П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 грудня 2018 року м. Київ

Справа № 753/16282/18

Резолютивна частина постанови оголошена 27 грудня 2018 року

Повний текст постанови складено 28 грудня 2018 року

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Стрижеуса А.М.,

суддів: Поливач Л.Д., Шкоріної О.І.

секретаря: Довгополої А.В.

сторони: позивач ОСОБА_2

відповідачі Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк», державний реєстратор Комунального підприємства «Центр розвитку та інвестицій Васильківського району» ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Ковалевського Євгена Володимировича, який діє на підставі довіреності в інтересах Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», на ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 25 вересня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», державного реєстратора Комунального підприємства «Центр розвитку та інвестицій Васильківського району» ОСОБА_4, про визнання недійсним та скасування рішення про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та визнання права власності на нерухоме майно, -

Справа № 753/16282/18
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/4690/2018
Головуючий у суді першої інстанції: Даниленко В.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Стрижеус А.М.

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Дарницького районного суду м. Києва перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_2 до ПАТ «Укрсоцбанк», державногореєстратора Комунального підприємства «Центр розвитку та інвестицій Васильківського району» ОСОБА_4, про визнання недійсним та скасування рішення про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та визнання права власності на нерухоме майно.

Матеріали вказаного позову містять заяву позивача про вжиття заходів забезпечення позову шляхом: накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1; забороною будь-яким особам змінювати замки та вселятись у вказану квартиру № 282; забороною будь-яким особам вчиняти будь-які дії направленні на виселення з квартири позивача ОСОБА_2 та її неповнолітніх дітей.

Заява обґрунтована тим, що ПАТ «Укрсоцбанк» вступивши у змову з ОСОБА_4, в порушення норм чинного законодавства, незаконно зареєстрували право власності на квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1, за ПАТ «Укрсоцбанк».

Крім того, відповідач ПАТ «Укрсоцбанк» вже виставив на продаж вищезгадану квартиру, а невідомі особи двічі намагались зламати двері до квартири та примусово виселити позивача та її неповнолітніх дітей, без наявних на те законних підстав або рішення суду. З даного приводу за та заявою позивача внесені відомості до ЄРДР за ст. 189 КК України.

У своїй заяві позивач посилається на ті обставини, що невжиття заходів по забезпеченню позову може призвести до наслідків, що можуть унеможливити або утруднити в подальшому виконання судового рішення.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 25 вересня 2018 року заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову - задоволено.

Накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1, яка зареєстрована на праві приватної власності за публічним акціонерним товариством «Укрсоцбанк».

Заборонено будь-яким особам змінювати замки та вселятись у квартиру АДРЕСА_1.

Заборонено будь-яким особам вчиняти будь-які дії направлені на виселення з квартири АДРЕСА_1, ОСОБА_2 та її неповнолітніх дітей.

Не погоджуючись з зазначеною ухвалою представником ПАТ «Укрсоцбанк» -Ковалевським Є.В. подано апеляційну скаргу, в якій він просить скасувати ухвалу, прийняти нову постанову про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Зокрема вказує про те, що суд першої інстанції постановляючи оскаржувану ухвалу не обґрунтував та не перевірив співмірність виду забезпечення позову, який просив застосувати позивач, заявленим позовним вимогам. Не з'ясував чи є взагалі спори між цими сторонами щодо відчуження вказаного.

Зазначає, що в мотивувальній частині ухвали суд, визнаючи доводи позивача щодо заборони будь-яким особам змінювати замки та вселяти у квартиру, вчиняти будь-які дії направлені на виселення позивача та її неповнолітніх дітей з квартири - недоцільними, в резолютивній частині ухвали вказує про задоволення заяви про забезпечення позову в поновному обсязі.

Крім того, вказував на те, що на момент подання апеляційної скарги, правовий статус нерухомості не змінився, вона залишається у власності ПАТ «Укрсоцбанк», але позивач фактично мешкає у квартирі, завдає шкоди правам та інтересам законного власника.

Відзиви на апеляційну скаргу не надходили.

В судовому засіданні представник ПАТ «Укрсоцбанк» Ковалевський Є.В. підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити, а ухвалу суд скасувати.

Позивач ОСОБА_2 проти доводів апеляційної скарги заперечувала, просила ухвалу суду залишити без змін, посилаючись на законність та обґрунтованість постановленої ухвали.

Інші сторони в судове засідання не з'явились будучи належним чином повідомлені про день та час розгляду справи

Апеляційний суд в складі колегії суддів враховує, що закон створює рівні умови для осіб, що володіють правом звернення до суду, зобов'язавши суд повідомляти цих осіб про час і місце розгляду справи.

