Справа № 324/2103/16-ц
Провадження № 2/324/12/2018
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2018 року Пологівський районний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді Кацаренко І.О.

за участю секретаря судового засідання Басараб А.О.,

за участю:

представника позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

представника відповідача адвоката ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Пологи цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення безпідставно набутих грошових коштів,

ВСТАНОВИВ:

28 листопада 2016 року позивач ОСОБА_4 звернувся до Пологівського районного суду Запорізької області з зазначеним позовом до відповідача ОСОБА_2

В обґрунтування своїх позовних вимог ОСОБА_4 зазначив, що 09 жовтня 2014 року між ним та ОСОБА_2 виникла домовленість про те, що ОСОБА_2 продала, а він купив належну ОСОБА_2 на праві власності земельну ділянку площею 5,1662 га, кадастровий номер :16:017:0420, розташовану на території Чубарівської сільської ради Пологівського району Запорізької області. Договір купівлі-продажу був оформлений у простій письмовій формі у звязку з тим, що на момент укладення зазначеного договору в Україні діяв мораторій на продаж земель сільськогосподарського призначення, внаслідок чого посвідчити нотаріально договір не було можливо.

Позивач зазначив у позові, що під час укладення договору купівлі-продажу ОСОБА_2 запевнила його, що як тільки мораторій на продаж земель сільськогосподарського призначення буде скасовано, вони одразу оформлять їхні правовідносини у встановленому порядку, тобто звернуться до нотаріуса для нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу.

На виконання домовленості позивач передав відповідачу обумовлену договором суму в розмірі 7750 доларів США, що станом на 19 жовтня 2016 року за курсом обміну валюти в Україні становить 201500 грн. На підтвердження отримання від позивача грошей відповідач підписала акт прийому-передачі від 09 жовтня 2014 року та передала йому Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЗП №165411, виданий 14 серпня 2007 року Пологівським районним відділом земельних ресурсів.

На теперішній час позивачу стало відомо, що у газеті «Пологівські вісті» №36(12108) за 08 вересня 2016 року у розділі «Вважати недійсними» надрукована інформація про втрату Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЗП №165411, виданого 14 серпня 2007 року Пологівським районним відділом земельних ресурсів, у звязку з чим, на переконання позивача, відповідач намагається отримати дублікат зазначеного державного акту, оскільки до теперішнього часу вважає земельну ділянку своєю власністю. У звязку з тим, що на момент укладення між позивачем та відповідачем договору купівлі-продажу земельної ділянки діяв мораторій на продаж земель сільськогосподарського призначення, укладений між ними договір відповідно до ч.2 ст.215 ЦК України є нікчемним в силу закону, тобто таким, що не тягне за собою ніяких юридичних наслідків для сторін. Таким чином, грошові кошти, отримані відповідачем від позивача на підставі нікчемного правочину, є безпідставно набутими та підлягають поверненню позивачеві.

На усні звернення відповідач відмовляється у добровільному порядку повертати безпідставно отримані грошові кошти позивачу, у звязку з чим позивач з посиланням на положення ст.ст.1212, 1213 ЦК України просить постановити судове рішення, яким стягнути зі ОСОБА_2 на його користь безпідставно одержані гроші в сумі 7750 доларів США, що станом на 19 жовтня 2016 року складає 201500грн., а також стягнути понесені ним судові витрати.

В ході судового розгляду справи позивач та його представник, підтримавши позов та виклавши мотиви його предявлення, просили позовні вимоги ОСОБА_4 до ОСОБА_2 задовольнити в повному обсязі з зазначених у позові підстав.

При цьому зі згоди учасників справи суд завершує судовий розгляд справи за відсутності позивача, оскільки згідно довіреності на а.с.59, т.1, і пояснень у судових засіданнях позивача до 18 грудня 2018 року він свого представника наділив всіма правами і обовязками сторони в цивільному процесі.

