Справа №204/1444/17
Провадження №2/204/64/18
РІШЕННЯ

іменем України

22 грудня 2018 року Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Книш А.В.,

при секретарі Подвижній О.О.,

за участю позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3,

представника відповідача ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа Сьома дніпровська державна нотаріальна контора про визнання права власності на квартиру в порядку спадкування за законом та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1, третя особа Сьома дніпровська державна нотаріальна контора про зміну черговості одержання права на спадкування та визнання права власності на спадкове майно,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулась до суду з позовною заявою до ОСОБА_5 міської ради, в якій, просила визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_6, померлого 12 червня 2016 року, на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1, загальна площа якої складає 43,7 кв.м., житлова 30 кв.м. В обґрунтування позову зазначила, що вона є донькою ОСОБА_6 та ОСОБА_7, шлюб між якими був розірваний. Станом на 31 грудня 2012 року в інвентаризаційній справі квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_2, містяться відомості про зареєстроване право власності за ОСОБА_6 Останній помер 12 червня 2016 року, а тому позивач, як першочерговий спадкоємець за законом, 16 вересня 2016 року звернулася до Сьомої дніпровської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини та із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на майно померлого ОСОБА_6 Однак їй було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, оскільки нею не надано оригінали правовстановлюючих документів на квартиру, розташованої за адресою: АДРЕСА_1. Надати зазначені документи позивач не має можливості через їх відсутність у неї. Враховуючи вищевикладене, позивач вимушена звернутися до суду із зазначеною позовною заявою.

Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 15 березня 2017 року відкрито провадження по справі за даною позовною заявою.

Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 20 квітня 2017 року до розгляду цивільної справи у якості третьої особи залучено ОСОБА_3, яка також 09 грудня 2016 року зверталася до Сьомої дніпровської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини та видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на майно померлого ОСОБА_6

Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 13 липня 2017 року задоволено клопотання представника позивача ОСОБА_8 та замінено первісного відповідача ОСОБА_5 міську раду на належного ОСОБА_3.

31 серпня 2017 року до суду надійшла зустрічна позовна заява ОСОБА_3, в якій вона просила визнати за нею право на спадкування за законом після смерті ОСОБА_6, померлого 12 червня 2016 року, разом із спадкоємцем першої черги ОСОБА_1 та визнати за нею право власності на ? частку квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_2, в порядку спадкування за законом, а також покласти на позивача за первісним позовом судові витрати. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що вона є сестрою померлого ОСОБА_6 та 17 січня 2017 року внаслідок наявності спадкоємця першої черги, їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину. Однак відповідач вважає, що вона з позивачем має рівні права щодо спадкування, оскільки увесь час завжди підтримувала померлого брата ОСОБА_6 та надавала йому допомогу. Зазначає, що будучи самотнім чоловіком він постійно потребував підтримки зі сторони рідних, яку вона йому надавала, як матеріально, так і психологічно. Зазначає, що на початку 2016 року її брат почав скаржитися на стан свого здоровя, що викликало необхідність у частих його відвідуваннях та надання допомоги з приготування їжі, прання, прибирання, психологічної підтримки та іншого. У той же час в нього стався інфаркт міокарда, після чого він фактично весь час до смерті перебував на лікуванні. Вважає, що будучи у безпорадному стані після інфаркту, померлий постійно потребував сторонньої допомоги, а тому вона разом зі своїм чоловіком до самої смерті постійно опікувалися ним фактично щодня. Крім того, забезпечували його необхідними ліками, привозили їжу та одяг, доглядали за квартирою, сплачували за можливості комунальні послуги. Оскільки стан ОСОБА_6 погіршувався, лікар повідомив йому про необхідність проведення операції, про що він розповів позивачу за первісним позовом. Однак відповідач зазначає, що після цієї розмови її брат був пригнічений, а тому вона зробила висновок, що донька просто покинула батька у той момент, коли йому була необхідна допомога. Як зазначає відповідач, не маючи грошей на операцію він звернувся до неї та під розписку 22 березня 2016 року взяв у її чоловіка 4200 доларів США строком на 18 місяців. Також, 12 травня 2016 року чоловік відповідача ОСОБА_9 надаючи допомогу у підготовці до операції, привіз його до лабораторії, де сплатив вартість аналізів, яка становила 10400 грн. Враховуючи тривале лікування та постійний догляд у відповідача разом з чоловіком вже не лишилося жодних коштів, а тому, як вона зазначає, вони були змушені позичати гроші у інших. Увесь тягар по оформленню документів у лікарні, морзі, похоронах ліг на їх плечі та був здійснений за їх кошти. Враховуючи викладене, ОСОБА_3 вважає, що має повне право на спадщину разом з позивачем.

Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 31 серпня 2017 року вищезазначену зустрічну позовну заяву прийнято до спільного розгляду з первісним позовом.

Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 28 грудня 2017 року задоволено клопотання представника відповідача ОСОБА_4 про призначення посмертної судово-медичної експертизи у звязку з чим провадження у справі на час її проведення було зупинено.

Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 03 вересня 2018 року у звязку з надходженням висновку посмертної судово-медичної експертизи провадження у справі поновлено та призначено судове засідання.

В судовому засіданні позивач та її представник ОСОБА_2 свої позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити у повному обсязі, посилаючись на підстави, зазначені в позовній заяві. Стосовно зустрічних позовних вимог представник позивача ОСОБА_2 зазначила, що відповідачем не надано суду належних і допустимих доказів в обґрунтування заявлених нею позовних вимог, оскільки, на її думку, зміна черговості одержання права на спадкування - це виняток із правила черговості, що застосовується лише тоді, коли в судовому порядку належним чином встановлено всі обставини, передбачені ч.2 ст.1259 ЦК України, на підставі яких суд має ухвалити відповідне рішення. Вважає підтвердженим той факт, що спадкодавець ОСОБА_6, помер у віці 58 років, тобто не був людиною похилого віку, був активною та енергійною людиною, оскільки самостійно вирішував свої побутові питання, займався обладнанням автономного опалення у своїй квартирі, здійснював ремонтні роботи як в квартирі, так і в гаражі, готував собі їжу, прибирався, прав, купував продукти харчування, одяг, ліки, проходив медичні обстеження, сплачував комунальні послуги, відвідував лікарню, займався риболовством, спілкувався та зустрічався з друзями, колегами, родичами, сусідами. Окремо зазначила, що він працював до дня смерті у КП «Транспортування покупної теплової енергії «Теплотранс» Дніпропетровської міської ради. Крім того, вважає, що на підставі аналізу висновку експерта можливо дійти висновку, що подальший швидкий розвиток хвороби померлого є наслідком того, що померлий самостійно без допомоги ОСОБА_3 здійснював догляд за собою у хатніх умовах. Підсумовуючи вищевикладене, вважає необґрунтованим та не доведеним твердження відповідача про перебування ОСОБА_6Г у безпорадному стані тривалий час через тяжку хворобу. Померлий мав щомісячний регулярний дохід, який складав приблизно 6-7 тис. грн. щомісяця. Оскільки ОСОБА_6 був самотньою людиною та на утриманні нікого не мав, можливо дійти висновку, що померлий був відносно забезпеченою людиною та не потребував сторонньої матеріальної допомоги. На підставі викладеного доходить висновку, що померлий не перебував у безпорадному стані, потреби у постійному догляді зі сторони відповідача, допомоги та піклуванні матеріали справи не містять, систематичність в наданні допомоги відповідачем відсутня, тому просить відмовити у задоволенні зустрічних позовних вимог.

Відповідач та її представник ОСОБА_4 у судовому засіданні просили задовольнити позовні вимоги за первісним позовом частково, а саме в частині визнання права власності за позивачем на спірне майно у розмірі його ? частини, а зустрічні позовні вимоги відповідача просили задовольнити повністю. Представник відповідача ОСОБА_4 зазначив, що з першого дня перебування ОСОБА_6 у лікарні відповідач разом зі своїм чоловіком постійно опікувалися померлим, надавали необхідну матеріальну допомогу та психологічну підтримку, а також забезпечували його усім необхідним для найскорішого видужання. Таким чином, вважає, що наявні усі підстави для зміни черговості одержання права на спадкування, враховуючи, що спадкодавець перебував у безпорадному стані.

Представник третьої особи Сьомої дніпровської державної нотаріальної контори у судове засідання не зявився, про час і місце судового розгляду повідомлений належним чином, до початку судового засідання надав заяву про розгляд справи у його відсутності.