Суд прийняв вичерпні заходи для повідомлення сторін про час та місце розгляду справи, забезпечивши їм можливість з'явитися до суду і захистити свої права.

За змістом ст.14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права особа сама визначає обсяг своїх прав і обов'язків у цивільному процесі. Тому особа, визначивши свої права, реалізує їх на свій розсуд. Розпорядження своїми правами на розсуд особи є одним з основоположних принципів судочинства.

Враховуючи завдання судочинства, принцип правової визначеності, поширення загального правила, закріпленого в ч.1 ст.372 ЦПК України, відкладення судового розгляду у випадку неявки в судове засідання будь-кого з осіб, що беруть участь у справі, за відсутності відомостей про причини неявки в судове засідання не відповідало б конституційним цілям цивільного судочинства, що, у свою чергу, не дозволить розглядати судову процедуру в якості ефективного засобу правового захисту в тому сенсі, який закладений в ст.6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, ст.ст. 7, 8 і 10 Загальної декларації прав людини і ст.14 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права.

За таких обставин апеляційний суд в складі колегії суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності відповідача державного реєстратора Комунального підприємства «Центр розвитку та інвестицій Васильківського району» ОСОБА_4.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника відповідача, вивчивши матеріали справи і перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд в складі колегії суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

22 серпня 2018 року ОСОБА_2 звернулася до Дарницького районного суду м. Києва з позовом до ПАТ «Укрсоцбанк», державного реєстратора Комунального підприємства «Центр розвитку та інвестицій Васильківського району» ОСОБА_4, про визнання недійсним та скасування рішення про державну реєстрацію прав на нерухоме майно, та визнання права власності на нерухоме майно.

Також, 27 серпня 2018 року ОСОБА_2 подала заяву про забезпечення позову, в якій просила накласти арешт на квартиру АДРЕСА_1, яка зареєстрована на праві приватної власності за публічним акціонерним товариством «Укрсоцбанк», заборонити будь-яким особам змінювати замки та вселятись у квартиру АДРЕСА_1, заборонити будь-яким особам вчиняти будь-які дії направлені на виселення з квартири АДРЕСА_1, ОСОБА_2 та її неповнолітніх дітей.

Заяву обґрунтовувала тим, що нею подано до суду позов до ПАТ «Укрсоцбанк», державного реєстратора Комунального підприємства «Центр розвитку та інвестицій Васильківського району» ОСОБА_4, про визнання недійсним та скасування рішення про державну реєстрацію прав на нерухоме майно, та визнання права власності на нерухоме майно. Вказувала, що ПАТ «Укрсоцбанк» вступивши у змову з ОСОБА_4, в порушення норм чинного законодавства, незаконно зареєстрували право власності на квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_2, за ПАТ «Укрсоцбанк».

Крім того, відповідач ПАТ «Укрсоцбанк» вже виставив на продаж вищезгадану квартиру, а невідомі особи двічі намагались зламати двері до квартири та примусово виселити позивача та її неповнолітніх дітей, без наявних на те законних підстав або рішення суду. З даного приводу за заявою позивача внесені відомості до ЄРДР за ст. 189 КК України. У своїй заяві позивач посилається на ті обставини, що невжиття заходів по забезпеченню позову може призвести до наслідків, що можуть унеможливити або утруднити в подальшому виконання судового рішення.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив із характеру спірних правовідносин та дійшов правильного висновку про те, що заходи забезпечення позову є співмірними із заявленими позовними вимогам, заява про забезпечення позову є обґрунтованою та невжиття заходів забезпечення позову може утруднити та/або зробити неможливим виконання можливого рішення суду, а між сторонами дійсно існує спір про право власності на нерухоме майно. Крім того, дійшов правильного висновку щодо відсутності підстав для застосування зустрічного забезпечення в даній справі, оскільки відповідачу не буде завдано жодних збитків пов'язаних із накладенням арешту на спірний будинок.

З даними висновками суду першої інстанції колегія суддів погоджується, оскільки вони відповідають дійсним обставинам справи та ґрунтуються на вимогах процесуального закону.

Так, відповідно до ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Під забезпеченням позову слід розуміти вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, прийнятого за його позовом. Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача, який може приховати майно, розтратити його, продати, знецінити.

Згідно з ч.1 ст. 151 ЦПК України заява про забезпечення позову подається в письмовій формі, підписується заявником і повинна містити: 1) найменування суду, до якого подається заява; 2) повне найменування (для юридичних осіб) або ім'я (прізвище, ім'я та по батькові - для фізичних осіб) заявника, його місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштові індекси, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України, реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України, номери засобів зв'язку та адресу електронної пошти, за наявності; 3) предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову; 4) захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; 5) ціну позову, про забезпечення якого просить заявник; 6) пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення; 7) інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Частиною 1 ст. 150 ЦПК України встановлено перелік видів забезпечення позову. Зокрема, позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Суд може застосувати кілька видів заходів забезпечення позову, перелік яких визначений ч. 1 ст. 150 цього Кодексу, а також іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини.

Відповідно до ч. 3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Ці обставини є істотними і необхідними для забезпечення позову.

Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

Як убачається з матеріалів справи, позивач ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом, в якому просила визнати недійсним та скасувати рішення державно реєстратора ОСОБА_4, яким 02 травня 2018 року внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомості про державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_3 за ПАТ «Укрсоцбанк» на підставі іпотечного договору № 42.02-11/86. Визнати за ОСОБА_2 право власності на квартиру АДРЕСА_3.

Порушуючи питання про забезпечення позову шляхом заборони накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1; забороною будь-яким особам змінювати замки та вселятись у вказану квартиру № 282; забороною будь-яким особам вчиняти будь-які дії направлені на виселення з квартири позивача ОСОБА_2 та її неповнолітніх дітей, ОСОБА_2 посилалася на те, що вона є власником спірного нежитлового приміщення яке було нею передано в іпотеку ПАТ «Укрсоцбанк» з метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, а тому вважала, що відповідач у будь-який час може розпорядитися належною їй власністю, що у випадку задоволення позовних вимог може утруднити чи зробити неможливим виконання судового рішення.

Викладені обставини, ураховуючи положення статті 151 ЦПК України, є достатніми для обґрунтованого припущення позивача, що невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду у разі задоволення позову.

Оскільки предметом даного спору є правомірність реєстрації права власності на нерухомого майна, яке може бути відчужене іншим особам до вирішення справи по суті, що утруднить чи зробить неможливим виконання майбутнього судового рішення, судом першої інстанції зроблено обґрунтований висновок про необхідність забезпечення позову.

Сам по собі факт звернення ОСОБА_2 до суду з позовом до відповідачів свідчить про наявність спору між сторонами, а оскільки предметом спору є нерухомого майна, заборона вчиняти дії є співмірними з заявленими вимогами.

Доводи апеляційної скарги в тій частині, що позовні вимоги ОСОБА_7, про визнання недійсним та скасування рішення державного реєстратора, предметом якого є нерухомість і статус якої не змінився, вона залишається у власності ПАТ «Укрсоцбанк», але позивач фактично мешкає у квартирі, завдає шкоди правам та інтересам законного власника, не можуть бути прийняті в якості підстав для скасування оскаржуваної ухвали, оскільки ці обставини підлягають з'ясуванню і оцінці при розгляді справи по суті.

Разом з тим, колегія погоджується з доводами апеляційної скарги про те, що в мотивувальній частині ухвали суд, визнаючи доводи позивача щодо заборони будь-яким особам змінювати замки та вселяти у квартиру, вчиняти будь-які дії направлені на виселення позивача та її неповнолітніх дітей з квартири - недоцільними та частковому задоволенні заяви, в резолютивні частині ухвали вказує про задоволення заяви про забезпечення позову в поновному обсязі, оскільки накладення арешту і є накладенням заборони на право розпоряджатися майном з метою його збереження до визначення подальшої долі цього майна та забороною вчиняти відносно нього будь-які.

Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, апеляційний суд приходить до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а ухвала суду першої інстанції зміні, шляхом виключення з резолютивної частини вказівки про заборону будь-яким особам змінювати замки та вселятись у квартиру АДРЕСА_1, а також заборону будь-яким особам вчиняти будь-які дії направлені на виселення з квартири АДРЕСА_1, ОСОБА_2 та її неповнолітніх дітей.

Керуючись ст.ст.268, 374, 376, 381, 382, 383, 384, 389 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Ковалевського Євгена Володимировича, який діє на підставі довіреності в інтересах Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» - задовольнити частково.

Виключити з резолютивної частини ухвали Дарницького районного суду м. Києва від 25 вересня 2018 року вказівку суду про заборону будь-яким особам змінювати замки та вселятись у квартиру АДРЕСА_1, а також заборону будь-яким особам вчиняти будь-які дії направлені на виселення з квартири АДРЕСА_1, ОСОБА_2 та її неповнолітніх дітей.

В решті ухвалу залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття але може бути оскаржена протягом 30 днів з дня складення повного тексту постанови до Верховного Суду.

Суддя-доповідач: А.М.Стрижеус

Судді: Л.Д. Поливач

О.І.Шкоріна