АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/1238/18 Справа № 175/3333/15-ц Головуючий у 1 й інстанції - Озерянська Ж. М. Доповідач - Каратаєва Л.О.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 вересня 2018 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - Каратаєвої Л.О.

суддів: - Ткаченко І.Ю., Пищиди М.М.,

за участю секретаря судового засідання - Хоменко А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 23 жовтня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, треті особи: Садівниче товариство «Надія-2», Шоста дніпропетровська державна нотаріальна контора про стягнення грошової компенсації вартості частини спадкового майна, -

В С Т А Н О В И Л А:

14 серпня 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5, третя особа: Садівниче товариство «Надія-2», Шоста ДДНК про визнання права власності на спадщину у порядку спадкування за законом, з урахуванням уточнень просив стягнути з ОСОБА_5 на його користь грошову компенсацію вартості 1/4 частки будівельних матеріалів та обладнання, використаних при будівництві садового будинку на земельній ділянці АДРЕСА_1, та 1/4 частки металевого гаражу АДРЕСА_2 в автогаражному кооперативі «Енергетик», розташованому АДРЕСА_2 а також 1/4 частки автомобіля «ЗАЗ-968 М» НОМЕР_2, у загальному розмірі 24153,97 грн. (а.с.3-5,73-74,146-147).

Рішенням Дніпровського районного суду Дніпропетровської області від 23 жовтня 2017 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_5, треті особи: Садівниче товариство «Надія-2», Шоста дніпропетровська державна нотаріальна контора про стягнення грошової компенсації вартості частини спадкового майна,- відмовлено (а.с.181-183).

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_4 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просив, скасувати рішення суду частково. Стягнути з ОСОБА_5 на свою користь грошову компенсацію вартості ? частки будівельних матеріалів та обладнання, використаних при будівництві садового будинку на земельній ділянці АДРЕСА_1 та ? частки металевого гаражу АДРЕСА_2 в авто гаражному кооперативі «Енергетик», розташованому АДРЕСА_2 в загальному розмірі 21653,97 грн. В решті рішення залишити без змін. Вирішити питання судових витрат (а.с.186-188). В порядку п. 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII, апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. У разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду (п. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Згідно п.9 Розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України, справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_6, що підтверджується актовим записом №936 від 30 липня 2012 року в свідоцтві про смерть НОМЕР_1 виданому Індустріальним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції у Дніпропетровській області 10 серпня 2012 року (а.с.8).

Після смерті ОСОБА_4 спадкоємцями першої черги за законом є його діти ОСОБА_4 та ОСОБА_5, які у встановлений законним строк звернулися до Шостої дніпропетровської державної нотаріальної контори з заявами про прийняття спадщини та видачу свідоцтва про право власності в порядку спадкування (а.с.36,44).

24 квітня 2013 року державним нотаріусом Шостої дніпропетровської державної нотаріальної контори Черненко І.М., спадкодавцям ОСОБА_4 та ОСОБА_5 було видане свідоцтво про право на спадщину за законом на грошові вклади з відсотками, компенсаціями та індексаціями в ПАТ «Державний ощадний банк України», за кожним по 1/2 частці (а.с.53). Постановою державного нотаріуса Шостої дніпропетровської державної нотаріальної контори Черненко І.М. від 24 липня 2015 року, ОСОБА_4 було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії у видачі свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку АДРЕСА_1 та автомобіль «ЗАЗ-968 М» НОМЕР_2, після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 батька ОСОБА_6 у зв'язку з тим, що така нотаріальна дія буде суперечити законодавству, оскільки у спадкоємця відсутні правовстановлюючі документи на вищевказану земельну ділянку та автомобіль (а.с.18).

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла мати сторін ОСОБА_8(а.с.6), яка за часи свого життя 08 серпня 2007 року склала заповіт, яким все своє майно заповідала своїй дочці ОСОБА_5(а.с.7).

