ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 жовтня 2018 року

м. Київ

справа №599/881/15-ц

провадження № 61-6652св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - судді Стрільчука В. А.,

суддів: Карпенко С. О. (судді-доповідача), Кузнєцова В. О., Ступак О. В., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи»,

відповідачі: ОСОБА_4, ОСОБА_5,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи», подану його представником Панченком Дмитром Вікторовичем, на рішення Зборівського районного суду Тернопільської області від 8 липня 2016 року, ухвалене у складі судді Снігурського В. В., та ухвалу апеляційного суду Тернопільської області від 13 вересня 2016 року, постановлену колегією у складі суддів: Бершадського Г. В., Гірського Б. О., Ткач О. І.,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2015 року Товариство з обмеженою відповідальності «Кредитні ініціативи» (далі - ТОВ «Кредитні ініціативи») звернулося з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позов обґрунтовувало тим, що 20 листопада 2007 року Публічним акціонерним товариством «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» (далі - ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк») та ОСОБА_4 укладено кредитний договір № 03-2/808 на суму 25 000 доларів США зі сплатою 12,9% річних на строк до 19 листопада 2027 року.

На забезпечення належного виконання зобов'язань за цим кредитним договором ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та ОСОБА_5 20 листопада 2007 року укладено договір поруки

№ 04-336.

Крім цього, виконання зобов'язань забезпечено укладеним між банком та відповідачами договором іпотеки, за умовами якого в іпотеку передано нежитлове приміщення свинарника з кормоцехом, яке знаходиться по вул. Селянська, 18 у с. Цебрів Зборівського району Тернопільської області, співввласниками якого є ОСОБА_4 та ОСОБА_5

Оскільки ОСОБА_4 допустила порушення виконання зобов'язань за кредитним договором, виникла заборгованість і рішенням Зборівського районного суду Тернопільської області від 26 травня 2011 року задоволено позов ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» до ОСОБА_4 і ОСОБА_5 про дострокове погашення кредиту в сумі 175 890,24 грн шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки - нежитлове приміщення свинарника з кормоцехом, яке знаходиться по вул. Селянська, 18 у с. Цебрів Зборівського району Тернопільської області.

17 грудня 2012 року ТОВ «Кредитні ініціативи» та ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» укладено договір відступлення права вимоги, згідно з яким позивач набув права кредитора за договором № 03-2/808 від 20 листопада 2007 року.

Рішенням Зборівського районного суду Тернопільської області від 3 грудня 2013 року відмовлено у задоволенні позову ТОВ «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_4 і ОСОБА_5 про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 03-2/808 від 20 листопада 2007 року.

Посилаючись на те, що відповідачі не виконують зобов'язання з повернення коштів за кредитним договором, що призвело до утворення заборгованості, яка, враховуючи уточнені позовні вимоги, складає 715 629,53 грн, позивач просив задовольнити та відшкодувати витрати зі сплати судового збору у сумі 3 654 грн.

Рішенням Зборівського районного суду Тернопільської області від 8 липня 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з безпідставності позовних вимог, оскільки рішенням суду від 26 травня 2011 року звернено стягнення на предмет іпотеки і погашено заборгованість, що виникла станом на 1 січня 2011 року, тому ТОВ «Кредитні ініціативи» не може бути визнаний у цій справі стягувачем. До того ж, до ТОВ «Кредитні ініціативи» перейшло право вимоги заборгованості, що виникла станом на 17 грудня 2012 року - дату укладення договору про відступлення права вимоги, тому позивач має право вимагати стягнення заборгованості лише за період з 1 січня 2011 року по 17 грудня 2012 року.

Ухвалою апеляційного суду Тернопільської області від 13 вересня 2016 року рішення суду першої інстанції залишено без змін зі зміною мотивування в частині обґрунтування.

Апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції в частині обрання позивачем неналежного способу захисту з урахуванням рішення про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, яке не виконане. Тобто позивач не довів, що порушене його право підлягає захисту шляхом пред'явлення позову про повторне дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором.

При вирішенні позову в частині позовних вимог до ОСОБА_5 апеляційний суд дійшов висновку, що згідно з частиною четвертою статті 559 ЦК України порука припинена, оскільки, пред'явивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплату процентів за користування кредитом у 2011 році, банк як кредитор відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобов'язання й протягом шести місяців, починаючи від цієї дати, не пред'явив позов до поручителя. Таким чином, порука ОСОБА_5 за кредитним договором

№03-2/808 від 20 листопада 2007 року припинена і позовні вимоги ТОВ «Кредитні ініціативи» у цій частині не підлягають задоволенню також.

У жовтні 2016 року ТОВ «Кредитні ініціативи» в особі представника Панченка Д. В. подало до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просило скасувати судові рішення та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити, або передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Суд відповідно до мотивів касаційної скарги не врахував, що позивач є новим кредитором на підставі статті 514 ЦК України, строк кредитного договору встановлено до 2027 року і боржник за кредитним договором не виконував свої зобов'язання ані первісному кредитору, ані новому; посилання апеляційного суду на невірно обраний спосіб захисту є безпідставним, оскільки ТОВ «Кредитні ініціативи» як кредитор звернулось до боржників про стягнення заборгованості за кредитним договором і цей спосіб є належним способом захисту прав кредитора.

Відзиву на касаційну скаргу не надходило.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 3 листопада 2016 року відкрито касаційне провадження за вказаною касаційною скаргою і ухвалою цього ж суду від 15 лютого 2017 року справу призначено до судового розгляду.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У січні 2018 року вказана справа надійшла до Верховного Суду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону від 3 жовтня 2017 року касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права

Вивчивши матеріали цивільної справи та перевіривши доводи касаційної скарги, суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Судом встановлено, що 20 листопада 2007 року між ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та ОСОБА_4 укладено кредитний договір № 03-2/808, згідно якого ОСОБА_4 отримала у кредит розмірі 25 000 доларів США зі сплатою 12,9% річних, який зобов'язалася повертати щомісячно у відповідності до графіку, на строк до 19 листопада 2027 року.

На забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та ОСОБА_5 20 листопада 2007 року укладено договір поруки № 04-336.

Крім цього, виконання зобов'язань за цим кредитним договором забезпечено укладеним між ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та відповідачами договором іпотеки, згідно з яким в іпотеку передано нежитлове приміщення свинарника з кормоцехом по вул. Селянська, 18 у с. Цебрів Зборівського району Тернопільської області, яке належить відповідачам.

Рішенням Зборівського районного суду Тернопільської області від 26 травня 2011 року задоволено позов ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» до ОСОБА_4 і ОСОБА_5 та звернено стягнення на предмет іпотеки в рахунок дострокового погашення заборгованості за кредитним договором № 03-2/808 від 20 листопада 2007 року в сумі 175 890,24 грн., що виникла станом на 1 січня 2011 року.

Даних про те, що вказане рішення виконане, у справі немає. Суд встановив, що виконавчий лист на виконання цього рішення не видавався.

17 грудня 2012 року між ТОВ «Кредитні ініціативи» та ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» укладено договір відступлення прав вимоги, за яким ТОВ «Кредитні ініціативи» набуло право вимоги за зобов'язаннями відповідачів за кредитним договором № 03-2/808 від 20 листопада 2007 року.

Рішенням Зборівського районного суду Тернопільської області від 3 грудня 2013 року, яке набрало законної сили, відмовлено у задоволенні позову ТОВ «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_4 і ОСОБА_5 про звернення стягнення на предмет іпотеки за кредитним договором № 03-2/808 від 20 листопада 2007 року.

Встановивши зі змісту Зборівського районного суду Тернопільської області від 26 травня 2011 року у справі за позовом ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» про звернення стягнення на предмет іпотеки і рішення цього ж суду від 3 грудня 2013 року у справі за позовом ТОВ «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_4 і ОСОБА_5 про звернення стягнення на предмет іпотеки, що кредитор пред'явив вимоги про дострокове повернення кредиту, чим змінив строк виконання зобов'язання, апеляційний дійшов висновку про припинення поруки станом на час звернення позивача з дійсним позовом, що є підставою для відмови у стягненні заборгованості з поручителя ОСОБА_5

Касаційний суд погоджується із висновком суду про припинення поруки ОСОБА_5 з огляду на те, що у договорі поруки не встановлено строк її дії, а лише зазначено, що порука діє до повного погашення заборгованості за кредитним договором, отже у такому разі застосуванню підлягає частина четверта статті 559 ЦК України. Ураховуючи, що вимога про дострокове повернення кредиту була подана у 2011 та 2013 роках, шестимісячний строк пред'явлення відповідної вимоги станом на час подання цього позову сплив.

За таких обставин рішення апеляційного суду в частині вирішення позовних вимог про стягнення заборгованості з поручителя відповідає завданню цивільного судочинства, визначеним цивільним процесуальним законодавством, ухвалене відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, що є свідченням його законності та обґрунтованості.

Оцінюючи надані сторонами докази і враховуючи встановлені судами обставини, апеляційний суд виходив з порушення прав боржників, які очікували погашення заборгованості за рахунок предмета іпотеки у встановлені законодавством строки виконання судового рішення та виконання вчиненого нотаріусом виконавчого напису про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Проте такі висновки апеляційного суду не відповідають нормам матеріального права.

