Постанова

Іменем України

03 жовтня 2018 року

м. Київ

справа № 653/3177/14-ц

провадження № 61-18865св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Лесько А. О., Мартєва С. Ю. (суддя-доповідач), Сімоненко В. М., Штелик С. П.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_3,

відповідач - ОСОБА_4,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Генічеського районного суду Херсонської області від 04 лютого 2016 року у складі судді Хоменко В. Г. та ухвалу Апеляційного суду Херсонської області від 06 грудня 2016 року у складі колегії суддів: Кутурланової О. В., Майданіка В. В., Орловської Н. В.,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2016 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4 про розподіл майна подружжя.

Позовна заява мотивована тим, що з 18 червня 1997 року до 02 жовтня 2012 року перебувала у шлюбі з ОСОБА_4, за час якого подружжя набуло у спільну сумісну власність житловий будинок АДРЕСА_1 та автомобіль марки «САЗ» 3507, 1989 року випуску, державний номерний знак 10314ХО, право власності на які зареєстровано за відповідачем.

Просила з урахуванням уточнених і доповнених позовних вимог визнати зазначений житловий будинок спільною сумісною власністю подружжя та провести його поділ в натурі.

У серпні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про визнання житлового будинку його особистою приватною власністю.

Зустрічний позов мотивований тим, що хоча житловий будинок АДРЕСА_1 і придбано у період перебування у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3, однак за його власні кошти, а тому спірний будинок підлягає виключенню з спільно набутого майна подружжя.

Ухвалою Генічеського районного суду Херсонської області від 16 грудня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_3 в частині розподілу спірного автомобіля залишено без розгляду.

Рішенням Генічеського районного суду Херсонської області від 04 лютого 2016 року позов ОСОБА_3 задоволено.

Визнано житловий будинок АДРЕСА_1, спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_4

Розділено нерухоме майно між ОСОБА_3 та ОСОБА_4

Передано у приватну власність ОСОБА_3 51/100 частини житлового будинку АДРЕСА_1, а саме, в житловому будинку літ. «А»: 1-1а веранду площею 8,4 кв. м, вартістю 5 309,00 грн, 1-7 кухню-їдальню площею 10,2 кв. м, вартістю 12 588,00 грн, 1-8 передпокій площею 21,5 кв. м, вартістю 19 905,00 грн, 1-11 житлову кімнату площею 19,1 кв. м, вартістю 17 683,00 грн, сарай літ. «Б» вартістю 9 216,00 грн, п/д під літ. «Б» вартістю 4 440,00 грн, навіс літ. «Є» вартістю 726,00 грн, огорожу № 1 вартістю 5 997,00 грн, водопровід (1/2) № 3 вартістю 617,00 грн, загальною вартістю 76 481,00 грн.

Реальна частка становить - 51/100, що більше ідеальної 1/2 частки на 1/100 як зазначено на схемі технічної експертизи від 21 липня 2015 року, додаток № 1 та № 4, жовтим кольором.

Передано у приватну власність ОСОБА_4 49/100 частини житлового будинку АДРЕСА_1, а саме, в житловому будинку літ. «А»: 1-1 веранду площею 6,7 кв. м, вартістю 4 235,00 грн, 1-2 коридор площею 6,5 кв. м, вартістю 8 021,00 грн, 1-3 кухню площею 15 кв. м, вартістю 19 128,00 грн, 1-4 коридор площею 2,7 кв. м, вартістю 3 332,00 грн, 1-5 ванну площею 3,3 кв. м, вартістю 4 072,00 грн, 1-6 туалет площею 1,7 кв. м, вартістю 2 098,00 грн, 1-9 житлову кімнату площею 11,9 кв. м, вартістю 11 017,00 грн, 1-10 житлову кімнату площею 12,8 кв. м, вартістю 11 850,00 грн, душ літ. «В» вартістю 1 067,00 грн, навіс літ. «И» вартістю 8 447,00 грн, навіс літ. «Ж» вартістю 2 953,00 грн, ворота № 2 вартістю 2 518,00 грн, водопровід (1/2) № 3 вартістю 617,00 грн, хвіртку № 5 вартістю 296,00 грн, загальною вартістю 73 668,00 грн.

Реальна частка становить - 49/100, що менше ідеальної 1/2 частки на 1/100 як зазначено на схемі технічної експертизи від 21 липня 2015 року, додаток № 1 та № 4, помаранчевим кольором.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 грошову компенсацію за різницю у вартості часток виділеного майна в розмірі 1 406,50 грн.

Для забезпечення ізольованого користування частками співвласникам слід здійснити наступне переобладнання: демонтаж віконного блока - 1 шт., встановлення дверного блока в зовнішній стіні - 1 шт., встановлення внутрішніх дверних блоків - 2 шт., встановлення перегородки в веранді з цегли - 5,0 кв. м, розбирання кладки внутрішніх стін - 0,9 куб. м, закладання отворів внутрішніх стін - 1,2 куб. м, штукатурні роботи - 8,4 кв. м, згідно з варіантом 1, додаток 1 до висновку експерта від 21 липня 2015 року № 17, загальна вартість витрат на переобладнання становить 2 483,00 грн.

