Справа № 585/1324/18
Номер провадження 2/585/650/18
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 жовтня 2018 року м. Ромни

Роменський міськрайонний суд Сумської області

в складі: головуючої судді - Машини І.М.,

при секретарі - Дмитренко М.О.,

представника позивача Кал ити С.Г.,

представника відповідача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Ромни справу за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач ПАТ КБ «Приват банк» 05.04.2018 року звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за договором № б/н від 03.12.2012 року у розмірі 117 000 грн. 00 коп. станом на 31.12.2017 року та судовий збір у розмірі 1762 грн. 00 коп. Свої вимоги позивач мотивує тим, що відповідно до укладеного договору № б/н від 03.12.2012 року відповідач отримав кредит у розмірі 2800,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною картою» та «Тарифами Банку» складає між ним і Банком Договір, про що свідчить підпис відповідача у заяві.

Відповідач не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором. Таким чином, у порушення умов кредитного договору, а також ст.ст. 509, 526, 1054 ЦК України, відповідач зобовязання за вказаним договором не виконав, у звязку з чим станом на 31.12.2017 року має заборгованість в розмірі 117 000,00 грн., яка складається з наступного: 2791,02 грн заборгованість за кредитом, 109212,25 грн. заборгованість за процентами, 4996,73 грн. заборгованість за пенею та комісією.

Відповідач 11.06.2018 року не погоджуючись з вказаним позовом надав суду відзив на позову заяву в якій зазначив наступне.

Довідка про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти клієнта ОСОБА_2 картрахунок 508573 від 03.03.12 року та розрахунок заборгованості за договором б/н від 03.12.12 року, укладеного, між Приватбанком та клієнтом - ОСОБА_2 є неналежним доказом надання позивачем йому кредиту та невиконання ним зобов'язань в частині повернення кредиту, оскільки вони не є первинними документами, не містить реквізитів, які передбачені пунктами 4.8., 4.10. Положення про організацію операційної діяльності в банках України та ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».Відповідач просить врахувати висновки Верховного Суду, викладених в Постанові від 28.03.2018 року у справі № 376/512/15-ц.

Крім того, надана позивачем до позовної заяви фотокопія "Заявление о присоединении к Условиям и Правилам предоставления банковских услуг в Приватбанке" поганої якості, яку неможливо прочитати і викликає сумнів в її достовірності.

Згідно наданого позивачем до позовної заяви ОСОБА_1 з Тарифів обслуговування кредитних карт "Універсальна" обовязків щомісячний платіж - 7% від заборгованості (але не менше 50 грн. та не більше залишку заборгованості). - з 01.04.2014 р. 5% від заборгованості (але не менше 100 грн. та не більше залишку заборгованості).

Крім того, позивач звернувся до суду з позовом 14.05.2018 року, тобто з порушенням встановленої ст. 257 Цивільного кодексу України позовної давності у три роки для стягнення заборгованості за кредитом, заборгованості за відсотками, та встановленої частиною 2 ст.258 Цивільного кодексу України позовної давності в 1 рік для стягнення неустойки (пені).

Відповідно до частини 4 ст.267 Цивільного кодексу України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.

Відповідач просить врахувати положення Закону України "Про захист прав споживачів", який на його думку регулює вказані правовідносини.

Крім того, відповідач зазначає, що, надані Позивачем "Условия и Правилам предоставления банковских услуг в Приватбанке" ним не підписані і йому не вручалися.

У звязку з вищевикладеним, просить в задоволенні позову Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити в звязку з його незаконністю та необґрунтованістю і пропуском строку позовної давності.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав і просив його задовільнити.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав, підтримав заперечення викладені у відзиві, просив застосувати сплив позовної давності до позовних вимог та відмовити в позові ПАТ КБ «ПриватБанк».

Суд, вислухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, дійшов до наступного висновку.

Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюванних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом встановлено, що відповідно до укладеного між позивачем ПАТ КБ Приватбанк та відповідачем ОСОБА_2 договору № б/н від 03.12.2012 року відповідач отримав кредит у розмірі 2800,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною картою» та «Тарифами Банку» складає між ним і Банком Договір, про що свідчить підпис відповідача у заяві (а.с.9).

Згідно п.1.1.3.2.3 договору для ПАТ КБ Приватбанку передбачена можливість зміни Тарифів та інших невідємних частин Договору.

На підставі п.2.1.1.5.5. Договору, відповідач зобовязаний погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, по перевиплаті платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим Договором.