Вислухавши позивача, представника позивача ОСОБА_2, відповідача, представника відповідача ОСОБА_4, свідків ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_9 та ОСОБА_15, дослідивши наявні докази, судом встановлені наступні фактичні обставини.

Позивач, яка після укладення шлюбу змінила своє прізвище на «Коліщинська», є донькою ОСОБА_6 (т.1 а.с.10, 11).

Відповідач є рідною сестрою ОСОБА_6 (т.1 а.с.111-113).

ОСОБА_6 на підставі свідоцтва про право власності від 01 грудня 1997 року, виданого Державним житлово-комунальним підприємством «Південне», є власником квартири АДРЕСА_3 (т.1 а.с.57, 107).

ОСОБА_6 знаходився на обліку в Правобережному ОУПФУ Красногвардійського району та отримував щомісячно з червня 2015 року по червень 2016 року пенсію за віком при неповному пільговому стажі у розмірі 1226,83 грн., а також працював електрогазозварником 5р в Комунальному підприємстві «Транспортування покупної теплової енергії «Теплотранс» ОСОБА_5 міської ради з 01 січня 2015 року по 12 червня 2016 року, де за даний період отримав дохід у сукупному розмірі 91325,83 грн. (т.1 а.с.136, 137).

З 29 березня 2016 року до 12 червня 2016 року ОСОБА_6 перебував на лікарняному через інфаркт міокарда (т.1 а.с.97-99, 138, 187-190).

Згідно товарного чеку №0908 від 12 травня 2016 року ОСОБА_9 сплатив 10400 грн. за проведення ОСОБА_6 планової діагностичної коронарографії та пломбування судин (т.1 а.с.101).

12 червня 2016 року ОСОБА_6 помер внаслідок перенесеного у минулому інфаркту міокарда (т.1 а.с.52, 102).

16 вересня 2016 року позивач звернулася до державного нотаріуса Сьомої дніпропетровської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після померлого батька ОСОБА_6 (т.2 а.с.129 зворотна сторона).

Крім того, 09 грудня 2016 року відповідач також звернулася до нотаріуса Сьомої дніпровської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після померлого брата ОСОБА_6 (т.2 а.с.132).

Постановою державного нотаріуса Сьомої дніпровської державної нотаріальної контори від 17 січня 2017 року відповідачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після померлого 12 червня 2016 року ОСОБА_6 на імя сестри на нерухоме майно квартиру №1, розташовану у м. Дніпро, вул. Криворізька, буд.22А, через наявність спадкоємця першої черги до майна спадкодавця (т.2 а.с.133 зворотна сторона).

26 січня 2017 року постановою державного нотаріуса Сьомої дніпровської державної нотаріальної контори позивачу також було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після померлого 12 червня 2016 року ОСОБА_6 на імя доньки на нерухоме майно квартиру №1, розташовану у м. Дніпро, вул. Криворізька, буд.22А, через відсутність оригіналів документів, що підтверджують право власності спадкодавця на нерухоме майно (т.1 а.с.7, т.2 а.с.134).

12 червня 2016 року чоловік відповідача ОСОБА_9 взяв у ОСОБА_13 грошові кошти у сумі 16000 грн. у борг для поховання брата жінки на строк 6 місяців (т.1 а.с.103, 104, 111).

Послуги з поховання ОСОБА_6 були сплачені відповідачем, внаслідок чого її чоловік ОСОБА_9 отримав свідоцтво про поховання (т.1 а.с.105, 106).

Відповідно до висновку експерта КЗ «Дніпропетровське обласне бюро судово-медичної експертизи» ДОР» №140 судово-медична експертна комісія прийшла до наступних підсумків: згідно аналізу наданої медичної документації у ОСОБА_6 з 12 березня 2016 року встановлено захворювання ішемічна хвороба серця, гострий інфаркт міокарда з ураженням діафрагмальної ділянки, верхівки та бокової стінки лівого шлуночка, що виник внаслідок стенозуючого системного атеросклерозу судин серця (просвіт судин серця звужений на 70%) на тлі гіпертонічної хвороби ІІІ стадії, ІІІ ступеня, високий ризик. На час лікування тяжкого захворювання серцево-судинної системи з 12 березня 2016 року ОСОБА_6 лікарями кардіологами було рекомендовано, крім кардіологічних препаратів, максимально знизити фізичне навантаження з метою запобігання розповсюдження ішемічного вогнища в серці (зона інфаркта), тобто він потребував стороннього догляду та допомоги в побуті з вказаного періоду (т.2 а.с.66-78).

Допитаний в судовому засіданні експерт ОСОБА_16 підтвердив викладені в експертизі висновки та пояснив, що у висновку під рекомендацією ОСОБА_6 зниження фізичного навантаження мається на увазі загальне навантаження на тіло, рух, переміщення по квартирі, підйом тяжкості не більше 1 кг., навіть різке присідання та нахил. ОСОБА_6 мав потребу у сторонньому догляді, навіть у наданні йому стакану води, а тим більше в наданні допомоги у приготуванні їжі, придбанні продуктів. Ділянка враження серця була дуже великою, післяінфарктний рубець був дуже великий, мяз серця був в стадії дистрофії. В таких випадках хворим рекомендовано суворий постільний режим.

Допитаний у судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_10 пояснив, що він працював разом з ОСОБА_6 на одному підприємстві, з 2004-2005 років вони затоваришували, разом в 2015 році будували гараж, на стан здоровя ОСОБА_6 ніколи не скаржився. Навесні 2016 року у ОСОБА_6 стався серцевий напад та він відвіз його до лікарні, оформивши його туди. Рухався ОСОБА_6 того дня самостійно, мова була чітка, тільки дискомфорт у грудній клітині відчував. Зазначив, що з весни 2016 року ОСОБА_6 лежав у відділенні швидкої допомоги, потім його виписали та він готувався до операції. Знає, що за життя останній захоплювався рибалкою та у нього навіть був власний моторний човен. Доньку до розгляду справи у суді він жодного разу не бачив. Бачив, як до операції в травні-червні 2016 року ОСОБА_6 приходив на роботу, виглядав нормально, сам рухався, мова була чітка.

Свідок ОСОБА_11 у судовому засіданні пояснила, що вона сусідка померлого ОСОБА_6, зі своїм цивільним чоловіком вона користувалася погребом і гаражем ОСОБА_6 та взагалі були добре знайомі. 28 травня 2016 року ОСОБА_6 допомагав їй із встановленням газового лічильника та він їй, оскільки вона є медичним працівником, показував свої медичні документи, розповідав, що буде робити операцію, після якої до нього повинна приїхати донька і буде допомагати. Відповідача бачила лише один раз в 2016 році, коли вона разом із чоловіком виносила речі з квартири померлого ОСОБА_6 Зазначила, що за життя її сусід був у нормальному стані, мав адекватний психічний стан. Разом з цим зазначила, що після операції вона ОСОБА_6 не відвідувала та жодної інформації щодо надання матеріальної допомоги від доньки чи від будь-яких інших родичів вона нічого не має.

Свідок ОСОБА_12 у судовому засіданні повідомив суд, що вони з померлим були сусідами та допомагали один одному, він знав його близько 23-х років. ОСОБА_6, на думку свідка, був матеріально незалежним, добре заробляв. Знає, що ОСОБА_6 хотів залишити усе доньці, хвалив її. Коли ОСОБА_6 помер, свідок знаходився у м. Києві, але зазначив, що за два-три тижні до відрядження бачився з ним, в якого порушень в стані здоровя не вбачав, ОСОБА_6 запрошував його на рибалку.

Свідок ОСОБА_13 суду пояснив, що він з ОСОБА_6 товаришував близько 24 років. Знає, що за 4-5 місяців до смерті на роботі у нього була аварія, внаслідок чого обгоріла шкіра рук у звязку з чим розвився інфаркт. Згодом від чоловіка відповідача свідок дізнався, що ОСОБА_6 перебуває у лікарні в реанімації. Померлий розповідав йому, що чоловік його сестри дуже допоміг йому грошима на лікування, що складає близько 12000 грн. Зазначив, що в кінці травня-червня 2016 року він допомагав оформлювати ОСОБА_6 у лікарню, бачив як йому було важко пересуватися по коридору та знав, що останньому необхідно було близько 90000 грн. на лікування, він розраховував на допомогу чоловіка відповідача. Також, зі слів померлого він знає, що останній боявся навіть вийти до магазину самостійно у звязку з чим він чи чоловік відповідача ОСОБА_9 возили його, коли було потрібно, сам він нікуди не ходив, в побуті міг користуватися лише однією рукою, ледве піднімався на другий поверх, ходив з паличкою, мовних відхилень не було, по квартирі міг пересуватися самостійно. Відповідач ОСОБА_3 постійно була в лікарні з ОСОБА_6, потім по 2-3 дні він міг проживати у сестри. Зазначив, що він провідував ОСОБА_6 в нього в дома, доньку ОСОБА_1 там ніколи не бачив, побачив її лише на похоронах. Також свідок суду пояснив, що він не знає ніякого приятеля померлого на прізвище ОСОБА_10 та те, що відповідач разом зі своїм чоловіком позичали в нього гроші на поховання ОСОБА_6

Свідок ОСОБА_14 у судовому засіданні пояснила, що вона сусідка ОСОБА_6 Її мати перебувала у лікарні одночасно з ОСОБА_6 та бачила як він ходив до лікарні самостійно, без палички, жодних особливостей у нього не було. За півроку до смерті свідок бачила його особисто, коли він йшов повз неї, однак жодних дефектів мови не було, вигляд у нього був нормальний, казав, що йде з роботи. Відповідача та її чоловіка у померлого бачила дуже рідко, останній раз півтора року назад.

Допитаний у якості свідка ОСОБА_9 повідомив суду, що він є чоловіком відповідача. Пояснив, що вперше ОСОБА_6 захворів в січні 2016 року та потрапив лікарню, потім в березні 2016 року у ОСОБА_6 стався інфаркт, він саме йому зателефонував з лікарні на вул. Свердлова у м. Дніпро, та згодом він відвіз його до іншої лікарні. ОСОБА_6 спочатку рекомендували перевірити проходження судин серця, що коштувало 10400 грн., які свідок оплатив. Потім ОСОБА_6 було рекомендовано зробити операцію. Вказав, що в цілому ОСОБА_6 провів в реанімації 80 днів, витрати на харчування останнього також поніс свідок разом зі своєю дружиною. Потім ОСОБА_6Г перевели в кардіологію цієї ж лікарні, а потім в кардіореанімаційний центр. Самостійно ОСОБА_6Г не міг далеко нікуди ходити, задихався, постійно вживав ліки, права рука працювала погано. ОСОБА_6 міг вставати, пересуватися, але він був постельно-хворим. Після цього ОСОБА_6 був вдома на амбулаторному лікуванні, де його не залишали навіть вночі самого. Тому його дружина, відповідач, брала відпустку на роботі для догляду за своїм братом. Свідок пояснив, що він витрачав багато грошей на лікування ОСОБА_6, планували зробити операцію, проте не встигли. Витрати на лікування ОСОБА_6 чеками він підтвердити не може, оскільки він їх не збирав. Крім нього та його дружини допомогу померлому також здійснював ОСОБА_13. Донька померлого не відвідувала свого батька, знає, що ОСОБА_6 поздоровляв її на свята та день народження, про народження свого онуки він взагалі дізнався через соціальну мережу в Інтернет. Позивача свідок побачив тільки на похоронах, в організації яких вона участі не брала. Про будь-які домовленості ОСОБА_6 з донькою йому нічого не відомо. Також пояснив, що він під розписку дав ОСОБА_6 гроші на лікування, оскільки на такому наполягав сам померлий, йому було не зручно. Зауважив, що за першим лікарняним листком ОСОБА_6 було виплачено лише в травні 2016 року, про наявність інших, ніж заробітна плата та пенсія, доходів свідку нічого не відомо, а також він не знає ніякого приятеля ОСОБА_6 на прізвище ОСОБА_10.

Свідок ОСОБА_15 у судовому засіданні пояснив, що він разом з ОСОБА_6 лежав у лікарні на вул. Свердлова у м. Дніпро, обоє були після перенесеного інфаркту, а тому затоваришували та підтримували зв'язок і після лікарні. Бачив, як до ОСОБА_6 приходив ОСОБА_9, чоловік відповідача, приносив їжу, ліки, допомагав грошима. Щоб ОСОБА_6 давав гроші ОСОБА_9, свідок не бачив. Також він бачив як до ОСОБА_6 приходила відповідач та якийсь незнайомий для нього чоловік, будь-кого іншого в лікарні він не бачив. В лікарні ОСОБА_6 самостійно ходив до туалету, їв, одягався, ходив до аптеки, мовних дефектів не мав. Вранці та ввечері він разом з померлим ходив на прогулянки, однак на довгі відстані не відходили.

