ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2018 року

м. Київ

справа № 278/5451/14-ц

провадження № 61-34804св18

Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Карпенко С. О. (судді-доповідача), Кузнєцова В. О., Стрільчука В. А.,

учасники справи:

позивач - Виробничий сільськогосподарський кооператив «Світоч»,

відповідач - ОСОБА_4,

заявник апеляційної скарги - Житомирська міська рада Житомирської області,

провівши у порядку письмового провадження попередній розгляд справи за касаційною скаргою Житомирської міської ради Житомирської області, поданою її представником Кононенко Аллою Анатоліївною, на ухвалу апеляційного суду Житомирської області від 4 серпня 2017 року, постановлену у складі судді Трояновської Г. С.,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2014 року Виробничий сільськогосподарський кооператив «Світоч» (далі - ВСК «Світоч») звернувся з позовом до ОСОБА_4 про визнання права власності на комплекс будівель та споруд НОМЕР_1, розташований на території Оліївської сільської ради Житомирського району Житомирської області за межами населених пунктів.

В обґрунтування позову зазначив, що йому на праві власності належить комплекс будівель та споруд НОМЕР_1, розташований на території Оліївської сільської ради Житомирського району Житомирської області за межами населених пунктів, який включає в себе гідротехнічні споруди, будку для зберігання інвентарю і охорони гідроспоруд та будівлю зимівника-маточника.

Позивач посилається на те, що ОСОБА_4, який є пайщиком ВСК «Світоч», намагається самовільно розпорядитися вказаними спорудами і стверджує про їх належність йому на праві власності, тому наявні визначені статтею 392 ЦПК України правові підставі для задоволенні позову.

Рішенням Житомирського районного суду Житомирської області від 30 грудня 2014 року, ухваленим у складі судді Зубчук І. В., позов задоволено. Визнано за ВСК «Світоч» права власності на комплекс будівель та споруд НОМЕР_1, розташований на території Оліївської сільської ради Житомирського району Житомирської області за межами населених пунктів.

Посилаючись на те, що вказаним рішенням суду першої інстанції визнано право власності на майно, яке є власністю територіальної громади, це рішення у апеляційному порядку оскаржила Житомирська міська рада Житомирської області.

Ухвалою апеляційного суду Житомирської області від 4 серпня 2017 року відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою Житомирської міської ради Житомирської області на рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 30 грудня 2014 року.

Постановляючи дану ухвалу, суд апеляційної інстанції виходив з того, що заявник пропустив визначений частиною третьою статті 297 ЦПК України у редакції Кодексу, чинній на час подання апеляційної скарги, строк апеляційного оскарження.

У вересні 2017 року Житомирська міська рада Житомирської області звернулася до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ з касаційною скаргою, у якій просить ухвалу апеляційного суду Житомирської області від 4 серпня 2017 року скасувати і направити справу на розгляд до суду апеляційної інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що ухвала апеляційного суду про відмову у відкритті апеляційного провадження постановлена з порушенням норм процесуального права.

Заявник зазначає, що згідно зі статтею 294 ЦПК України у редакції Кодексу, чинній на час подання апеляційної скарги, Житомирська міська рада як особа, яка не брала участі у справі, може оскаржити судове рішення протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суд апеляційної інстанції, на думку заявника, не звернув увагу на отримання копії оскаржуваного рішення 10 липня 2017 року, що підтверджує своєчасність звернення із цією апеляційною скаргою.

Вказує, що рішенням суду першої інстанції визнано за ВСК «Світоч» право власності на майно, що належить територіальній громаді, тому Житомирська міська рада має право на його апеляційне оскарження.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 вересня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі.

У жовтні 2017 року ВСК «Світоч» подав заперечення на касаційну скаргу, у яких послався на безпідставність її доводів. Вважає висновок суду апеляційної інстанції про закриття апеляційного провадження правильним, так як передбачений частиною третьою статті 297 ЦПК України у редакції Кодексу, чинній на час подання апеляційної скарги, річний строк апеляційного оскарження не підлягає поновленню.

Відповідно до пункту 6 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діяв в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», за яким судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд (стаття 388 ЦПК України).