У разі виникнення прострочених зобовязань відповідно до п. 2.1.1.12.6.1 Договору, клієнт сплачує банку пеню, яка розраховується згідно «Тарифів банку» на час порушення зобовязання та може змінюватись у відповідності до п. 1.1.3.2.3. Договору.

Відповідно до п.п. 2.1.1.4.2, 2.1.1.12.11 Договору, банк має право вимагати достроково виконання боргових зобовязань в разі невиконання боржником своїх боргових та інших обовязків за цим Договором.

Встановлені судом факти свідчать про те, що між сторонами склались спірні правовідносини, що випливають із кредитного договору.

Дані правовідносини регулюються ст. ст. 526, 530, 1050, 1054 ЦК України.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно зі ст. 1050 ЦК України банк має право вимагати дострокового виконання боргових зобовязань за договором.

В силу ч.2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася та сплати процентів.

Відповідно до ст. 1054 ч. 1 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідач не повернув своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором. Таким чином, у порушення умов кредитного договору, а також ст.ст. 509, 526, 1054 ЦК України, відповідач зобовязання за вказаним договором не виконав, у звязку з чим станом на 31.12.2017 року виникла заборгованість в розмірі 117 000,00 грн., яка складається з наступного: 2791,02 грн заборгованість за кредитом, 109212,25 грн. заборгованість за процентами, 4996,73 грн. заборгованість за пенею та комісією.

Щодо посилання відповідача на те, що довідка про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти клієнта ОСОБА_2 картрахунок 508573 від 03.03.12 року та розрахунок заборгованості за договором б/н від 03.12.12 року, укладеного, між Приватбанком та клієнтом - ОСОБА_2 є неналежним доказом надання позивачем йому кредиту та невиконання ним зобов'язань в частині повернення кредиту, оскільки вони не є первинними документами, суд зазначає наступне.

Розрахунок заборгованості не є первинним документом за своєю природою, а є інформаційним документом по факту обробки фактичного операційного руху грошових коштів по рахунках кредитної угоди, а також відображує стан нарахувань в певні періоди часу. Тому банк надав суду виписку по рахунку. Банківська виписка має статус первинного документу, що підтверджено Переліком типових документів, затвердженого наказом Мінюсту від 12.04.12 р. № 578/5 (далі - Перелік № 578/5), згідно якого до первинних документів, які фіксують факт виконання госоперації та служать підставою для записів у регістрах бухобліку і в податкових документах, віднесені: касові, банківські документи; повідомлення банків; виписки банків; корінці квитанцій і касових чекових книжок.

Із виписки вбачається, що відповідач знімав кредитні кошти, потім частково погашав заборгованість за договором і знову користувався кредитними коштами. Користуючись кредитними коштами, відповідачу були добре відомі і зрозумілі умови договору, а тому його твердження щодо не знання тарифів, умов та правил не відповідають дійсним обставинам справи.

У відповідності до ч.1 ст.509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

У відповідності з ч.2 ст.639 Цивільного кодексу України - якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

При оформленні кредиту заява на отримання кредиту, підписується повнолітньою, дієздатною особою (здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також здатність своїми діями створювати для себе цивільні обов'язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання ч. 2 п.1 ст.30 ЦК України), яким підтверджується, що Позичальник ознайомлений з Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами Банку.

Укладання Договору здійснюється за принципом укладання між Банком і клієнтом договору приєднання (ст. 634 Цивільного кодексу). Підписанням заяви Позичальник приєднується до запропонованих банком Умов та Тарифів.

Відповідно до ч. 1 ст. 634 Цивільного кодексу України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин (в тому числі договір) вважається укладеним в письмовій формі, якщо її зміст, зафіксовано в одному або кількох документах, якими обмінялися сторони. Стаття 207 ЦК України не передбачає вичерпний перелік таких документів, тому наряду з листами та телеграмами можуть використовуватися і інші засоби звязку, наприклад електронний. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв'язку.

Відповідно до Розділу 1 Загальних положень Умов та Правил надання банківських послуг, які розміщені на офіційному сайті позивача www.privatbank.ua ПАТ Комерційний банк «ПриватБанк», керуючись законодавством України, публічно пропонує невизначеному колу осіб можливість отримання банківських послуг, для чого публікує Умови та Правила надання банківських послуг (далі - Умови та Правила). Тобто Правила та Умови є публічною офертою, що містять умови та правила надання послуг банком його клієнтам. Таким чином, клієнт отримує доступ до всіх без виключення послуг Банку (п.п. 1.1.1.58, 1.1.1.59 вищевказаних Умов).

