Справа № 278/1500/18
27 грудня 2018 року м. Житомир
Житомирський районний суд Житомирської області в складі:
головуючого судді Зубчук І. В.,
за участю секретаря судового засідання Лабенської Л. І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики, -
У зв'язку з наведеним позивач просить:
стягнути з відповідача на її користь 3 % річних від простроченої суми за період з 23 лютого 2018 року по 23 травня 2018 року в сумі 127,22 грн;
стягнути з відповідача на її користь інфляційні втрати за період з 23 лютого 2018 року по 23 травня 2018 року в сумі 326,79 грн
У судове засідання позивач не з'явилась, подала заяву про розгляд справи за її відсутності, сої вимоги підтримала, не заперечує проти ухвалення заочного рішення (а.с. 89).
Відповідач у судове засідання повторно не з'явився, хоча про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином.
З огляду на те, що в справі є достатньо матеріалів стосовно прав та взаємовідносин сторін, зі згоди позивача суд, на підставі наявних доказів, ухвалює заочне рішення, що відповідає вимогам статті 280 Цивільного процесуального кодексу України.
Суд, дослідивши матеріали справи, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини.
ОСОБА_2 було складено розписку про те, що останній отримав від гр. ОСОБА_3 300 доларів США, які зобов'язався повернути до 17 листопада 2015 року (а.с. 3).
13 березня 2018 року ОСОБА_2 було надіслано повідомлення про відступлення позивачу гр. ОСОБА_3 права вимоги за наданою розпискою (а.с. 12-14).
Відомості про повернення відповідачем боргу за наданою розпискою відсутні.
Відповідно до положень ст.ст. 55, 124 Конституції України, ст. 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) та ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов'язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку (ч. 1 ст. 509 ЦК України).
Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини (п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України).
Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України).
За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками (ст. 1046 ЦК України).
На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ч. 2 ст. 1047 ЦК України).
За змістом ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Частиною 1 ст. 1050 ЦК України передбачено поміж іншого те, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Пунктом 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 514 ЦК України).
Як зазначає позивач, до неї згідно з укладеним між нею та гр. ОСОБА_3 договором перейшло право вимоги за наданою відповідачем розпискою грошових коштів, а саме: тіла позики; 3 % річних від простроченої суми; інфляційних втрат; пені.
Однак, суд не погоджується з такими твердженнями, з огляду на такі міркування.
За змістом статті 1 Закону України від 3 липня 1991 року № 1282-ХІІ "Про індексацію грошових доходів населення" індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання.
Офіційний індекс інфляції, що розраховується Державним комітетом статистики України, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти.
Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, а іноземна валюта, яка була предметом договору, індексації не підлягає.
Норми частини другої статті 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов'язання, визначеного у гривнях.
Зазначена правова позиція викладена Верховним судом України у справі № 6-771цс15.
Таким чином, з огляду на те, що грошове зобов'язання відповідача визначене у доларах США, урахування встановленого індексу інфляції є помилковим.
Також є помилковим і нарахування пені, оскільки виконання зобов'язання відповідача за наданою ним розпискою неустойкою не забезпечене.
Одже, до позивача від первісного кредитора перейшло право вимоги лише тіла позики та 3 процентів річних від простроченої суми.
Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
З огляду на наведене, враховуючи те, що відповідач своїм правом з`явитися в суд і спростувати доводи позивача не скористався, хоча отримав примірник позовної заяви (довідк. лист до справи) та був обізнаний про розгляд справи, суд дійшов висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача позики в сумі 300 доларів США, що станом на момент ухвалення рішення відповідно до курсу НБУ складає 8180,34 грн та 3 % річних від простроченої суми за період з 18 листопада 2015 року по 23 травня 2018 року в розмірі 617,22 грн.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Отже, з відповідача на користь держави має бути стягнуто судовий збір у сумі 704,80 грн.
Керуючись ст.ст. 2, 4, 12, 13, 76-83, 89, 141 ЦПК України, ст.ст. 512, 625, 1046-1050 ЦК України, суд -
Частково задовольнити позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики.
Стягнути із ОСОБА_2, РНОКПП НОМЕР_1, на користь ОСОБА_1, РНОКПП НОМЕР_2, заборгованість в сумі 300 доларів США, що станом на момент ухвалення рішення відповідно до курсу НБУ складає 8180,34 грн, та 3 % річних від простроченої суми за період з 18 листопада 2015 року по 23 травня 2018 року в розмірі 617,22 грн.
Відмовити в задоволенні позовних вимог стосовно стягнення пені та інфляційних втрат.
Стягнути із ОСОБА_2, РНОКПП НОМЕР_1, на користь держави 704,80 грн судового збору.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Відповідач має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про перегляд заочного рішення в разі його пропуску з поважних причин.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його складення. Учасник справи має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження в разі пропуску строку з поважних причин. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Суддя І. В. Зубчук