Вирішуючи зустрічну позовну заяву судом враховується наступне.

Відповідно до положень ст. 1261 ЦК відповідач за зустрічним позовом, як дочка спадкодавця ОСОБА_6, є спадкоємцем першої черги за законом.

Статтею 1262 ЦК України визначено, що у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні сестри спадкодавця, якою є позивач за зустрічним позовом.

Відповідно до положень ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.

Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Зміна черговості одержання права на спадкування це встановлення іншого, ніж передбачено законом, порядку закликання до спадкування спадкоємців за законом. Положення цієї статті щодо можливості зміни черговості одержання права на спадкування обумовлено, по-перше, ідеєю справедливості та, по-друге, необхідністю стимулювати потенційних спадкоємців до турботливого ставлення до спадкодавця за його життя.

Статтею 1267 ЦК України визначено, що частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними.

Згідно з ч. 2 ст. 1259 ЦК фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

У пункті 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 N 7, судам роз'яснено, що безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 2 ст. 78, ч. 1, ч. 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Оцінюючи висновок КЗ «Дніпропетровське обласне бюро судово-медичної експертизи» ДОР» №140, враховуючи пояснення допитаного в судовому засіданні експерта ОСОБА_16, судом встановлено, що ОСОБА_6 поза всяким розумним сумнівом перебував у безпорадному стані через тяжку хворобу та самостійно не міг забезпечити умови свого життя, потребував стороннього догляду, допомоги та піклування.

З 29 березня 2016 року (дати коли стало відомо, що спадкодавець перебуває у безпорадному стані) до 12 червня 2016 року опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві (забезпечувала харчуванням, перевезенням, підтримкою, відвідувала в лікарні, залучала свого чоловіка до надання спадкодавцю допомоги) лише позивач за зустрічним позовом, що зокрема підтверджується показами свідків ОСОБА_15, ОСОБА_9 та ОСОБА_13 Свідок ОСОБА_11 в свою чергу підтвердила, що донька спадкодавця повинна була приїхати до нього та почати допомагати останньому лише після того як йому зроблять операцію, що свідчить про те, що до 12 червня 2016 року відповідач за зустрічним позовом спадкодавцю допомоги не надавала. Крім того, судом враховується, що свідок ОСОБА_11 після того, як ОСОБА_6 потрапив до лікарні, не відвідувала його та жодною інформацією щодо надання йому матеріальної допомоги від доньки чи від будь-яких інших родичів вона не володіє. Свідки ОСОБА_10 та ОСОБА_13, які товаришували зі спадкодавцем десятки років, підтвердили, що доньку спадкодавця в нього вдома жодного разу не бачили.

Показання інших свідків не спростовують факт опікування, матеріального забезпечення та надання іншої допомоги спадкодавцеві, який через тяжку хворобу був у безпорадному стані, позивачем за зустрічним позовом. Так, свідок ОСОБА_14 останній раз бачила ОСОБА_6 лише за півроку до смерті, тобто до дати, коли він потрапив до лікарні, ще ходив на роботу та відповідно відомостями щодо подій з 26 березня 2016 року по 12 червня 2016 року не може володіти. Показання всіх свідків з обох сторін в цілому зводяться до того, що ОСОБА_6 з 26 березня 2016 року по 12 червня 2016 року міг самостійно рухатися, нормально виглядав та мав чітку мову. Однак дані обставини та те, що спадкодавець через медичні заборони під час хвороби рухався, візуально нормально зі сторони виглядав та розмовляв не спростовують факт перебування спадкодавця у безпорадному стані та потребі в опікуванні, матеріальній та іншій допомозі. Свідок ОСОБА_12 у судовому засіданні суду пояснив, що на його думку ОСОБА_6 був матеріально незалежним, добре заробляв. Однак такі показання не свідчать про відсутність необхідності в наданні матеріальної допомоги спадкодавцю, оскільки такий факт підтверджується іншими засобами доказування. Показання свідків ОСОБА_14 та ОСОБА_11 про те, що вони не бачили позивача за зустрічним позовом у спадкодавця вдома не доводять, що ОСОБА_3 не опікувалася спадкодавцем та не надавала матеріальної та іншої допомоги йому, оскільки дані свідки не бували вдома у ОСОБА_6 та тісно з ним не спілкувалися, їх зустрічі були епізодичними, будь-які відомості щодо надання допомоги останньому їм не відомі.

