ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/0430/59/18 Справа № 214/4922/17 Суддя у 1-й інстанції - Чернова Н. В. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 листопада 2018 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого- судді Бондар Я.М.,

суддів - Барильської А.П., Зубакової В.П.,

сторони справи:

позивач - ОСОБА_1,

відповідач - Криворізького центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи згідно ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Саксаганського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 17 вересня 2018 року, ухваленого суддею Черновою Н.В. у м. Кривому Розі, повний текст судового рішення складений 24 вересня 2018 року,

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2017 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Криворізького центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області ( надалі УПФУ), правонаступником якого є Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про відшкодування шкоди.

В мотивування заявлених вимог зазначив, що з 25 червня 2006 року в УПФУ він отримує пенсію. З 2006 року по червень 2017 року на протязі 102 місяців в порушенні ч.3 ст.46 Конституції України пенсію нараховували нижче прожиткового мінімуму на суму 24174 гривень, яка складається з недоплати 237 грн. помноженої на 102 місяці. Посилаючись на ст.ст. 6, 46, 106 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» повернення недоплати за минулий час не має строків та за їх порушення накладається штраф у розмірі несплаченої суми, а саме 24174 гривень з нарахуванням пені 120 % річних відповідно до ставок Національного Банку України. Просив суд стягнути з відповідача на свою користь 28348 грн. завданої шкоди з нарахуванням пені, а також 110000грн. моральної шкоди.

Рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 17 вересня 2018 року ОСОБА_1 відмовлено в задоволенні позовних вимог.

Не погоджуючись із рішенням суду, відповідач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального та матеріального права, застосування закону що не підлягав застосуванню, та не застосуванню що регулює спірні правовідносини, ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

В мотивування доводів апеляційної скарги зазначає, що суд дійшов помилкового висновку про застосування до його вимог положення ст. 257 ЦК України, дійшовши висновку про припуск ним строку позовної давності, не взяв до уваги положення ст.46 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», якою передбачена виплати пенсії за минулий час. Вважає, що станом на 25 вересня 2018 року недоплата становить 322304грн.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог, доводів апеляційних скарг, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що згідно довідки Криворізького центрального об'єднання управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області № 2713/02/23 від 18 травня 2017 року позивач ОСОБА_1 знаходиться на обліку в пенсійному фонді та отримує пенсію за віком при повному стажі.(а.с. 3)

Ухвалюючи рішення про відмову ОСОБА_1 в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції керувався ст.ст.257,268 ЦК України та дійшов висновку про пропуск позивачем строку позовної давності для захисту порушених прав.

Однак, колегія суддів не може у повному обсязі погодитися із висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

За вимогами ст.ст. 263,264 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності на підставі закону, ;що регулює подібні відносини, або керуючись загальними засадами і змістом законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, у якому повно відображені обставини, що мають значення для цієї справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

При ухваленні рішення суд зобов'язаний з'ясувати питання, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обов'язково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.

Проте суд першої інстанції не з'ясував у повній мірі всі обставини, які мають значення для справи, та не виконав усі вимоги цивільного судочинства, у зв'язку із чим рішення в даній справі неможна визнати законним і обґрунтованим.

Спір між сторонами виник з приводу нарахування та виплати позивачу розміру пенсійного забезпечення, яке він вважає що отримував у розмірі меншому ніж встановлений державою гарантований мінімум.

Відповідно до ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема, є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Згідно ч.1, ч.2 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Зазначена норма закону регламентує загальні підстави для відшкодування шкоди у рамках позадоговірних зобов'язань.

Для застосування такого виду цивільно-правової відповідальності, як відшкодування шкоди, необхідною є наявність всіх чотирьох загальних умова відповідальності, а саме: протиправної поведінки заподіювача шкоди; наявності шкоди (збитки - це грошове вираження шкоди); причинного зв'язку між протиправною поведінкою та завданою шкодою; вини заподіювача шкоди. За відсутності хоча в одного з цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає.

Згідно матеріалів справи, довідок УПФ з червня 2006 року позивач отримує державне пенсійне забезпечення.

Згідно з частиною першою статті 46 Основного Закону України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Мінімальна пенсія за віком, відповідно до статті 28 Закон України № 1058-IV від 09.07.2003р. «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» встановлюється в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, що втратили працездатність.