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що на час приватизації земельної ділянки, на час відкриття спадщини і на теперішній час, відповідно до ст. 57, 60, 61 СК України, а також п. 18-2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004 року № 7 із змінами від 19.03.2010 року № 2 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» земельна ділянка, одержана громадянином у період шлюбу в приватну власність шляхом приватизації, є його особистою приватною власністю, а не спільною сумісною власністю подружжя, оскільки йдеться не про майно нажите подружжям у шлюбі, а про одержану громадянином частку із земельного фонду. На підставі діючого законодавства, ОСОБА_5 є єдиною спадкоємицею на земельну ділянку АДРЕСА_1 та на об'єкт самочинного будівництва на ній (а також будматеріали, тощо…) після смерті матері ОСОБА_8, батько сторін ОСОБА_4 за часи свого життя заповіт дружини не оспорював і права на частину садового будинку не пред'являв. Щодо позовних вимог про грошову компенсацію на 1/4 частку металевого гаражу, суд першої інстанції виходив із того, що відповідно до ст. 181 ЦК України до нерухомих речей належать земельні ділянки, а також об'єкти розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знищення та зміни їх призначення. За життя спадкодавця відбулася перереєстрація членства в кооперативі на ОСОБА_5 і згідно діючого законодавства відповідачка була прийнята в члени АГК. ОСОБА_5 володіє кооперативним гаражем АДРЕСА_2, на підтвердження чого надала паспорт на право володіння кооперативним гаражем в кооперативі «Енергетик».

В частині відмови в задоволені позовних вимог щодо компенсації вартості автомобіля, рішення апелянтом не оскаржується, тому апеляційним судом не переглядається.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції в повному обсязі.

Відповідно до ст. 1217, 1222 ЦК України, спадкування здійснюється за законом або за заповітом. Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Доводи апеляційної скарги, що предметом спору є будівельні матеріали та обладнання, використанні батьком позивача за життя при будівництві садового будинку на земельній ділянці АДРЕСА_1, колегія суддів відхиляє.

Відповідно до п. 18-2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004 року № 7 із змінами від 19.03.2010 року №2 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», відповідно до положень ст.81, 116 ЗК окрема земельна ділянка, одержана громадянином у період шлюбу в приватну власність шляхом приватизації, є його особистою приватною власністю, а не спільною сумісною власністю подружжя, оскільки йдеться не про майно, нажите подружжям у шлюбі, а про одержану громадянином частку із земельного фонду. Якщо на такій земельній ділянці знаходиться будинок, будівля, споруда, що є спільною сумісною власністю подружжя, то у разі поділу будинку, будівлі, споруди між подружжям та виділу конкретної частини будинку, будівлі, споруди до особи, яка не мала права власності чи користування земельною ділянкою переходить це право у розмірі частки права власності у спільному майні будинку, будівлі, споруди у відповідності до ст. 120 ЗК, 377 ЦК.

Доказів, що спірний будинок є спільною сумісною власністю подружжя апелянтом не надано.

Відповідно до ст. 13 ЦПК, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Збирання доказів у цивільних справах не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

За життя батько сторін ОСОБА_4 права на частину садового будинку не пред'являв.

Щодо доводів апеляційної скарги, що металевий гараж був побудований батьком позивача за життя, що відповідачкою не заперечувалось, а тому будівельні матеріали, використані в його будівництві, також підлягають поділу, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки відповідно до ст. 181 ЦК України до нерухомих речей належать земельні ділянки, а також об'єкти розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знищення та зміни їх призначення. Металеві гаражі не підлягають реєстрації, як тимчасові споруди і не пов'язані фундаментом із землею, в експлуатацію не приймаються і право власності на них не оформляється. Спадкодавець не мав права власності на гараж і відповідно його спадкоємці не можуть набути такого права.

Крім того, відповідно до ч. 6 ст. 367 ЦПК України, в суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

При розгляді справи в суді першої інстанції позивачем не заявлялися вимоги щодо будівельних матеріалів, які використані у будівництві, предметом позову був саме металевий гараж.

Доводи апеляційної скарги зводяться до одностороннього тлумачення регулюючого спірні правовідносини законодавства лише на свою користь та переоцінки доказів, яким суд дав належну оцінку за своїм внутрішнім переконанням відповідно до вимог ЦПК України.

Враховуючи викладене та конкретні обставини справи, судове рішення відповідає вимогам норм матеріального і процесуального права і тому, колегія апеляційного суду вважає, що згідно до ст. 375 ЦПК України правових підстав для скасування рішення не має, а тому, доводи апеляційної скарги підлягають залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін.

Судові витрати понесені сторонами в зв'язку з переглядом судового рішення розподілу не підлягають, оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст. 367, 374, 375, 381- 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 - залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 23 жовтня 2017 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена відповідно до чинного законодавства.

Судді: