справа № 361/2580/18
провадження № 2/361/1998/18
06 листопада 2018 року м. Бровари
Броварський міськрайонний суд Київської області у складі:
головуючого-судді Дутчака І.М.,
за участю секретаря Срібної Ю.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням шляхом виселення та зняття з реєстраційного обліку,
У травні 2018 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом, у якому, враховуючи зменшення позовних вимог, просила усунути їй перешкоди у здійсненні нею права власності щодо квартири АДРЕСА_1 шляхом виселення ОСОБА_4 із цієї квартири та зняття його з реєстраційного обліку місця проживання за вказаною адресою.
В обґрунтування позову зазначала, що вона є власником квартири АДРЕСА_1. У даній квартирі зареєстровані і проживають вона та її племінник ОСОБА_4, періодично з 2015 року у цій квартирі також проживає співмешканка відповідача ОСОБА_5, яка у квартирі не зареєстрована. Її племінник ОСОБА_4 є наркотично залежною особою, за що він неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності та відбував покарання у виді позбавлення волі. Відповідач і його співмешканка створюють неможливі умови для її проживання та користування квартирою. Перебуваючи у стані наркотичного сп'яніння, ОСОБА_4 стає дуже агресивним, застосовує до неї фізичне насильство та побої, ображає нецензурними словами, у зв'язку з чим вона (позивач) неодноразово зверталася до Броварського відділу поліції із заявами на неправомірні дії відповідача та проханням захистити її від його фізичних посягань на життя і здоров'я та виселення ОСОБА_4 із належної їй на праві власності квартири, однак позитивного результату це не дало. Працівники поліції рекомендували їй з питанням примусового виселення відповідача з квартири звертатися до суду. На неодноразові її вимоги залишити квартиру та проживати у своєї матері, ОСОБА_4 не реагує, помилково вважаючи, що дана квартира є його власністю. Відповідач систематично порушує правила співжиття, робить неможливим її спільне проживання з ним в одній квартирі, тому відповідно до вимог ст. 116 ЖК України відповідач ОСОБА_4 підлягає виселенню із належної їй на праві власності квартири.
Позивач ОСОБА_3 та її представник ОСОБА_6 у судовому засіданні позов підтримали, надали пояснення аналогічні викладеному вище, просили суд задовольнити позовні вимоги повністю. Проти ухвалення у справі заочного рішення не заперечували.
Відповідач ОСОБА_4 повторно у судове засідання не з'явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином за зареєстрованим місцем проживання та через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, про причини неявки суд він не повідомив, відзив на позов і заяву про розгляд справи за його відсутності до суду не подавав.
За змістом ч. 4 ст. 223, ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо відповідач, будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи, повторно у судове засідання не з'явився без поважних причин або без повідомлення причин неявки та не подав відзив на позов, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Провівши заочний розгляд справи, заслухавши пояснення сторони позивача, дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти і відповідні їм правовідносини та дійшов наступних висновків.
Судом встановлено, що позивачу ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, одноособово на праві власності належить квартира АДРЕСА_1, ? частка цієї квартири їй належить на підставі свідоцтва про право власності на житло від 01 лютого 1995 року, виданого Фондом комунального майна Броварського міськвиконкому Київської області, та ? частка квартири - свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів від 12 серпня 2003 року, виданого Броварською міською державною нотаріальною конторою Київської області.
У цій квартирі, крім позивача ОСОБА_3, зареєстрований та проживає її племінник ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується довідкою № 175 від 07 березня 2018 року, виданою Комунальним підприємством Броварської міської ради Київської області "Житлово-експлуатаційна контора - 1?.
Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно із ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
У ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка набрала чинності для України 11 вересня 1997 року, закріплено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
За змістом ч. ч. 1, 4 ст. 41 Конституції України, ч. 1 ст. 321 ЦК України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Відповідно до ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.
Згідно із ч. 1 ст. 316, ч. 1 ст. 317 ч. ч. 1, 2 ст. 319 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.
У ч. 3 ст. 47 Конституції України закріплено, що ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.
За змістом ч. 2 ст. 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.
Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Зазначені норми матеріального права визначають право власника, у тому числі будинку (квартири), вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має жодного значення ким саме порушуються права власника та з яких підстав.
Згідно із вироком Броварського міського суду Київської області від 11 березня 2004 року відповідача ОСОБА_4 визнано винним та засуджено за вчинення злочинів, передбачених ч. 2 ст. 307 (незаконний збут наркотичних засобів) та ч. 1 ст. 309 КК України (незаконне зберігання наркотичних засобів без мети збуту), до п'яти років позбавлення волі з конфіскацією майна із застосуванням до нього примусового лікування від наркоманії.
Відповідно до вироку Броварського міськрайонного суду Київської області від 08 липня 2005 року ОСОБА_4 засуджений за ч. 2 ст. 309 КК України (повторне незаконне зберігання наркотичних засобів без мети їх збуту) до п'яти років позбавлення волі із застосуванням до нього примусового лікування від наркоманії.
Згідно із вироком Броварського міськрайонного суду Київської області від 01 листопада 2011 року ОСОБА_4 засуджено за ч. 2 ст. 309 КК України (повторне незаконне придбання, перевезення та зберігання наркотичних засобів без мети їх збуту) до трьох років позбавлення волі із випробуванням строком два роки.
Судом встановлено, що між позивачем ОСОБА_3 і відповідачем ОСОБА_4 склались неприязні стосунки, наслідком яких є неодноразові звернення позивача до органів поліції з приводу неправомірних дій відповідача і застосуванням ним до позивача фізичної сили та образ.
Із матеріалів справи вбачається, що позивач ОСОБА_3 неодноразово у жовтні, грудні 2017 року, березні, квітні та жовтні 2018 року зверталася до Броварського відділу поліції із заявами про неправомірні дії відповідача ОСОБА_4 та його співмешканки ОСОБА_5 щодо її побиття і знущання над нею та з проханням захистити її від посягань останніх на життя і здоров'я, що підтверджуються висновками про результати перевірки Броварського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області.
Опитаний в ході перевірки за даною заявою відповідач ОСОБА_4 пояснив, що останнім часом у нього з тіткою ОСОБА_3 виникають словесні конфлікти на ґрунті сімейних відносин, проте протиправних дій відносно позивача він не вчиняє, фізичну силу до неї він не застосовує та не погрожує їй. З метою уникнення конфліктів у подальшому планує змінити своє місце проживання.
Згідно із вимогами ч. 1 ст. 109 ЖК України виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом.
У ст. 157 ЖК України встановлено, що членів сім'ї власника жилого будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених частиною першою статті 116 цього Кодексу. Виселення провадиться у судовому порядку без надання іншого жилого приміщення.
За змістом положень ч. 1 ст. 116 ЖК України якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення.
Відповідно до вимог ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 13, ч. 1 ст. 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Аналізуючи викладене, суд дійшов висновку, що порушене право власності позивача ОСОБА_3 підлягає захисту шляхом виселення відповідача ОСОБА_4 із належної позивачу на праві власності квартири АДРЕСА_1 без надання іншого жилого приміщення, оскільки систематичне порушення відповідачем правил співжиття робить неможливим проживання з ним в одній квартирі власника (позивача), а заходи щодо запобігання впливу на відповідача виявились безрезультатними.
У ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" передбачено, що зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.
Виходячи з наведеного, однією із підстав зняття з реєстрації місця проживання особи є судове рішення, яке набрало законної сили, про виселення особи з жилого приміщення.
Оцінивши досліджені у судовому засіданні докази в їх сукупності, враховуючи, що відповідач систематично порушує правила співжиття, створює неможливі умови проживання із ним в одній квартирі позивача, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_3 про усунення їй перешкод у користуванні належною на праві власності квартирою № 130 у будинку № 6 по бульвару Незалежності у місті Бровари Київської області шляхом виселення ОСОБА_4 із даної квартири та зняття відповідача з реєстраційного обліку місця проживання за вказаною адресою ґрунтуються на вимогах закону та підлягають задоволенню.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 4, 12, 13, 76, 81, 89, 223, 259, 263 - 265, 280, 284 ЦПК України, суд
Усунути перешкоди ОСОБА_3 у користуванні належним їй на праві власності жилим приміщенням шляхом виселення ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, із квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_2, без надання іншого жилого приміщення.
Зняти ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, з реєстраційного обліку за адресою: АДРЕСА_3.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом двадцяти днів з дня вручення йому копії цього рішення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Позивачем апеляційна скарга на заочне рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду через Броварський міськрайонний суд Київської області.
Суддя Дутчак І. М.