У судовому засіданні відповідач і її представник заперечували проти задоволення позову, посилаючись на безпідставність та необґрунтованість вимог позивача, в тому числі на не доведення фактів підписання відповідачем спірного договору купівлі-продажу та акту прийому-передачі до нього, отримання відповідачем грошових коштів за цим договором та безпідставне застосування до спірних правовідносин положень ст.1212 ЦК України. Представник відповідача звернув увагу суду на те, що місцем укладення спірних договору і акту зазначено м.Пологи, в той час як свідок ОСОБА_5, допитаний у судовому засіданні, стверджував, що договір і акт 09 жовтня 2014 року ОСОБА_2 особисто підписала за місцем свого проживання у ІНФОРМАЦІЯ_1. У п.3 договору зазначено, що продавець свідчить, серед іншого, що земельна ділянка, яка відчужується, на момент підписання цього договору не передана в оренду, в той час як свідок ОСОБА_6, яка допитана в судовому засіданні, стверджувала, що станом на жовтень 2014 року земельна ділянка, яка нібито є предметом спірного договору, перебувала в оренді в агрофірмі «Батьківщина», і про це достеменно було і є відомо і позивачу, і його представнику, тим більше, що вони їздили до цієї агрофірми отримувати певні кошти за оренду землі. Зазначене на переконання представника відповідача свідчить про надуманість позову і його абсолютну безпідставність і недоведеність.

З поданих відповідачем до суду письмових заперечень проти позову (т.1, а.с.73) вбачається, що відповідач ніяких грошей не отримувала, в тому числі в доларах США, та не підписувала ніяких договорів купівлі-продажу та актів прийому-передачі землі, зазначених у позові. Розрахунок доларами США заборонений чинним законодавством. Позивач не надав жодного доказу про те, що відповідач отримувала від нього саме цю суму доларів. Підпис свідка ОСОБА_5 не є тим доказом, який засвідчує обставину отримання коштів. В договорі вказано, що він укладений та гроші отримані у присутності двох свідків. Хто є другим свідком, незрозуміло, адже про нього нічого не вказано у договорі взагалі. Будь-яких інших доказів (банківські чеки, розписки та інше) позивач не надав. Як і не надав будь-яких доказів про те, що у нього були ці кошти, саме у доларах США. Не зрозуміло, яким чином передавалися гроші, готівкою чи за безготівковим розрахунком. Відповідач вважає, що це не її підписи у договорі купівлі-продажу землі від 09 жовтня 2014 року та у акті прийому-передачі, оскільки навіть візуально видно, що її підпис, наприклад, в її паспорті та у вищезазначених документах відрізняються по формі і стилю виконання та, можливо, виконаний невідомими особами за допомогою скла. Довести обєктивність підроблення підписів можливо лише шляхом отримання певного доказу висновку судової почеркознавчої експертизи. У акті прийому-передачі мається посилання на п.2 договору, яким зазначено, що нібито продавець отримав від покупця оговорену суму. Однак у п.2 договору від 09 жовтня 2014 року нічого взагалі не сказано про суму грошей, оскільки мова в п.2 йдеться про те, кому належить земельна ділянка. Таким чином, не зрозуміло, при чому тут взагалі п.2 договору, вказана сума у 7750 доларів США, хто її нібито отримав, коли саме, чим це підтверджується. Крім того, у договорі зазначається, що продавець зобов'язалась оформити нотаріально вказаний договір, однак, не вказано, коли саме це потрібно зробити (що переносить цей правочин на невизначений строк). Вказано, що сплату цього повинен здійснити покупець. Таким чином, якщо покупець не схоче сплачувати за послуги нотаріуса у майбутньому, то фактично цим він може маніпулювати. До цього часу позивач взагалі не звертався до відповідача з приводу якогось боргу чи землі. Позивач не надав жодного доказу на підтвердження зазначеного у позові. Крім цього, взагалі не зрозуміло, яким чином позивач збирається стягувати кошти без доказів та без предявлення суду вимоги про визнання недійсним цього договору купівлі-продажу та акту, оскільки мораторій діяв тільки на пайову землю, а не на землю взагалі, і позивач не надав доказів тому, що саме на цю землю розповсюджується мораторій на продаж.