Доводи представника відповідача за зустрічним позовом ОСОБА_2 щодо того, що спадкодавець перебував на лікарняному лише три місяці до дня смерті, а тому відсутні підставі вважати, що позивач за зустрічним позовом опікувалася, надавала матеріальну та іншу допомогу спадкодавцю протягом тривалого часу судом не беруться до уваги. Судом враховується, що позивач за зустрічним допомагала спадкодавцю протягом всього часу його перебування у безпорадному стані, що перервався лише смертю останнього.

Також судом не приймаються до уваги доводи представника відповідача за зустрічним позовом ОСОБА_2 щодо того, що спадкодавець працював до дня смерті, мав доходи від пенсії та заробітної плати, міг виконувати фізичні навантаження, самостійно робив ремонт, а тому міг, на думку представника, себе забезпечувати, оскільки такі обставини не свідчать про те, що він знову ж таки не перебував у безпорадному стані та не потребував опікування, матеріальної та іншої допомоги. Як і не спростовує факт опікування та надання позивачем за зустрічним позовом матеріальної та іншої допомоги спадкодавцю та обставина, що 22 березня 2016 року він склав розписку про отримання від чоловіка позивача за зустрічним позовом ОСОБА_9 в борг 4200 доларів США (т.1 а.с.100,111).

Та обставина, що спадкодавець не був людиною похилою віку також не доводить відсутність факту перебування ОСОБА_6 у безпорадному стані, оскільки він, як встановлено судом, перебував безпорадному стані через тяжку хворобу.

Отже позивач за зустрічним позовом протягом тривалого часу, а саме протягом всього часу перебування спадкодавця у безпорадному стані, опікувалася ним та надавала йому матеріальну та іншу допомогу (забезпечувала харчуванням, перевезенням, підтримкою, відвідувала в лікарні, залучала свого чоловіка до надання спадкодавцю допомоги).

Таким чином, ОСОБА_6 потребував опікування та допомоги, оскільки перебував у безпорадному стані, що в тому числі підтверджується й медичними доказами.

З досліджених доказів вбачається, що єдиною хто надавав допомогу ОСОБА_6 була позивач за зустрічним позовом і тому вона на підставі ч.2 ст. 1259 ЦК України має право на спадкування разом із спадкоємцем першої черги.

Домовленості між сторонами у справі щодо того, що позивач за зустрічним позовом від імені доньки спадкодавця через якісь труднощі (наприклад, проживання на значній відстані) буде надавати допомогу ОСОБА_6 в судовому засіданні також не встановлено.

Належних та допустимих доказів опікування спадкодавця та надання йому матеріальної та іншої допомоги відповідачем за зустрічним позовом чи будь-якою іншою особою, крім позивача за зустрічним позовом, відповідачем за зустрічним позовом та її представником суду не надано та в судовому засіданні такі обставини не знайшли свого підтвердження.

Позивач за зустрічним позовом прийняла спадщину відповідно до положень ч. 1 ст. 1269 ЦК України, шляхом подачі заяви про прийняття спадщини нотаріусу у передбачений ст. 1270 шестимісячний строк з часу відкриття спадщини.

Фізична особа, яка тривалий час опікувалася, матеріально забезпечувала спадкодавця, за рішенням суду закликається до спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, які мають право на спадкування, і спадщина поділяється між ними у рівних частках. Отже, до правовідносин, що виникають при цьому, застосовується ст. 1267 ЦК, відповідно до якої частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними.

Таким чином, позовні вимоги за зустрічним позовом про зміну черговості одержання права на спадкування підлягають задоволенню та ОСОБА_3 слід надати право на спадкування за законом після померлого 12 червня 2016 року ОСОБА_6 разом зі спадкоємцем першої черги.

За змістом ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину, а відсутність свідоцтва про права на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Відповідно до вимог ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Статтею 392 ЦК України передбачено, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Підстави набуття права власності передбачені ст. 328 ЦК України.

Так, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Як розтлумачив Пленум Верховного Суду України у постанові № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають.

За ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Суд також враховує правовий висновок, викладений Верховним судом України у постанові № 6-78цс13 від 25 грудня 2013 року, за яким відповідно до статті 15 Цивільного кодексу України у порядку цивільного судочинства підлягає захисту саме порушене право.