Відповідачем було підписано заяву про приєднення до Умов та правил надання банківських послуг. У даній заяві зазначено, що підписавши цю заяву, відповідач ознайомився та згодний з Умовами та Правилами надання банківських послуг, в тому числі з Умовами та Правилами обслуговування по платіжним карткам, які розміщені на сайті банку www.privatbank.ua: https://client-bank.privatbank.ua, та тарифами банку, які разом з цією заявою складають Договір банківського обслуговування. Окрім цього, зазначено що відповідачу було надано для ознайомлення Умови та правила в письмовому вигляді, ознайомлення з якими засвідчується власним підписом позивача в заявці про приєднення. Підписавши заяву банк та клієнт приєднуються і зобовязуються виконувати умови, викладені в Умовах та Правилах надання банківських послуг, тарифах банку - Договорі банківського обслуговування в цілому.

Отже, враховуючи вищевикладене, заява про приєднання до Умов та Правил з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами, що розташовані на офіційному сайті Банку (www.privatbank.ua) складають Договір про надання банківських послуг. Тобто, в даному випадку зміст кредитного договору зафіксовано в декількох документах: в заяві позичальника, Умовах та Правилах надання банківських послуг та Тарифах. Таким чином, між Банком та Позичальником укладається договір у письмовій формі. Укладення кредитного договору таким чином чинному законодавству України не суперечить. Між сторонами були здійснені всі необхідні дії, задля придбання, припинення або зміни цивільних прав та обов'язків, що за змістом ч. 1 ст. 202 Цивільного кодексу України вказує на вчинення двостороннього кредитного договору, складовими якого виступають заява, Умови та Правила надання банківських послуг та Тарифи, з якими Позичальник ознайомлений, про що свідчить його підпис в заяві.

На підставі поданої заяви, що разом з Умовами та Правилами зі зразками підписів та відбитком печатки, Тарифами, що розташовані на офіційному сайті Банку (www.privatbank.ua) складають Договір про надання банківських послуг, відповідачу було відкрито картковий № 508573 ключем до карткового рухунку є пластикова Картка (п. 1.1.1.62 Умов), яку отримав відповідач та мобільний телефон, який зазначив (п. 1.1.1.15 та п. 1.1.1.16 Умов) в заяві. Картковий рахунок рахунок фізичної особи, до якого випущена Карта (п.п. 1.1.1.90 Умов) та по якому відображаються фінансові операції за допомогою ключів. За Допомогою встановлених ключів до карткового рахунку, відповідачу надано можливість здійснювати дистанційне обслуговування (п. 1.1.1.25 Умов комплекс інформаційних послуг по рахункам клієнта і здійснення операцій по рахунку напідставі дистанційних розпоряджень клієнта). Таким чином,банк забезпечив позичальнику можливість доступу до карткового рахунку різними можливими шляхами, зокрема за допомогою Карти та фінансового телефону на який приходить динамічний (змінюваний) ОТП пароль.

Тарифи - розмір винагороди за послуги банку є невід'ємною частиною Договору. Перелік може змінюваться і доповнюваться, про що власник картки повідомляється відповідно до Умов та Правил. Необхідно відзначити, що виконання позичальником умов кредитного договору засвідчує її волю до настання відповідних правових наслідків передбачених кредитним договором. З моменту оформлення кредитного договору пройшло 6 років, позичальник в Банк не звертався за фактом неправильного нарахування відсотків, що свідчить про те, що він знав про розмір процентних ставок та інші умови обслуговування і повністю з ними погодився, про що свідчить факт підписаного договору, користування кредитними грошовими засобами та погашення, які він здійснював.

Погодитися з посиланнями відповідача про відсутність в матеріалах справи оригіналів кредитного договору суд не може, оскільки це не є підставою для відмови в позові, за наявності його копії та інших доказів, які свідчать про укладення кредитного договору і часткове його виконання. Інше має бути спростовано особою, яка не виконує умови договору.

Крім того, заява відповідача щодо отриманих неякісних копій, нічим не обгрунтована, оскільки останній має право ознайомитись із матеріалами справи в суді.

Щодо посилання відповідача на Закон України "Про захист прав споживачів", суд зазначає наступне.

Банком надано всю необхідну інформацію в письмовому вигляді, результатом чого є факт підписання сторонами кредитного договору. Враховуючи, що законодавчо не встановлений обов'язок кредитора на відібрання підпису позичальника під наданою інформацією, доказом наявності факту ознайомлення відповідача з умовами кредитування є положення ч. 2 ст. 638, ч. 2 ст. 642 ЦК України, тобто фактичне прийняття пропозиції до укладання договору дією (отримання кредиту боржником та сплата ним періодичних платежів). Таким чином, кредитний договір укладений відповідно до норм чинного законодавства та є чинним.

Необхідно зауважити, що Закон України Про захист прав споживачів не поширюється на спірні правовідносини. Так, вищевказаний закон визначає поняття споживчого кредиту, а саме споживчий кредит це кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції. В даному ж випадку грошові кошти надавалися у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. Тобто посилання відповідача на вищевказаний закон є не правомірними.

Щодо посилання відповідача пронеознайомлення його з умовами кредитування суд зазначає наступне.

Позивачем надана досуду копія анкети-заяви на двох сторінках від 03.12.2012 року, з якої чітко вбачається наступна інформація: персональні дані, адреса проживання, та інша додаткова інформація необхідна для отримання кредитної картки. Відповідачем вказана інформація про себе заповнена особисто, також з копії анкети-заяви чітко вбачається, що відповідач висловив згоду про укладення договору шляхом отримання кредитної картки Універсальна та особистим підписом засвідчила (в), що Я згодна (ен) з тим, що ця заява, разом із Пам'яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між мною та Банком Договір про надання банківських послуг. Я ознайомилась (вся) і згоден з Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, які були надані мені для ознайомлення в письмовому вигляді.... Тобто, сторонами при укладенні договору були обговорені усі істотні умови. Крім того, вищезазначені Умови і Правила надання банківських послуг, а також Тарифи банку є загальнодоступною інформацією, яка розміщена у відділеннях Банку та на офіційному сайті Банку.

Приймаючи до уваги те, що за ч. 1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, то відсутність підпису відповідача в Умовах, при наявності його письмового свідчення про те, що він ознайомлений у письмовому вигляді та згідний з Умовами та Тарифами, що Заява разом із Умовами та Тарифами складають договір про надання банківських послуг, не є підставою вважати, що Умови укладені поза межами договору та є не допустимими доказами. Відповідач підписанням Анкети-заяви позичальника приєднався до Умов та Правилами надання банківських послуг. Заява разом з Умовами та Тарифами є договором про надання банківських послуг.

Відповідно до ч.1 ст.634 Цивільного кодексу України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. На підставі ч.1 ст.634 ЦК, підписавши заяву, фізична особа, приєднується до запропонованих банком Умов та правил надання банківських послуг, що підтверджується його особистим підписом. Тобто, з моменту підписання фізичною особою заяви, між Банком та клієнтом був укладений договір в порядку ч.1 ст.634 ЦК шляхом приєднання клієнта до запропонованого Банком договору (умов кредитування).

З наданої банком суду, виписки з карткового рахунку, вбачається, що відповідачу було встановлено кредитний ліміт, відповідач користувався грошима, отримував кошти через банкомат, здійснював розрахунки через термінали в касах магазинів, а отже й отримав кредитну картку Універсальна, оскільки проведення вказаних операцій є неможливим без наявності картки.

З розрахунку заборгованості та наданої виписки про рух коштів чітко вбачається, що позивач частково сплачував заборгованість за договором ( погашення відображені в графі «Сума погашення за наданим кредитом»). Виписка з банківського рахунку містить інформацію про рух коштів на балансі карткового рахунку Відповідача баланс станом на дату укладання договору (надана сума кредиту), всі операції за картковим рахунком (з визначенням дати проведення операції та чітким визначенням проведеної операції, зазначенням суми на балансі рахунку після поведеної операції). Виписка по картковому рахунку та розрахунок заборгованості, є належними та допустимими доказами по справі.

Відповідачем розрахунок заборгованості не спростований, контррозрахунок не наданий, судово-економічні експертизи по справі не призначались.

Пунктом 21 Пленуму ВССУ №5 від 30.03.2012 року Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин роз'яснено, що Договір про відкриття кредитної лінії є одним із видів кредитного договору, а кредитна лінія - однією із форм її кредитування, в якій у межах встановленого ліміту здійснюється видача і погашення кредиту кількома частинами (траншами). Оскільки в цьому договорі передбачено всі істотні умови, необхідні для кредитного договору, то зобов'язання з надання кредиту є дійсним із моменту укладення кредитного договору - договору про відкриття кредитної лінії.

На підставі ч. 2 ст. 640 ЦК України у разі, якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання майна або вчинення певної дії.

Оскільки, банк надав кошти шляхом встановлення кредитного ліміту, таким чином між банком і відповідачем було укладено договір, який ніким не оспорений, а отже є всі законні підстави для стягнення заборгованості з відповідача.

Щодо посилання відповідача на висновки, які викладені в постанові ВСУ посправі № 6-16цс15, суд зазначає наступне.