У звязку з зазначеним відповідач і її представник вважають позовні вимоги безпідставними, що не підтверджуються жодним належним доказом по справі, тому просили у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

Свідок ОСОБА_5 суду пояснив, що в його присутності ОСОБА_4 09 жовтня 2014 року передав ОСОБА_2 біля її будинку в с.Чубарівка Пологівського району Запорізької області в автомобілі, в якому ОСОБА_4 і він, ОСОБА_5, приїхали до неї, за купівлю належної ОСОБА_2 земельної ділянки грошових коштів в сумі 7750 доларів США. При цьому суд критично ставиться до пояснень свідка ОСОБА_5 в частині зазначення суми грошей, які були передані позивачем відповідачу, оскільки свідок зазначив у своїй вільних поясненнях суду, що купівля-продаж відбулася в розмірі 1500 доларів США за 1 га землі, і розмір переданих грошей відповідав тій сумі, яка була зазначена у договорі. І вже після надання представником відповідача копії спірного договору свідку ним озвучена була сума в 7750 доларів США.

Свідок ОСОБА_7 суду пояснила, що вона у 2007 році здала свій державний акт на землю до кредитної спілки «Назустріч людям», ОСОБА_2 теж здала в ту ж кредитну спілку свій державний акт на землю. Їй, свідку, зателефонували ОСОБА_4 і ОСОБА_1 і повідомили, що вони забрали її державний акт на землю з кредитної спілки, бо ними сплачена за неї сума 10 тис. грн. Вона здавала свій державний акт на землю до кредитної спілки у 2007 році, щоб за землю отримати кредит, гроші за який вона віддала ОСОБА_8, з яким вона на той час зустрічалася, бо ОСОБА_8 у ДТП розбив автомобіль, який належав ОСОБА_4, і автомобіль треба було відновити. Ніяких сум в доларах від ОСОБА_4 вона, свідок, не отримувала.

Свідок ОСОБА_6 суду пояснила, що вона є матірю відповідача у справі. Вона, ОСОБА_6, познайомилася з ОСОБА_4 і родиною ОСОБА_1 у 2007 році, коли її син ОСОБА_8 розбив у ДТП автомобіль ОСОБА_4 Щоб син зміг оплатити відновлення автомобіля ОСОБА_4, вона, свідок, разом зі ОСОБА_2 і ОСОБА_7 здала до кредитної спілки «Назустріч людям», що в м.Запоріжжя, державний акт на земельну ділянку. Після того, як вона здала державний акт до кредитної спілки, оригінал свого державного акту вона більше не бачила, у неї була лише його ксерокопія. За державний акт вона від кредитної спілки отримала 10 тис. грн. Від ОСОБА_1 їй стало відомо, що той сплатив за неї до кредитної спілки 11300 грн., про що ОСОБА_1 привіз їй чек. Ніяких доларів ні вона, ні ОСОБА_2 від ОСОБА_4 не отримували, у неї з позивачем у справі були і є добрі стосунки. ОСОБА_1 після сплати ним до кредитної спілки 11300 грн. забрав державний акт на належну їй, свідку, земельну ділянку, те ж саме він зробив і з державним актом на землю ОСОБА_2 Вона, свідок, і ОСОБА_2 з ОСОБА_7, видали родині ОСОБА_1 довіреності на розпорядження їхніми земельними ділянками, а в 2016 році вони відмінили свої довіреності, що не влаштувало родину ОСОБА_1, тому і зявилися позови до суду про відшкодування сум у доларах, які ніколи не отримувалися від ОСОБА_4 Про те, що її земельна ділянка і земельні ділянки ОСОБА_7 і ОСОБА_2 перебували в оренді в агрофірмі «Батьківщина», було відомо і позивачу у справі, і родині ОСОБА_1, бо вона, свідок, їздила разом з ОСОБА_1 і його дружиною до агрофірми і розписувалася за отримання грошей і натуроплати за оренду землі, які забирали члени родини ОСОБА_1 за те, що вони погасили до кредитної спілки 11300 грн.

Суд, вислухав представника позивача, відповідача і її представника, свідків, дослідивши письмові матеріали справи, дав оцінку добутим доказам в їх сукупності, вважає позовні вимоги ОСОБА_4 до ОСОБА_2 такими, що не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно вимог ст.ст.12, 81, 89 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 є власником земельної ділянки площею 5,1662 га, кадастровий номер :16:017:0420, розташованої на території Федорівської (колишня назва Чубарівська) сільської ради Пологівського району Запорізької області, цільове призначення якої - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що підтверджується копією державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЗП №165411, виданим 14 серпня 2007 року (том 1, а.с.7).

За змістом ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до статей 6, 627, 628 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначення умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст.ст. 639, 640 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення.

Згідно зі ст.ст. 629, 654 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Зміна договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (ст. 655 ЦК України).

Вимоги щодо форми окремих договорів купівлі-продажу визначені законодавцем у ст.657 ЦК України.

Відповідно до вказаної правової норми договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Відповідно до ч.2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

З матеріалів справи вбачається, що договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 5,1662 га, кадастровий номер :16:107:0420, розташованої на території Чубарівської сільської ради Пологівського району Запорізької області, був укладений у простій письмовій формі 09 жовтня 2014 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 До вказаного договору 09 жовтня 2014 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 був підписаний акт прийому-передачі зазначеної земельної ділянки (том 1, а.с.5,6).

Твердження відповідача про те, що вона не укладала і не підписувала цей договір та акт прийому-передачі, суд вважає не доведеними. На підтвердження своїх тверджень відповідач ніяких належних і допустимих доказів суду не надала, хоча зверталася до суду з заявою про призначення у даній справі судової почеркознавчої експертизи, яку було призначено ухвалою Пологівського районного суду Запорізької області від 04 квітня 2017 року.

З висновку експерта №4-343 від 26 жовтня 2017 року, складеного за результатами проведеної почеркознавчої експертизи судовим експертом сектору технічних досліджень документів та почерку відділу криміналістичних досліджень Запорізького НДЕКЦ МВС України ОСОБА_9, встановлено, що експерт прийшов до наступних висновків: підпис від імені ОСОБА_2 - у графі «(підпис)» договору купівлі-продажу від 09 жовтня 2014 року, укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_4, виконаний ОСОБА_2; у графі «(підпис)» акта прийому-передачі до договору купівлі-продажу від 09 жовтня 2014 року, укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_4, виконаний ОСОБА_2 (т.1, а.с.179-184). При цьому відповідач не заперечувала, що саме вона підписувала документи, які було надано експерту в якості порівняльного матеріалу, в тому числі відповідач заявляла клопотання перед судом про надання судовому експерту додаткових документів з установ, на які вона, відповідач, вказувала.

Ухвала суду від 26 лютого 2018 року про призначення у даній справі додаткової судово-почеркознавчої експертизи, про що клопотали відповідач і її представник, була скасована судом апеляційної інстанції, і подальші клопотання сторони відповідача про призначення і проведення додаткових судово-почеркознавчих експертиз у справі судом не було задоволено.

Отже, відповідачем не спростовано доводів позивача та його представника про підписання нею договору купівлі-продажу земельної ділянки від 09 жовтня 2014 року та акту прийму-передачі до вказаного договору, тому суд вважає доведеним факт підписання вказаних документів відповідачем ОСОБА_2 як продавцем.

Відповідно до ч.1 ст.220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається (ч.2 ст.215 ЦК України).

Згідно частин 1, 2, 3 статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про повернення виконаного за недійсним правочином.

Таким чином, стаття 1212 ЦК України регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав.

Предметом регулювання інституту безпідставного набуття чи збереження майна є відносини, які вникають у зв'язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Зобов'язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України).

Об'єктивними умовами виникнення зобов'язань з набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або незбільшення майна в іншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна з боку набувача шляхом зменшення або відсутності збільшення на стороні потерпілого; 4) відсутність правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб.

За змістом статті 1212 ЦК України безпідставно набутим є майно, набуте особою або збережене нею в себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави.

Відповідно до ч.1, п.1 ч.2 ст.11, ч.1, 2 ст.509 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені цими актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. До підстав виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, належать договори та інші правочини. Зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, установлених статтею 11 цього Кодексу.

Зобовязання повинне належно виконуватися відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що зазвичай ставляться.

Згідно ч.1 ст.177 ЦК України об'єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші.

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Набуття однією зі сторін зобов'язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов'язання не вважається безпідставним.

Тобто в разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, ст.1212 ЦК України можна застосовувати тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі.

Судом встановлено, що укладений 09 жовтня 2014 року між позивачем та відповідачем договір купівлі-продажу земельної ділянки є нікчемним через недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору, так як його недійсність встановлена законом (ч.1 ст.220 ЦК України), а тому визнання такого правочину недійсним судом не вимагається (ч.2 ст.215 ЦК України).

З огляду на викладене, до спірних правовідносин, які склалися між позивачем та відповідачем, підлягають застосуванню положення статті 1212 ЦК України, а тому твердження представника відповідача про зворотне є безпідставними.

Разом з тим, вирішуючи питання щодо можливості стягнення грошових коштів з відповідача, суд вважає, що позивачем не надано суду переконливих доказів отримання відповідачем грошових коштів в сумі 7750 доларів США.

Жодною розпискою не підтверджено отримання відповідачем грошових коштів у вказаній сумі. В ході судового розгляду справи відповідач категорично заперечувала факт отримання нею грошових коштів в сумі 7750 доларів США.

В той же час, договір купівлі-продажу від 09 жовтня 2014 року та акт прийому-передачі до договору купівлі-продажу від 09 жовтня 2014 року містять суперечливі відомості щодо отримання відповідачем грошових коштів. Так, в договорі купівлі-продажу від 09 жовтня 2014 року п.1 зазначено, що продаж здійснюється за 7750 доларів США, які продавець отримав від покупця в повному обсязі до підписання даного договору. Поряд із цим, в п.9 договору зазначено, що договір підписаний та гроші отримані в присутності двох свідків. Однак, в якості свідка в договорі зазначена лише одна особа: ОСОБА_5 Також в зазначених документах вказано, що ОСОБА_2 продала, а ОСОБА_4 купив належну продавцю на праві власності земельну ділянку в розмірі 5,1662, га кадастровий номер :16:107:0420, розташовану на території Чубарівської сільської ради Пологівського району. Проте, як вже було встановлено судом, відповідачу ОСОБА_2 належить земельна ділянка з кадастровим номером :16:017:0420 (том 1, а.с.7), що унеможливлює продаж нею земельної ділянки з кадастровим номером :16:107:0420, зазначеної у договорі купівлі-продажу від 09 жовтня 2014 року та акті прийому-передачі до нього. Крім того, суд вважає слушними заперечення проти позову відповідачем і її представником з посиланням на те, що в судовому засіданні не знайшов підтвердження факт укладення і підписання спірних договору і акту в м.Пологи, як це зазначено у вступній частині як договору, так і акті до нього. Не відповідає дійсності і зазначення в спірному договорі твердження про те, що земельна ділянка, яка є предметом цього договору, не передана в оренду, оскільки судом з пояснень у судовому засіданні представника позивача, відповідача і свідків, а також з заяв представника позивача про забезпечення позову встановлено, що зазначена земельна ділянка станом на 09 жовтня 2014 року перебувала в оренді в агрофірмі «Батьківщина», і про це було достеменно відомо позивачу і його представнику.

Окрім того, в позовній заяві позивач зазначає, що на підтвердження отримання від нього грошей відповідач підписала акт прийому-передачі від 09 жовтня 2014 року та передала йому Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЗП №165411.

В акті прийому-передачі до договору купівлі-продажу від 09 жовтня 2014 року, п.2, зазначено, що продавець отримав від покупця обумовлену п.2 договору суму 7750 доларів США. Однак, у вказаному акті не зазначено, коли саме було отримано гроші та не зазначено, пунктом 2 якого саме договору була обумовлена отримана продавцем сума 7750 доларів США, оскільки в договорі купівлі-продажу від 09 жовтня 2014 року п.2 викладений наступним чином: «отчуждаемый земельный участок принадлежит Продавцу на основании ОСОБА_10 на право собственности серия ЗП №165411 от 14.08.2007 года, выданный Пологовской райгосадминистр.».

Також слід зазначити, що зі змісту акту прийому-передачі до договору купівлі-продажу від 09 жовтня 2014 року вбачається, що він підписувався після укладення договору купівлі-продажу від 09 жовтня 2014 року і свідчить про передання відповідачем та прийняття позивачем земельної ділянки площею 5,1662 га, кадастровий номер :16:107:0420, розташованої на території Чубарівської сільської ради Пологівського району Запорізької області, а тому посилання позивача на цей акт в якості підтвердження отримання від нього грошей відповідачем не є переконливим, оскільки згідно відомостей договору купівлі-продажу від 09 жовтня 2014 року (п.1) такі кошти були отримані відповідачем від позивача в повному обсязі ще до підписання цього договору.

Сам же по собі факт наявності у позивача Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЗП №165411, виданого 14 серпня 2007 року, що належить відповідачу, не свідчить про отримання нею будь-яких коштів.

За ст.545 ЦК України, прийнявши виконання зобов'язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі.

Позивачем така розписка не вимагалася від відповідача, а зазначені у договорі купівлі-продажу від 09 жовтня 2014 року та акті прийому-передачі до нього відомості щодо отримання в рахунок договору грошових коштів є суперечливими та не переконливими, тому у суду виникають обґрунтовані сумніви щодо отримання відповідачем коштів в сумі 7750 доларів США.

Згідно ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Європейський суд з прав людини вказує, що «принцип справедливості, закріплений у статті 6 Конвенції, порушується, якщо національні суди ігнорують конкретний, доречний та важливий довід, наведений заявником» (MALA v. UKRAINE, № 4436/07, § 48, ЄСПЛ, від 03 липня 2014 року).

З огляду на зазначене суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог, заявлених позивачем ОСОБА_4 до відповідача ОСОБА_2

Ухвалою від 30 листопада 2018 року судом у даній справі були вжиті заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти, сума яких не перевищує 201500 грн., у вигляді орендної плати, що підлягає сплаті ОСОБА_2 за договором оренди землі, укладеного з товариством з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Батьківщина». Зазначений вид забезпечення позову суд вважає за необхідне скасувати відповідно до вимог ст.158 ч.9 ЦПК України, зазначивши про термін дії заходів забезпечення позову відповідно до ч.10 ст.158 ЦПК України.

Керуючись ст.ст.11-13, 81, 89, 133, 141, 158 ч.9, ч.10, 259 ч.6, 263, 265, 268 ч.6, 354 ЦПК України, ст.ст.6, 11, 177, 220, 207, 509, 626, 627, 628, 629, 639, 640, 654, 655, 657, 1212 ЦК України, суд

В И Р І Ш И В:

Відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення безпідставно набутих грошових коштів.

Скасувати заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Пологівського районного суду Запорізької області від 30 листопада 2018 року шляхом накладення арешту на грошові кошти, сума яких не перевищує 201500 грн., у вигляді орендної плати, що підлягає сплаті ОСОБА_2 за договором оренди землі, укладеного з товариством з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Батьківщина».

Термін дії заходів забезпечення позову, вжитих ухвалою Пологівського районного суду Запорізької області від 30 листопада 2018 року, триває відповідно до ч.10 ст.158 ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Запорізької області через Пологівський районний суд Запорізької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складений 26 грудня 2018 року.

Суддя: Кацаренко І.О.