Ухвала

Іменем України

05 вересня 2018 року

м. Київ

справа № 338/1518/15-ц

провадження № 61-38344ск18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Черняк Ю. В. (суддя-доповідач), Гулька Б. І., Луспеника Д. Д.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_4 на ухвалу Апеляційного суду Івано-Франківської області від 10 травня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, - ОСОБА_6, ОСОБА_7, про поділ спільного майна подружжя в натурі,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2015 року ОСОБА_5 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_4, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, - ОСОБА_6, ОСОБА_7, про поділ спільного майна подружжя в натурі.

Рішенням Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 29 листопада 2016 року позов ОСОБА_5 задоволено.

Визнано спільною сумісною власністю ОСОБА_5 та ОСОБА_4 домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1.

Визнано за ОСОБА_5 право власності, відповідно до висновку судової будівельно-технічної експертизи № 0039/05-2016 від 22 червня 2016 року, на 62,1% частки спільної сумісної власності домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1, загальною вартістю 574 604 грн, а саме приміщення в житловому будинку під літ. «А, А-1»: магазин літ. «А-1» № 1, загальною площею 17,9 кв.м; кладову № 2, площею 6,6 кв.м; кладову № 3, площею 9,7 кв.м; коридор № 1-1, площею 16,7 кв.м; житлову кімнату № 1-4, площею 21,1 кв.м; ванну № 1-5, площею 8,1 кв.м; кухню № 1-6, площею 13,3 кв.м, з господарських будівель і споруд: 1/2 частину огорожі літ. «№ 2», площею 14,2 кв.м; альтанку літ. «З», площею 8,4 кв.м.

Виділено ОСОБА_4 37,9% частки спільної сумісної власності домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1, відповідно до висновку судової будівельно-технічної експертизи № 0039/05-2016 від 22 червня 2016 року, загальною вартістю 350 446 грн, а саме приміщення в житловому будинку «А»: житлову кімнату № 1-2, площею 14,9 кв.м; житлову кімнату № 1-3, площею 20,6 кв.м з господарських будівель і споруд: 1/2 частину огорожі літ. «№ 2», площею 14,2 кв.м; літню кухню літ. «Б», площею 31,1 кв.м; столову літ «В», площею 18,7 кв.м; стайню літ «Г», площею 29 кв.м; баню літ «Д», площею 8,9 кв.м; навіс літ «Е», площею 5,4 кв.м; кладову літ. «Ж», площею 15,6 кв.м.

Криницю літ. «№ 1» залишити в спільному користуванні ОСОБА_5 та ОСОБА_4

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 111 931 грн за відхилення від ідеальної частки в домоволодінні за адресою: АДРЕСА_1.

Зобов'язано ОСОБА_5 та ОСОБА_4 спільно виконати наступні ремонтно-будівельні роботи: демонтувати дверні блоки з приміщення 1-2 в приміщення 1-3, з приміщення 1-1 в приміщення 1-3. Після демонтажу дверні блоки залишаються другому співвласнику, оскільки до приміщень, що йому виділяються необхідно влаштувати окремий вхід, прорізи в стінах, що утворилися після демонтажу дверей замурувати цеглою і заштукатурити. Демонтувати віконний блок в приміщенні 1-2. Проріз, що утворився після демонтажу вікна необхідно по ширині замурувати, по висоті збільшити і на місці виконаного прорізу змонтувати вхідні двері. Прибудувати веранду з сходовою до житлового будинку зі сторони приміщення 1-2, що виділяються першому власнику.

Перепланування будинку проводити, після погодження дозволу в районному відділі архітектури та виготовленими проектами на перепланування будинку.

Зобов'язано ОСОБА_5 та ОСОБА_4 влаштувати індивідуальне електропостачання, газопостачання і опалення своїх приміщень та встановити сантехнічне обладнання після отриманих дозволів та виготовлених проектів на влаштування індивідуального електропостачання, газопостачання і опалення приміщення будинку.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

У квітні 2018 року ОСОБА_4 звернувся до суду із апеляційною скаргою на рішення Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 29 листопада 2016 року.

Ухвалою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 10 травня 2018 року ОСОБА_4 відмовлено у відкритті апеляційного провадження.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на порушення норм процесуального права, просить скасувати ухвалу Апеляційного суду Івано-Франківської області від 10 травня 2018 року, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Згідно із частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частини другої статті 389 ЦПК України підставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно із положеннями частини першої статті 400 ЦПК України, під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Однак, дослідивши матеріали касаційної скарги ОСОБА_4, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, з урахуванням наступного.

Апеляційним судом встановлено, що 29 листопада 2016 року під час розгляду даної справи судом першої інстанції та ухвалення ним рішення представник ОСОБА_4 - ОСОБА_8був присутній в судовому засіданні, у тому числі під час проголошення вступної і резолютивної частини рішення суду.

Апеляційну скаргу на рішення Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 29 листопада 2016 року ОСОБА_4 подав 25 квітня 2018 року.

Відповідно до частини другої статті 358 ЦПК Українинезалежно від поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у разі, якщо апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, крім випадків: подання апеляційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученою до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, свободи, інтереси та (або) обов'язки; пропуску строку на апеляційне оскарження внаслідок виникнення обставин непереборної сили.

Апеляційний суд, застосувавши правильно положення статті 354 і статті 358 ЦПК України та встановивши, що ОСОБА_4 був належним чином повідомлений про місце і час розгляду справи, його представник брав участь у розгляді справи, жодних обставин на підтвердження пропуску строку на оскарження внаслідок обставин непереборної сили ОСОБА_4 не навів і подав апеляційну скаргу після спливу одного року з дня складання повного тексту судового рішення, дійшов обґрунтованого висновку про відмову у відкритті апеляційного провадження ОСОБА_4 у зв'язку з пропуском строку апеляційного оскарження.

Відповідно до частини першої статті 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Одним з основоположних аспектів верховенства права є вимоги щодо юридичної визначеності, згідно з якою у разі остаточного вирішення спору судами їхнє рішення, що набрало законної сили, не може ставитися під сумнів (РішенняЄвропейського суду з прав людини від 28 листопада 1999 року у справі «Брумареску проти Румунії» (Brumarescu v. Romania), п. 61). Юридична визначеність вимагає поваги до принципу res judicata, згідно з яким жодна сторона не має права вимагати перегляду остаточного та обов'язкового до виконання рішення суду лише з однією метою - домогтися повторного розгляду та винесення нового рішення у справі; повноваження судів вищого рівня з перегляду мають здійснюватися для виправлення судових помилок і недоліків, а не задля нового розгляду справи (Рішення Європейського суду з прав людини від 03 грудня 2003 року у справі «Рябих проти Росії» (Ryabykh v. Russia), п. 52).

Враховуючи вищевикладене, правильне застосування норм права судом апеляційної інстанції є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, тому колегія суддів вважає, що касаційна скарга є необґрунтованою та у відкритті касаційного провадження слід відмовити.

Доводи касаційної скарги висновку суду апеляційної інстанції не спростовують, на законність судового рішення не впливають.

Керуючись частиною другою статті 389, пунктом 5 частини другої, частинами четвертою і п'ятою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу Апеляційного суду Івано-Франківської області від 10 травня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, - ОСОБА_6, ОСОБА_7, про поділ спільного майна подружжя в натурі відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подавала касаційну скаргу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді: Ю. В. Черняк

Б. І. Гулько

Д. Д. Луспеник