Витрати на переобладнання: встановлення перегородки між приміщеннями 1-1 та 1-1а, улаштування дверного прорізу між приміщеннями 1-1а та 1-7, а також між приміщеннями 1-7 та 1-8, обладнання зовнішнього вхідного дверного прорізу в приміщенні 1-1а, покладено на ОСОБА_3

Витрати на переобладнання: замурування дверного прорізу між приміщеннями 1-7 та 1-2, між приміщеннями 1-8 та 1-2, та між приміщеннями 1-8 та 1-9, покладено на ОСОБА_4

На земельній ділянці, що розташована за адресою: АДРЕСА_1, збудований водопровід № 3, який складається з трубопроводу довжиною 22,2 п.м. та цегляного колодязю. Підключення одне для домоволодіння від розподільчого трубопроводу, але водогін (трубопровід, колодязь) належить обом співвласникам в рівних частках. Другий співвласник, на земельній ділянці якого згідно з варіантом розподілу, не прокладений водопровід, має право підключення до водогону, збудованому для домоволодіння на АДРЕСА_1. Питання підключення (технічні умови на самостійний ввід, підключення до існуючого трубопроводу) вирішуються належною спеціалізованою організацією після отримання рішення. Підключення до мереж електропостачання співвласників вирішується також в установленому законом порядку спеціалізованою організацією окремо кожною стороною.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 витрати на проведення будівельно-технічної експертизи 500,00 грн.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 витрати зі сплати судового збору в сумі 1 744,56 грн.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що спірне домоволодіння є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, оскільки придбано у період шлюбу за спільні кошти сім'ї, а оскільки ОСОБА_4 не довів факт придбання спірного будинку за особисті кошти, то відсутні підстави для задоволення зустрічних позовних вимог.

Ухвалою Апеляційного суду Херсонської області від 06 грудня 2016 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції мотивована тим, що вирішуючи спір, суду першої інстанції дав належну оцінку наявним у справі письмовим доказам та показам допитаних в ході судового розгляду справи свідків, і дійшов обґрунтованого висновку про те, що оскільки майно придбано у період шлюбу і в силу положень чинного сімейного законодавства на нього розповсюджується статус спільно набутого майна подружжя, незалежно від того на кого з подружжя оформлено право власності, а за відсутності належних та достовірних доказів в обґрунтування факту придбання спірного майна за особисті кошти ОСОБА_4 та наявність у нього на момент придбання будинку таких коштів відсутні підстави для виключення спірного будинку із складу спільно набутого подружжям майна, правильно визнав, що позовні вимоги за первісним позовом підлягають задоволенню, а майно поділу в натурі у рівних частках відповідно до висновків проведеної у справі судової будівельно-технічно експертизи.

У касаційній скарзі, поданій у січні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_4 просить, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, скасувати судові рішення та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову ОСОБА_3 та задовольнити позов ОСОБА_4

Касаційна скарга мотивована тим, що суди попередніх інстанцій дійшли помилкового висновку про те, що житловий будинок придбаний за спільні сумісні кошти, а ОСОБА_4 довів що є єдиним власником будинку.

У березні 2017 року до суду надійшли заперечення на касаційну скаргу, у яких ОСОБА_3 просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а судові рішення без змін.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» (далі - ЦПК України) касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Касаційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

Статтею 63 СК України передбачено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до статей 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. У разі поділу такого майна частки майна дружини та чоловіка є рівними.

За загальним правилом статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Таке ж положення містить і норма частин третьої та четвертої статті 368 ЦК України.

У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом (частина друга статті 372 ЦК України).

Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об'єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує, в даному випадку на позивача за зустрічним позовом.

Суд встановив, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 перебували у шлюбі з 18 червня 1997 року до 02 жовтня 2012 року.

19 червня 1997 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 укладений договір купівлі-продажу будинку АДРЕСА_1, посвідчений державним нотаріусом Генічеської держнотконтори за № 2-899, за умовами якого ОСОБА_4 набув у власність спірний будинок.

Висновком технічної експертизи комунального підприємства «Генічеське бюро технічної інвентаризації» Херсонської обласної ради від 29 січня 2015 року встановлена можливість розподілу зазначеного нерухомого майна між сторонами.

Висновком судового будівельно-технічного експерта за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи від 21 липня 2015 року № 15 запропоновано три можливі варіанти розподілу житлового будинку.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина третя статті 10 ЦПК України 2004 року).

Аналогічна за змістом норма закріплена у частині третій статті 12 ЦПК України в редакції, чинній на час розгляду справи судом касаційної інстанції.

Проте позивач за зустрічним позовом не подав належних та допустимих доказів, що спірний житловий будинок було придбано за особисті кошти ОСОБА_4

Отже, позивач за зустрічним позовом не спростував презумпції спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу, яка визначена статтею 60 СК України.

Установивши, що житловий будинок придбаний у шлюбі, враховуючи заяву третьої особи у справі ОСОБА_6 про те, що саме він сплатив суму вартості спірного будинку ОСОБА_5, що підтверджується іншими доказами - письмовими поясненнями ОСОБА_5, поясненнями в судовому засіданні свідків зі сторони ОСОБА_3, які суди вважали послідовними та правдивими, та що ОСОБА_6 не має в зв'язку з цим ніяких матеріальних та інших претензій до сторін, а також виходячи з того, що придбання майна через незначний час після оформлення шлюбу не свідчить про відсутність спільного майна подружжя у вигляді житлового будинку, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про задоволення первісного позову та відмову у задоволенні зустрічного позову.

При вирішенні справи суди правильно визначили характер правовідносин між сторонами, вірно застосували закон, що їх регулює, повно і всебічно дослідили матеріали справи та надали належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам.

Згідно зі статтею 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції та ухвалу суду апеляційної інстанції - без змін.

Керуючись статтями 400, 402, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Генічеського районного суду Херсонської області від 04 лютого 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Херсонської області від 06 грудня 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. С. Висоцька
Судді: А. О. Лесько С. Ю. Мартєв В. М. Сімоненко С. П. Штелик