Законами України про державний бюджет на відповідний рік встановлюються прожитковий мінімуми для осіб, які втратили працездатність на цей рік.

У спірний період виплати позивачу пенсії, ЗУ «Про державний бюджет на відповідний рік» встановлено нижче наведені розміри прожиткового мінімуму.

Дата початку Дата закінчення дії Розмір прожиткового мінімуму, грн

01.01.2006 31.09.2006 350,00

01.04.2006 30.09.2006 359,00

01.10.2006 31.12.2006 366,00

01.01.2007 31.03.2007 380,00

01.04.2007 30.09.2007 410,06

01.10.2007 31.12.2007 415,11

01.01.2008 31.03.2008 470,00

01.04.2008 30.06.2008 481,00

01.07.2008 31.10.2009 544,00

01.11.2009 31.12.2009 573,00

01.01.2010 31.03.2010 695,00

01.04.2010 31.07.2010 706,00

01.08.2010 30.09.2010 709,00

01.10.2010 30.11.2010 723,00

01.12.2010 31.12.2010 734,00

01.01.2011 31.03.2011 750,00

01.04.2011 30.09.2011 764,00

01.10.2011 30.11.2011 784,00

01.12.2011 31.12.2011 800,00

01.01.2012 31.03.2012 822,00

01.04.2012 30.06.2012 838,00

01.07.2012 30.09.2012 844,00

01.10.2012 30.11.2012 856,00

01.12.2012 31.12.2012 884,00

01.01.2013 30.11.2013 894,00

01.12.2013 31.08.2015 949,00

01.09.2015 30.04.2016 1074,00

01.05.2016 30.11.2016 1130,00

01.12.2016 30.04.2017 1247,00

01.05.2017 30.11.2017 1312,00

Колегією суддів перевірено правильність нарахування та виплати позивачу ОСОБА_1 пенсії за спірний період в межах заявлених позовних вимог та згідно із довідками наданими УПФУ про нарахування та виплату йому пенсії встановлено, що виплата поводилась у повному обсязі.

Крім того, згідно відомостей наданих відповідачем із пенсії позивача проводилось утримання на підставі виконавчих листів, що надійшли з відділу державної виконавчої служби Дзержинського району КМУЮ у різні часи з 01.04.2014 року по грудень 2017 р. із зазначенням сум, які було утримано із позивача на виконання судових рішень ( а.с.70-75).

Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Розглядаючи справу, суд забезпечив сторонам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Колегія суддів вважає безпідставним та голослівним твердження позивача про невиплату йому пенсійного забезпечення в обсязі мінімально визначеного державою, що спростовуються наданими відповідачем довідками про нарахування та виплату йому пенсії. Тому, колегія суддів приходить до висновку, що позовні вимоги недоведені.

Відповідно до пункту 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про державний бюджет 2017рік», з 1 жовтня 2017 року при призначенні та перерахунку пенсій застосовується розмір прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, встановлений на 1 грудня 2017 року Законом України «Про Державний бюджет України на 2017 рік», збільшений на 79 грн, тобто 1452 грн.

Враховуючи, що зазначений показник вищий за розмір прожиткового мінімуму для непрацездатних осіб, встановлений з 1 січня 2018 року, то мінімальний розмір пенсії за віком з 1 січня 2018 року становить 1452 грн.

Як видно з довідки УПФУ №1716 від 24 травня 2018 року позивач ОСОБА_1. отримує пенсію з лютого 2018 року у розмірі 1454,96 грн, що більше ніж мінімально встановлений законодавством мінімум пенсійного забезпечення.

Колегія суддів вважає помилковим висновок суду першої інстанції про пропуск позивачем строку позовної давності для звернення до суду за захистом порушених прав, оскільки прийнятий із порушенням вимог процесуального законодавства.

Згідно роз'яснень, що містяться в п.11 Постанови пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 N 14 « Про судове рішення у цивільній справі» встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

На підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду згідно п.п.1,3,4 ч.1 ст.376 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову ОСОБА_1 в задоволенні позовних вимог до Криворізького центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області ( надалі УПФУ), правонаступником якого є Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про відшкодування шкоди у зв'язку із недоведеністю заявлених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381-383 ЦПК України апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Саксаганського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 17 вересня 2018 року, залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст судового рішення складений 22 листопада 2018 року.

Головуючий:

Судді: