РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 вересня 2018 року

Волноваський районний суд Донецької області

у складі: головуючого - судді Мохова Є.І.,

при секретарі судового засідання - Бридня О.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Волноваха цивільну праву за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності,

ВСТАНОВИВ :

07 серпня 2018 року позивач звернувся до суду з даним позовом, в якому зазначив, що 10 травня 2018 року надав у борг ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 30000 гривень, безвідсотково з терміном повернення 05.08.2018 року. У разі неповернення грошових коштів у строк, визначений розпискою, ОСОБА_2 зобовязався передати позивачу у власність належну йому на підставі наказу про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність без зміни цільового призначення, серія та номер: 719-СГ, виданий 03.04.2018 року, видавник Головне управління Держгеокадастру у Донецькій області. Земельну ділянку площею 2 га яка розташована на території Володимирівської селищної ради, Волноваського району, Донецької області, кадастровий номер::02:000:0232, цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства. Строк повернення грошових коштів настав 05 серпня 2018 року, але з 10 серпня 2018 року та по теперішній час грошових коштів позивач так і не отримав. Враховуючи те, що боргова розписка містить умови договору, зобовязання, взяті на себе, відповідач не виконав, просив визнати в судовому порядку право власності на вищезазначену земельну ділянку, як це визначено умовами боргової розписки.

Позивач у судове засідання не з'явилась, подала заяву про розгляд справи без її участі, на позові наполягала.

Представник відповідача у судове засідання не зявився, надав заяву про розгляд справи без участі представника міської ради та прийняття рішення на розсуд суду.

Згідно з ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" від 12 червня 2009 року № 2 у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи.

Суд, дослідивши наявні у справі докази в їх сукупності, пересвідчившись, що визнання відповідачем позову не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

З розписки, наданої відповідачем ОСОБА_2, вбачається, що він взяв у травні 2018 року у позивача ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 30000 грн., зобовязавшись при цьому повернути їх у строк до 05 серпня 2018 року (а.с.6).

При цьому в розписці сторони дійшли згоди, що у разі не повернення у строк ОСОБА_2 грошових коштів в сумі 30000 гривень, останній передає позивачу ОСОБА_1 належну йому на праві власності земельну ділянку (а.с.7-8).

З копії витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності на підставі наказу про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність без зміни цільового призначення, серія та номер: 719-СГ, виданий 03.04.2018 року, видавник Головне управління Держгеокадастру у Донецькій області. Земельна ділянка площею 2 га яка розташована на території Володимирівської селищної ради, Волноваського району, Донецької області, кадастровий номер::02:000:0232, цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, належить на праві власності відповідачу ОСОБА_2 (а.с.8).

Відповідно до вимог ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей, того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

За змістом ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільної законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділової обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Ч. 1 ст. 527 ЦК України передбачено, що боржник зобов'язаний виконати свій обовязок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено законом чи договором, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Частиною 1 ст. 530 ЦК України встановлено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як вбачається з матеріалів цивільної справи, взяті на себе зобовязання відповідач не виконав, грошові кошти в сумі 30000 гривень у строк, вказаний в розписці, а саме 05 серпня 2018 року, не повернув, що не оспорюється ним. (а.с.-11).

У правовому висновку про застосування ст.ст.1046,1047 ЦК України, який міститься в постанові Верховного Суду України від 02 липня 2014 року у справі № 6-79цс14, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України, вказано, що за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, і може не співпадати з датою складання розписки, яка посвідчує цей факт, однак у будь-якому разі складанню розписки має передувати факт передачі коштів у борг.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Статтею 392 ЦК України встановлено, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Як роз'яснено у листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року №24-753/0/4-13 "Про судову практику розгляду цивільних прав про спадкування", якщо документи, що засвідчують право власності на нерухоме майно, існували, проте були втрачені власником та не можуть бути відновлені в передбаченому законом порядку, застосуванню підлягає ст. 392 ЦК України, відповідно якої позов про визнання права власності може бути пред'явлений, якщо це право оспорюється або не визнається іншою, а також у разі втрати власником документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до п.37 постанови Пленуму ВСУ № 5 від 07.02.2014 року "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав", з урахуванням положень ч.1 ст.15 та ст.392 ЦК власник майна має право предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документа, який засвідчує його право власності.

Повно і всебічно з'ясувавши обставини справи, на які посилався позивач, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, шляхом визнання за ОСОБА_1 права власності на земельну ділянку, площею 2 га яка розташована на території Володимирівської селищної ради, Волноваського району, Донецької області, кадастровий номер::02:000:0232, цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, яка належить ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, на підставі наказу про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність без зміни цільового призначення, серія та номер: 719-СГ, виданий 03.04.2018 року, видавник Головне управління Держгеокадастру у Донецькій області.

На стягнення судових витрат позивач не наполягає.

На підставі ст.ст. 328, 392, 526, 527, 530, 1046, 1049 ЦК України, керуючись ст.ст. 15, 30, 60, 212-215 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, право власності на земельну ділянку, площею 2 га яка розташована на території Володимирівської селищної ради, Волноваського району, Донецької області, кадастровий номер::02:000:0232, цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, яка належить ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, на підставі наказу про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність без зміни цільового призначення, серія та номер: 719-СГ, виданий 03.04.2018 року, видавник Головне управління Держгеокадастру у Донецькій області.

Оригінал рішення знаходиться у справі № 2/221/1221/2018 та зберігається у архіві Волноваського районного суду.

Апеляційна скарга на рішення подається до апеляційного суду Донецької області через Волноваський районний суд протягом 30 днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Є.І.Мохов