Позивачем за зустрічним позовом та її представником ОСОБА_4 в судовому засіданні не доведено не можливість оформлення свого права на спадщину у нотаріальній конторі у випадку надання ОСОБА_3 права на спадкування за законом після померлого 12 червня 2016 року ОСОБА_6 разом зі спадкоємцем першої черги. Представник позивача за зустрічним позовом ОСОБА_4 зазначив, що йому будь-які причини неможливості оформлення права на спадщину за його довірителем не відомі.

Враховуючи викладене у задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_1 в частині визнання за позивачем за зустрічним позовом права власності на ? частку квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_2, в порядку спадкування за законом слід відмовити.

З огляду на викладене зустрічні позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Вирішуючи первісні позовні вимоги суд приходить до наступного.

За ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно ч. 1 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини.

16 вересня 2016 року позивач звернулася до державного нотаріуса Сьомої дніпропетровської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після померлого батька ОСОБА_6 (т.2 а.с.129 зворотна сторона).

26 січня 2017 року постановою державного нотаріуса Сьомої дніпровської державної нотаріальної контори позивачу також було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після померлого 12 червня 2016 року ОСОБА_6 на імя доньки на нерухоме майно квартиру №1, розташовану у м. Дніпро, вул. Криворізька, буд.22А, через відсутність оригіналів документів, що підтверджують право власності спадкодавця на нерухоме майно (т.1 а.с.7, т.2 а.с.134).

Листом КП «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради від 15 травня 2018 року позивачу було відмовлено у отриманні дублікату правовстановлюючого документу на спадкове майно (т.1 а.с.135).

Дослідженими судом доказами встановлений факт того, що правовстановлюючий документ на квартиру АДРЕСА_4 у позивача відсутній. Згідно наданих представником відповідача ОСОБА_4 пояснень вбачається, що оригінал правовстановлюючого документа знаходиться у відповідача. За таких обставин позивач позбавлена можливості подати нотаріусу правовстановлюючий документ на спадкове майно, що унеможливлює видачу нотаріусом свідоцтва про право на спірну спадщину.

За ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Визнання права є способом захисту права, передбаченим п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України.

У відповідності до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Оскільки позивач є спадкоємцем першої черги за законом, який у встановлені законом строк та спроб прийняла спадщину, але не може реалізувати свої спадкові права та отримати свідоцтво про право на спадщину, єдиним ефективним способом реалізації її права є визнання за нею права власності на таке спадкове майно.

За наведених обставин, з урахування задоволення зустрічних позовних вимог про надання ОСОБА_3 права на спадкування за законом після померлого 12 червня 2016 року ОСОБА_6 разом зі спадкоємцем першої черги, законодавчо визначеною рівністю часток, передбаченою ч.1 ст. 1267 ЦК України, предявлені позовні вимоги підлягають частковому задоволенню та за ОСОБА_1 в порядку спадкування за законом після померлого батька слід визнати право власності на ? частину квартири АДРЕСА_5.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 89, 141, 264 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 (місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_1) до ОСОБА_3 (місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_2, РНОКПП НОМЕР_1), третя особа Сьома дніпровська державна нотаріальна контора (місцезнаходження: м. Дніпро, вул. Шевченка, буд.57, ідентифікаційний код 36296382) про визнання права власності на квартиру в порядку спадкування за законом задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 в порядку спадкування за законом після померлого 12 червня 2016 року ОСОБА_6 право власності на ? частину на квартири АДРЕСА_5.

У задоволені решти позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Зустрічну позовну заяву ОСОБА_3 (місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_2, РНОКПП НОМЕР_1) до ОСОБА_1 (місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_1), третя особа Сьома дніпровська державна нотаріальна контора (місцезнаходження: м. Дніпро, вул. Шевченка, буд.57, ідентифікаційний код 36296382) про зміну черговості одержання права на спадкування та визнання права власності на спадкове майно задовольнити частково.

Надати ОСОБА_3 право на спадкування за законом після померлого 12 червня 2016 року ОСОБА_6 разом зі спадкоємцем першої черги ОСОБА_1.

У задоволені решти позовних вимог ОСОБА_3 відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Дніпровського апеляційного суду через Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська. Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий: