ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/0430/181/18 Справа № 211/654/17-ц Суддя у 1-й інстанції - Ніколенко Д.М. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 жовтня 2018 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд Дніпропетровської області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого- судді Бондар Я.М.,

суддів - Барильської А.П., Зубакової В.П.,

сторони справи:

позивач ОСОБА_1,

відповідач ОСОБА_2,

розглянувшиу відкритому судовому засіданні у м. Кривому Розі, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України без фіксації судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, без участі учасників справи в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 на рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 16 березня 2018 року, ухваленого суддею Ніколенко Д.М. у м. Кривому Розі, повний текст судового рішення складений 19 березня 2018 року,

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання майна спільною сумісною власністю, визначення часток у спільній сумісній власності та визнання права власності на частину майна, який в ході розгляду справи уточнив.

В обґрунтування уточненого позову вказав, що 13 жовтня 2007 року уклав шлюб з відповідачкою, від якого мають двох неповнолітніх дітей: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2. Рішенням суду від 08 грудня 2016 року шлюб між ними розірвано. В період перебування у шлюбі ними придбано транспортний засіб «Hyundai Accent» тип легковий-седан-В, 2008 року випуску, колір сірий, VIN-Y6LCM41AP9L006976 NLHCM41AP9Z133302, реєстраційний номер НОМЕР_1 та нерухоме майно: квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 85,9 кв.м. Право власності на автомобіль та квартиру зареєстровано на відповідачку. Просить суд визнати зазначені квартиру та автомобіль спільною сумісною власністю подружжя, визначити частки у спільній сумісній власності рівними - по 1/2 частині квартири та автомобіля за кожним, визнати право власності на квартиру по 1/2 частці за кожним, визнати за ним право власності на автомобіль, стягнувши з нього на користь ОСОБА_2 половину вартості автомобіля в сумі 64296,17 грн. та стягнути з відповідачки судові витрати по справі.

Рішенням Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 16 березня 2018 року позовіні вимоги ОСОБА_1 задоволені частково.

Визнано нерухоме майно, а саме квартиру АДРЕСА_2, загальною площею 85,9 кв.м., житловою - 54,4 кв.м., спільною сумісною власністю ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, визначені їх частки рівними, тобто по 1/2 частці за кожним.

Визнано за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 право власності по 1/2 частці за кожним на квартиру АДРЕСА_3, загальною площею 85,9 кв.м., житловою - 54,4 кв.м.

Визнано транспортний засіб «Hyundai Accent» тип легковий-седан-В, 2008 року випуску, колір сірий, VIN-Y6LCM41AP9L006976 NLHCM41AP9Z133302, реєстраційний номер НОМЕР_1, обєктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2.

Поділено майно, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя: визнано, що ідеальні частки ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в автомобілі «Hyundai Accent» тип легковий-седан-В, 2008 року випуску, колір сірий, VIN-Y6LCM41AP9L006976 NLHCM41AP9Z133302, реєстраційний номер НОМЕР_1, становлять 1/2 кожного без його реального поділу і залишено автомобіль «Hyundai Accent» тип легковий-седан-В, 2008 року випуску, колір сірий, VIN-Y6LCM41AP9L006976 NLHCM41AP9Z133302, реєстраційний номер НОМЕР_1, у їх спільній частковій власності.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 2349 (дві тисячі триста сорок дев'ять) грн. 40 коп.

Не погоджуючись із рішенням суду, відповідач ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, необґрунтованість судового рішення ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити у повному обсязі.

В мотивування апеляційної скарги зазначає, що вона дійсно перебувала в шлюбі з позивачем ОСОБА_3 Від шлюбу мають двох малолітніх дітей сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_5 та доньку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_6. Шлюб між ними розірвано у грудні 2016 року, діти мешкають з нею в квартирі її батьків куди вона була вимушена переїхати до розірвання шлюбу через скандали які постійно вчиняв її чоловік.