Так, відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути змінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно зі статтею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Судом встановлено і сторонами не заперечується, що боржник за кредитним договором ОСОБА_4 зобов'язань за договором не виконує.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову з підстав обрання позивачем невірного способу захисту, оскільки позивач має право на заміну сторони у виконавчому провадженні у справі за позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки, суд не взяв до уваги, що виконавчий лист на виконання вказаного рішення не видавався, виконавче провадження не відкривалось.

ТОВ «Кредитні ініциативи» як новий кредитор набуло право вимоги за кредитним договором, отже у товариства як нового кредитора виникло право вимагати повернення кредиту та інших передбачених договором платежів у будь-який спосіб, передбачений законом або договором, у тому числі шляхом подання позову про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Частиною першою статті 60 ЦПК України у редакції Кодексу, чинній на час розгляду справи судами першої та апеляційної інстанцій, визначено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно статті 179 ЦПК України у тій же редакції Кодексу предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення, або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Для встановлення у судовому засіданні фактів досліджуються показання свідків, письмові та речові докази, висновки експертів.

За змістом наведених правових норм доказування - це діяльність, яка здійснюється в урегульованому цивільному процесуальному порядку і спрямована на з'ясування дійсних обставин справи, прав і обов'язків сторін, встановлення певних обставин шляхом ствердження юридичних фактів, зазначення доказів, а також подання, прийняття, збирання, витребування, дослідження і оцінки доказів. Отже, мета доказування - з'ясування дійсних обставин справи.

Обов'язок доказування покладається на сторін. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності. Суд не може збирати докази за власною ініціативою. У разі недостатності доказів суд вправі запропонувати представити докази тій стороні, яка несе обов'язок з доказування. Матеріально-правовий зміст обов'язку подавати докази полягає в тому, що у випадку його невиконання суб'єктом доказування і неможливості отримання доказів, суд має право визнати факт, на який посилалась заінтересована сторона, неіснуючим, чи навпаки, як це має місце при використанні презумпції, існуючим, якщо інше не доказано другою стороною.

З огляду на наведені вимоги процесуального права щодо доказування, на відповідачів покладено обов'язок з доведення обставин, які можуть стати підставами для відмови у позові про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Посилання апеляційного суду на порушення прав боржників, заборгованість яких збільшується через зростання курсу долара та розміру процентів, є помилковим, адже саме їх дії, що полягають у невиконанні зобов'язань, призводять до збільшення заборгованості і підстав для висновку про штучне збільшення заборгованості за кредитним договором та про порушення прав позичальників апеляційний суд не мав.

Апеляційним судом не враховано невиконання боржником зобов'язань за кредитним договором, непред'явлення до виконання рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки, ухваленого 26 травня 2011 року, визнання таким, що не підлягає виконанню, виконавчого напису нотаріуса, та правову природу правовідносин, що виникли з договору про відступлення права вимоги, і обсяг прав, що переходять до нового кредитора, встановлених законом та договором.

Суд апеляційної інстанції, у порушення вимог статей 303, 315 ЦПК України у редакції Кодексу, чинній на час розгляду справи судами попередніх інстанцій, належним чином не перевірив доводів апеляційної скарги, у судовому рішенні не зазначив конкретні обставини і факти, що спростовують такі доводи, і передчасно рішення суду першої інстанції у частині вирішення позовних вимог про стягнення заборгованості з ОСОБА_4 залишив без змін.

З урахуванням наведеного Верховний Суд дійшов висновку, що судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у частині відмови у стягненні заборгованості з ОСОБА_4 підлягають скасуванню, а справа у цій частині направленню на новий розгляд до суду першої інстанції, який повинен урахувати викладене й залежно від установленого вирішити спір.

Частиною третьою статті 411 ЦПК України передбачено, що підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази або необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів, або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи; або суд встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів.

Керуючись статтями 400, 409, 410 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи», подану представником Панченком Дмитром Вікторовичем, задовольнити частково.

Рішення Зборівського районного суду Тернопільської області від 8 липня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Тернопільської області від 13 вересня 2016 року в частині вирішення позовних вимог про стягнення заборгованості з ОСОБА_4 за кредитним договором скасувати і направити справу в цій частині на новий розгляд до суду першої інстанції.

У іншій частині рішення Зборівського районного суду Тернопільської області від 8 липня 2016 року з урахуванням зміненого апеляційним судом мотивування та ухвалу апеляційного суду Тернопільської області від 13 вересня 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийВ. А. Стрільчук
Судді: С. О. Карпенко В. О. Кузнєцов О. В. Ступак Г. І. Усик