 просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі та стягнути з відповідача на його користь суму моральної в розмірі 1600 грн. та матеріальної шкоди в розмірі 400 грн. Крім того просив стягнути з відповідача на його користь витрати по сплаті судового збору в розмірі 1280 грн.

В судовому засіданні представник ОСОБА_2 вказав, що у позовних вимогах необхідно відмовити, оскільки позивачем не надано жодних доказів того, які саме собаки та кому вони належать спричинили йому шкоду. Крім того, представник позивача не надав доказів стосовно того, що саме собаки, які належать відповідачу завдали йому тілесних ушкоджень. Позивач звернувся в лікарню лише через 2 дні після укусу. Ціна джинсів які наче б то коштують 400 грн. не підтверджуються жодним чеком.

Позивачем не надано жодних рішень щодо притягнення відповідача до адміністративної відповідальності за статтею 154 частини 2 КУпАП.

Рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 19 квітня 2018 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди - задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 спричинену моральну шкоду у розмірі 600 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 420 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погодившись із вказаним вище рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_2 в особі його представника ОСОБА_3 - керуючого партнера Адвокатського об'єднання «Ястребова, Кузьмін і партнери»звернувся на це рішення з апеляційною скаргою, в якій, з посиланнями на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить вказане рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити позивачу в задоволенні позову в повному обсязі.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, апелянт зазначив, що матеріали справи не містять доказів того, що саме внаслідок укусів собакою відповідача він отримав тілесні ушкодження.

Апелянт вказує, що позивачем не надано доказів наявності винних дій відповідача в завдаванні такої шкоди позивачу та причинного зв'язку між шкодою і протиправними діяннями, а тому суд першої інстанції дійшов неправильного висновку про наявність підстав для стягнення моральної шкоди.

Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходив.

Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 23 червня 2018 року розгляд справи призначено в порядку письмового провадження.

Дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

При цьому колегія суддів виходить з наступного.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_1, суд першої інстанції виходив з доведеності та обґрунтованості позову.

З таким висновком суду першої інстанції судова колегія погоджується виходячи з наступного.

Відповідно до статті 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно з частинами першою і другою статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю і стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Відповідно до частини першої статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Під моральною шкодою необхідно розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов'язаннях передбачає презумпцію вини завдавача шкоди. Якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

З огляду на наведене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності і диспозитивності цивільного процесу, положень ЦК України з відшкодування шкоди, то саме на відповідача покладено обов'язок доведення відсутності вини у завданні шкоди.

Судом встановлено, 27.09.2016 року позивач ОСОБА_1 прогулювався зі своєю собакою породи «Мопс» по вул. Зоряній в смт. Черкаська Лозова Дергачівського району Харківської області, побачив що назустріч йому наближаються дві великі собаки сірого кольору зростом біля 1 метра, без намордників та будь якого супроводу.

Свідки ОСОБА_6 та ОСОБА_4 в судових засіданнях суду першої інстанції від 03.11.2017 року та 14.12.2017 року підтвердили, що дані собаки належать громадянину ОСОБА_2

Свідок ОСОБА_4 вказала суду, що саме коли позивач 27 вересня 2016 року, вранці, захищав її від собак, які намагались її вкусити, посадив її в машину громадянина - ОСОБА_5, а одна із собак кликом вдарила його по нозі та пошкодила штани позивача.

Собаки належать до службової турецької породи «Кангал», про факт належності та умов утримання вищевказаних собак даної породи відповідачем свідчить відеозапис з програми «По домам» випуск №6 , який досліджений в судовому засіданні судом першої інстанції і наданий представником позивача.

Сторони не заперечували, що вказані собаки належать відповідачу.

Внаслідок укусу позивачу були завдані тілесні ушкодження, про що свідчить довідка з медичного закладу - Харківської міської лікарні №26 від 29.09.2016 року, відповідно до якої при огляді лікарем ОСОБА_1 зафіксований укус правого колінного суглоба. Екстрене лікування не потребує. Рекомендовано нагляд у хірурга. Вказаний факт представник відповідача не оспорював.

Собака породи «Кангал», відповідно до своїх характеристик, є службовою собакою, тому відноситься до джерел підвищеної небезпеки.

Відповідачем в судовому засіданні не було доведено факт завдання шкоди внаслідок наявності непереборної сили чи умислу потерпілого, тому колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню моральна шкода, оскільки позивач зазнав моральних страждань у вигляді фізичного болю та страху, і розмір моральної шкоди обґрунтовано визначив, враховуючи вимоги ст. 23 ЦК України щодо розумності, справедливість та співмірності спричиненої шкоди в сумі 600 грн.

Позивачем рішення суду не оскаржувалось.

Відповідно до статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно частини 2 статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

За таких обставин колегія суддів вважає, що рішення суду є законним і обґрунтованим, постановленим з дотриманням вимог матеріального та процесуального права, підстав для його скасування не вбачається.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись статтями 365, 366, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 в особі його представника ОСОБА_3 - керуючого партнера Адвокатського об'єднання «Ястребова, Кузьмін і партнери» - залишити без задоволення.

Рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 19 квітня 2018 року - залишити без змін.

Постанова Апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 10 вересня 2018 року.

Головуючий - І.П. Коваленко

Судді - А.І. Овсяннікова

І.С. Сащенко