Вважає, що їх спільне майно, а саме квартира та автомобіль нажиті її та позивача батьками, що було встановлено в судовому засіданні. При цьому зазначає, що спірну квартиру купили її батьки, а автомобіль купували батьки позивача, що ніким з учасників судового провадження не заперечувалося. Вказує, що суд при прийнятті рішення не врахував того, що на її утриманні знаходяться двоє малолітніх дітей яким потрібен простір, окреме житло, окремі кімнати та інше, однак позивач не обтяжує себе думками про дітей та проживає один в квартирі, яка йому не належить. Вважає, що спірна квартира є її особистою приватною власністю, оскільки у 2009 році вона уклала договір довічного утримання із ОСОБА_6 Фактично опікою над ОСОБА_6 займалися її батьки, хоча вона інколи брала у цьому участь. Після серті ОСОБА_6 квартира, що була предметом договору була оформлена на неї та продана, а кошти від її реалізації та накопичення її батьків, які тривалий час перебували на заробітках за кордоном були витрачені на придбання спірного житла.

Звертає увагу на те, що під час шлюбу позивач тривали час мешкав на території окупованої АР Крим і у м.Кривому Розі зареєструвався у 2016 році. За допомогою батька позивач працевлаштувався на ТОВ «Спроба», де пропрацював до 01.06.2016 року, отримуючи заробітню платню у розмірі, близькому до мінімального. Зазначає, що наведене свідчить про те, що позивач ніяк не міг забезпечити нормальний рівень життя подружжя з дітьми та не мав можливості відкладати кошти на придбання квартири. Вказує, що саме її батьки допомогли придбати квартиру та допомогали її утримувати і ремонтувати, що

підтверджено наданими нею доказами.

Відзив на апеляційну скаргу відповідача не надходив.

Учасники справи, будучи завчасно належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи, в судове засідання не зявились, причини своєї неявки суду не повідомили.

Неявка осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час та місце судового розгляду справи являється їх волевиявленням, яке свідчить про відмову від реалізації свого права на безпосередню участь у судовому розгляді справи та інших процесуальних прав, тому не може бути перешкодою для розгляду судом апеляційної інстанції питання по суті.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог, доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга відповідача ОСОБА_2 підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду без змін, з наступних підстав.

Матеріалами справи і судом встановлено, щосторони з 13 жовтня 2007 року перебували в зареєстрованому шлюбі (а.с.9 - копія свідоцтва про шлюб), який рішенням Довгинцівського районного суду м.Кривого Рогу від 08 грудня 2016 року між ними розірвано (а.с. 14 - копія рішення суду).

Від шлюбу мають двох дітей, сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_5 та доньку ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_6. (а.с. 10,11 - копії свідоцтв про народження).

В період шлюбу на підставі договору купівлі-продажу квартири від 31 серпня 2010 року, ОСОБА_2 придбала квартиру під №117 у будинку №9 по вул.. Незалежності України в м. Кривому Розі Дніпропетровської області (а.с. 15-19 - копії договору, витягів, інформаційної довідки). Згідно п.11 даного договору, зазначається, що згода чоловіка Покупця на оформлення договору посвідчена Другою криворізькою державною нотаріальною конторою 31.08.2010 за реєстровим №2-2948.

Крім того, за даними Територіального сервісного центру № 1248 Регіонального сервісного центру МВС в Дніпропетровській області за вих.№ 153 від 18.02.2017 р., ОСОБА_7 є власником транспортного засобу «Hyundai Accent» тип легковий-седан-В, 2008 року випуску, колір сірий, VIN-Y6LCM41AP9L006976 NLHCM41AP9Z133302, реєстраційний номер НОМЕР_1, право керування якого наявне у ОСОБА_1 (а.с. 46,47 - повідомлення, а.с. 11,2 - копії свідоцтв).

Доводи відповідача про те, що спірна квартира є її особистою приватною власністю, оскільки у 2009 році вона уклала договір довічного утримання із ОСОБА_6, після смерті якої квартира була оформлена на неї та продана, а кошти від її реалізації та накопичення її батьків, які тривалий час перебували на заробітках за кордоном були витрачені на придбання спірного житла, що саме її батьки допомогли придбати квартиру та допомогали її утримувати і ремонтувати, колегія суддів вважає недоведеними, з огляду на наступне.