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIIІ «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Вивчивши матеріали цивільної справи та перевіривши доводи касаційної скарги, суд дійшов таких висновків.

Відповідно до статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Відмовляючи у відкритті апеляційного провадження, суд апеляційної інстанції виходив з того, що Житомирська міська рада Житомирської області подала апеляційну скаргу з пропущенням визначеного частиною третьою статті 297 ЦПК України у редакції Кодексу, чинній на час подання апеляційної скарги, річного строку, який не підлягає поновленню.

Згідно з частиною першою статті 292 ЦПК Україниу редакції Кодексу, чинній на час подання апеляційної скарги, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права та обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Відповідно до частини третьої статті 297 ЦПК Україниу цій же редакції незалежно від поважності причини пропуску строку апеляційного оскарження апеляційний суд відмовляє у відкритті апеляційного провадження в разі, якщо апеляційна скарга прокурора, органу державної влади чи органу місцевого самоврядування подана після спливу одного року з моменту оголошення оскаржуваного судового рішення.

Положення цієї статті щодо обмеження органів державної влади та місцевого самоврядування в оскарженні судових рішень річним строком з моменту їх оголошення сприяють тому, що державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати своєчасного виконання своїх обов'язків.Органи державної влади або місцевого самоврядування позбавлені права апеляційного оскарження судового рішення зі спливом річного строку з моменту його проголошення, однак мають право на захист прав іншим шляхом, тому у випадку подання апеляційної скарги поза межами встановленого частиною третьою статті 297 ЦПК Україниу відповідній редакції строку апеляційний суд без урахування поважності причин цього пропуску строку зобов'язаний відмовити у відкритті провадження у справі.

Відповідні роз'яснення Верховний Суд України виклав у постанові від 22 лютого 2017 року у справі № 2-3203/07.

Річний строк, визначений частиною третьою статті 297 ЦПК України у редакції Кодексу, чинній на час подання апеляційної скарги, для органу місцевого самоврядування є присічним, тому не підлягає поновленню.

Встановивши, що Житомирська міська рада Житомирської області оскаржила рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 30 грудня 2014 року у липні 2017 року, тобто за спливом більш ніж двох років з дня його оголошення, суд апеляційної інстанції правильно керувався частиною третьою статті 297 ЦПК України у редакції Кодексу, чинній на час подання апеляційної скарги, і відмовив у відкритті апеляційного провадження.

Доводи заявника про те, що Житомирська міська рада Житомирської області як особа, яка не брала участі у справі, згідно зі статтею 294 ЦПК України у редакції Кодексу, чинній на час подання апеляційної скарги, може оскаржити судове рішення протягом десяти днів з дня отримання його копії, помилкові.

Вказана стаття встановлює загальні строки апеляційного оскарження судового рішення, проте при поданні апеляційної скарги прокурором, органом державної влади чи органом місцевого самоврядування підлягають урахуванню положення частини третьої статті 297 ЦПК України у відповідній редакції Кодексу, якими встановлено присічний строк апеляційного оскарження у один рік з моменту оголошення рішення.

За таких обставин не мають правового значення посилання заявника на те, що копію оскаржуваного рішення суду першої інстанції Житомирська міська рада Житомирської області отримала 10 липня 2017 року, оскільки річний строк апеляційного оскарження підлягає обчисленню від дня оголошення судового рішення.

За таких обставин суд касаційної інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для скасування ухвали апеляційного суду Житомирської області від 4 серпня 2017 року про відмову у відкритті апеляційного провадження, що відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України є підставою для залишення касаційної скарги без задоволення, а ухвали суду апеляційної інстанції без змін.

Наявність обставин, за яких відповідно до частини першої статті 411 ЦПК України судове рішення підлягає обов'язковому скасуванню, касаційним судом не встановлено.

Оскільки касаційна скарга залишена без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв'язку з розглядом справи у судах першої та апеляційної інстанцій, а також розподілу судових витрат, понесених у зв'язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу Житомирської міської ради Житомирської області, подану її представником Кононенко АллоюАнатоліївною, залишити без задоволення.

Ухвалуапеляційного суду Житомирської області від 4 серпня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: С. О. Карпенко В. О. Кузнєцов В. А. Стрільчук