В зазначеній постанові ВСУ вказав: "Суд не встановив наявність належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови розумів відповідач, підписуючи заяву позичальника". Однак, в даній справі позивач надав докази, що відповідача було ознайомлено саме із зазначеними Умовами та правилами надання банківських послуг та наказ Банку яким були затвердженні зазначені Умови та Правила надання банківських послуг. Більш того, згідно Заяви відповідач зобов'язався самостійно ознайомлюватися зі всіма змінами Умов та Правил надання банківських послуг та Тарифів на сайті Приватбанку. Таким чином, твердження відповідача, що в матеріалах справи відсутні докази ознайомлення відповідача з Умовами та Правилами надання банківських послуг не відповідають дійсним обставинам справи. Крім того, ухвалою ВСУ від 26.10.2016 року визнано посилання відповідача на постанову ВСУ по справі № 6-16цс15 безпідставними, оскільки ознайомлення останнього з умовами кредитування підтверджено підписанням анкети-заяви.

Крім того, представник відповідача просив суд застосувати сплив позовної давності та з цієї підстави відмовити в позові ПАТ КБ «Приватбанк», виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Тобто, позовна давність застосовується лише за наявності порушеного права особи.

Відповідно до ч. 1 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дій, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обовязку.

В силу ч. 3 ст. 264 ЦК України після переривання перебіг позовної давності починається заново.

Правила переривання позовної давності застосовуються судом незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо в останніх є докази, що підтверджують факт такого переривання.

До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обовязку, можуть з урахуванням конкретних обставин справи, належати, зокрема, зокрема, часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій.

При цьому, якщо виконання зобовязання передбачалося частинами або у вигляді періодичних платежів і боржник вчинив дії, що свідчать про визнання лише певної частини (чи періодичного платежу), то такі дії не можуть бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу.

Така правова позиція викладена Верховним Судом України у постанові від 09.11.2016 р. у справі за № 6-1457цс16.

Відповідно до положень ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

На підставі викладеного, суд вважає за необхідне застосувати до вимог ПАТ КБ «Приватбанк» позовну давність, обрахувавши її наступним чином.

Так, позивач звернувся до суду з даним позовом 05.04.2018 року, звідки період, за який він має право на звернення до суду з позовом про стягнення заборгованості - з квітня 2015 року по квітень 2018 р., тобто в межах трирічного строку. Проте, позивач в позові просить стягнути заборгованість станом на 31.12.2017 року, тобто суд не має право вийти за межі позовних вимог.

З наданого банком 12.10.2018 року розрухунку заборгованості, вбачається, що з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ Приватбанк за кредитним договором б/н від 03.12.2012 року підлягає задоволенню сума заборгованості за період з 01.04.2015 року по 31.12.2017 року (по дату, яку просить позивач в позові), розмір якої становить: 113934 (сто тринадцять тисяч девятсот тридцять чотири) грн. 84 коп., з яких: за тілом кредиту 2791,02 грн, за відсотками 110 343,82 грн., за пенею 800 грн.

Будь-яких належних та допустимих доказів, які б спростували наданий позивачем розрахунок відповідачем та його представником суду не надано.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову. В іншій частині позов задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені позивачем і документально підтверджені судові витрати - 1762,00 грн. судового збору.

Керуючись ст. ст. 4, 17,18, 141, 258, 259,263-265, 268 ЦПК України, ст.ст. 526, 530, 1050, 1054 ЦК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (місцезнаходження: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1Д, ідентифікаційний код: 14360570) до ОСОБА_2 (місце проживання: 42048, Сумська область, Роменський район, с. Житнє, вул. Перемоги, 4, реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1) про стягнення заборгованості задовільнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 (місце проживання: 42048, Сумська область, Роменський район, с. Житнє, вул. Перемоги, 4, реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1) на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (місцезнаходження: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1Д, ідентифікаційний код: 14360570) суму заборгованості за кредитним договором № б/н від 03.12.2012 року у розмірі 113934 (сто тринадцять тисяч девятсот тридцять чотири) грн. 84 коп. (за тілом кредиту 2791,02 грн, за відсотками 110 343,82 грн., за пенею 800 грн.) та витрати по сплаті судового збору в сумі 1762 (одна тисяча сімсот шістдесят дві ) грн. 00 коп.

В іншій частині позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня його проголошення в порядку передбаченому п.15.5.) Перехідних положень ЦПК України. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення суду виготовлено 22.10.2018 року.

Суддя підпис:

Копія вірна...

СУДДЯ РОМЕНСЬКОГО

МІСЬКРАЙОННОГО СУДУ ОСОБА_3