Так, допитавши в судовому засіданні свідків, з їх показів, суд встановив, що спірний автомобіль було придбано виключно за гроші, які дали батьки позивача (зі слів батька позивача ОСОБА_8 та матері відповідача ОСОБА_9Г.), на придбання квартири гроші були, зі слів ОСОБА_8, надані як ним (6000 доларів США), його сином (4000 доларів США, які були позичені у його друга Бухаріна і це підтвердив свідок ОСОБА_10М.) так і вкладені з продажу квартири, в якій подружжя проживало (квартира продана за 20000 доларів США - зі слів ОСОБА_8, за 22500 доларів США - зі слів ОСОБА_9Г.). При цьому ОСОБА_9, не заперечуючи того, що частина грошей, яка була витрачена на придбання спірної квартири, складала суму, виручену за продаж квартири по Лісового,36/22, однак вказала, що гроші, яких бракувало до повної вартості квартири, були додані саме відповідачкою з подарованих особисто їй на весіллі.

Відповідно до п.4 договору купівлі-продажу, продаж спірної квартири здійснюється за 113692,00 гривень. Згідно до курсу НБУ станом на 31.08.2010 1 долар США дорівнював 7,88 грн. Отже, враховуючи наведену інформацію, суд встановив, що вартість придбаної 31.08.2010 спірної квартири в доларовому еквіваленті становила близько 14428 доларів

США, інших доказів, окрім усних показів, сторонами на підтвердження іншої вартості придбаної спірної квартири не надано, тому суд поставив під сумнів ту вартість квартири, яка зазначалась свідками.

З договорів №4604USD від 16.12.2009, №4605 USD від 16.12.2009 банківського вкладу (депозиту) (а.с.117-127), укладених між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_9 на 4650,00 доларів США та 1000,00 доларів США, не вбачається, коли дані суми із відсотками були зняті вкладником. Також, надані копії квитанцій про сплату комунальних послуг по квартирі АДРЕСА_4 в період з 02.03.2016 по 01.03.2017 (а.с.94-107) платником ОСОБА_9 жодним чином не підтверджують саме факт придбання спірної квартири за кошти батьків відповідача ОСОБА_2

З договору довічного утримання (догляду) від 15.04.2009, відповідно до якого ОСОБА_6 передала у власність ОСОБА_2 належну їй на праві приватної власності квартиру АДРЕСА_5, а ОСОБА_2 зобов'язалась забезпечувати відчужувача утриманням довічно, а у разі втрати здоров'я також довічно доглядом. (а.с.133-140), суд в ході допиту свідка ОСОБА_9 встановив, що ОСОБА_6І є її матір'ю і тільки в 2017 році вона померла. Таким чином, ОСОБА_2 за договором довічного утримання від 15.04.2009 р. набула права розпоряджатись квартирою лише в 2017 році згідно з положеннями ст.754 ЦК України, тому суд обгрунтовано поставив під сумнів посилання свідка ОСОБА_9 про продаж даної квартири ще в 2010 році за 22500 доларів США.

З наданих копій паспортів громадян України для перетину кордону на ім'я ОСОБА_9 та ОСОБА_11 (а.с.144-168), суд не встановив факт придбання квартири вказаними особами, дійшовши законного висновку, що відповідач не довела, що спірна квартира та автомобіль були придбані за рахунок її батьків.

Статтею 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Статтею 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Так, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута на час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя (ст.60 СК України).

Структура норми ст.60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об'єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Вказана правова позиція викладена Верховним Судом України в постанові від 24 травня 2017 року по справі № 6-843цс17.

Об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (ч.1 ст.61 СК України).

Дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної

власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя (ч.ч.1,2 ст.65 СК України).

Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу (ч.1 ст.69 СК України).

У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема, якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї. (ст.70 СК України).

Колегія суддів вважає, що розглядаючи справу, суд забезпечив сторонам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов'язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду обґрунтоване і підтверджується матеріалами справи, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-383 ЦПК України Дніпровський апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2, залишити без задоволення.

Рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16 березня 2018 року, залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст судового рішення складений 23 жовтня 2018 року.

Головуючий:

Судді: