Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26.12.2018 Справа №607/18673/18

м. Тернопіль

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючого - судді Герчаківської О.Я.,

за участю секретаря судового засідання Лобач І.В.,

позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Тернополі справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про визначення місця проживання дітей, стягнення аліментів,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернулася в суд із позовною заявлю до відповідача ОСОБА_4 про поділ майна подружжя, визначення місця проживання дітей, стягнення аліментів.

В обґрунтування доводів позову ОСОБА_1 зазначила, що вона перебувала у шлюбі із відповідачем ОСОБА_4, який рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 13 квітня 2018 року розірвано (справа №127/5982/18). В шлюбі у сторін народилося двоє дітей: дочка - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, та дочка - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2. Також в шлюбі колишнім подружжям було придбано автомобіль марки «Тойота Корола», вартість якого у 2016 році з автосалону складала суму, еквівалентну 18 тисячам доларів США. На даний час позивач оцінює це рухоме майно у 420 тисяч грн., що еквівалентно 15 тисячам доларів США. У зв'язку з тим, що автомобіль фактично поділити неможливо ОСОБА_1 бажає отримати грошову компенсацію половини його вартості в сумі 210 тисяч гривень.

Також позивач зазначає, що батьківські обов'язки щодо виховання дітей вона виконує практично сама, діти сторін проживають з матір'ю, у зв'язку з тим, що вони є малолітніми, а тому їм потрібне її особливе піклування. Відповідач на утримання двох дочок надсилає ОСОБА_1 поштовим переказом по дві тисячі гривень орієнтовно з часу отримання судового рішення про розлучення, однак лише за проханням та нагадуванням позивача. Витрати на дітей постійно зростають, а ОСОБА_4 є лікарем анестезіологом Медичної клінічної лікарні швидкої медичної допомоги та суміщає роботу у двох приватних стоматологічних клініках, керівником і власником однієї з них є батько відповідача, а тому має можливість сплачувати аліменти в розмірі, який зазначено позивачем.

ОСОБА_1 просить суд врахувати вищенаведені доводи та визнати за нею право власності на ? частку у праві спільної власності на автомобіль марки «Тойота Корола», номерний знак НОМЕР_1, власником якого є ОСОБА_4, та зобов'язати останнього компенсувати ОСОБА_1 вартість зазначеного майна в сумі 210000,00 грн.; визначити місце проживання дітей ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, разом з матір'ю ОСОБА_1; стягнути аліменти з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 на утримання доньки ОСОБА_5 в сумі 3000,00 грн. щомісячно до досягнення нею повноліття; стягнути аліменти з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 на утримання доньки ОСОБА_6 в сумі 3000,00 грн. щомісячно до досягнення нею повноліття; судові витрати покласти на відповідача у справі.

Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 09 жовтня 2018 року відкрито провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про поділ майна подружжя, визначення місця проживання дітей та стягнення аліментів. Постановлено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження.

30 жовтня 2018 року відповідач ОСОБА_4 подав до суду відзив на позовну заяву, в якому просив позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково, ухвалити рішення, яким стягнути з нього на користь позивача аліменти на утримання дітей ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, у твердій грошовій сумі в розмірі 1000 грн. на кожну дитину щомісячно з дня подачі позову до суду і до досягнення дітьми повноліття; визначити місце проживання дітей ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, разом з матір'ю ОСОБА_1 В задоволенні позову в частині поділу майна, а саме визнання за ОСОБА_1 ? частки у праві спільної власності на автомобіль марки «Тойота Корола», номерний знак НОМЕР_1, власником якого є ОСОБА_4, та зобов'язання його компенсувати позивачу вартість зазначеного майна в сумі 210000,00 грн. просить відмовити. Відповідач зазначив, що вартість придбаного 12 травня 2016 року автомобіля марки «Тайота Корола» становить 391020,00 грн., про що позивачу відомо. Шлюб між сторонами розірвано 13 квітня 2018 року, однак ще перебуваючи у шлюбі 15 лютого 2018 року даний автомобіль було продано за 350000,00 грн., а кошти від продажу витрачено в інтересах сім'ї. В частині визначення місця проживання малолітніх дітей із матір'ю ОСОБА_4 не заперечує. При стягненні аліментів та визначенні їх розміру просить врахувати наступні обставини: сплата аліментів у розмірі по 3000,00 грн. на кожну житину щомісячно для нього є непосильною. Після розірвання шлюбу з позивачем відповідач добровільно щомісяця перераховує на карточку ОСОБА_1 кошти на утримання дітей в розмірі 2000-2500 грн. ОСОБА_4 працює лікарем-анестезіологом в КНП «Вінницька клінічна лікарня швидкої медичної допомоги» і його середньомісячна заробітна плата становить 6500,00 грн. Також на утриманні у відповідача є непрацездатний дід ОСОБА_7, якому 90 років, інвалід другої групи, який часто хворіє і ОСОБА_4 змушений багато коштів витрачати на його лікування та придбання ліків, сплачувати комунальні послуги за квартиру.

В свою чергу, 05 листопада 2018 року представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подала до суду відповідь на відзив та заяву про зменшення позовної вимоги, в якій просить суд позовну вимогу в частині визнання за ОСОБА_1 ? часток у праві спільної власності на автомобіль марки «Тойота Корола», номерний знак НОМЕР_1, власником якого є ОСОБА_4, та зобов'язання його компенсувати позивачу вартість зазначеного майна в сумі 210000,00 грн. зменшити, викладає вимогу як: зобов'язати ОСОБА_4 компенсувати ОСОБА_1 вартість майна в сумі 175000 грн.; в решті вимоги залишає без змін. Зазначила, що про продаж спірного автомобіля позивачу стало відомо тільки з матеріалів відзиву, поданого відповідачем до суду. Щодо стану здоров'я дітей, то вважає за необхідне зазначити, що за період з вересня місяця в обох дітей була вірусна гостра респіраторна інфекція з температурою тіла до 39 градусів, а в другій половині жовтня дочка ОСОБА_5 перебувала на стаціонарному лікуванні у лікарні з діагнозом «Вегето-судинна дистонія з очним тиском».

21 листопада 2018 року відповідач ОСОБА_4 подав до суду заперечення на відзив, в якому просив у задоволенні позову в частині поділу майна подружжя, а саме компенсації ОСОБА_1 вартості автомобіля марки «Тойота Корола», номерний знак НОМЕР_1 в сумі 175000,00 грн. відмовити, оскільки спірний автомобіль не є спільним майном подружжя та придбаний за його особисті кошти, отримані в дарунок від батьків. Позивач разом із дітьми проживала у квартирі ОСОБА_4 до кінця серпня 2018 року, вона не працювала, тому кошти, виручені від продажу автомобіля протягом лютого-серпня 2018 року витрачалися, у тому числі, на утримання та харчування її та їхніх двох спільних дочок, з цих коштів було також закуплено все необхідне для навчання старшої доньки ОСОБА_5 в школі на 2018-2019 навчальні роки.

05 грудня 2018 року ОСОБА_1 подала до суду додаткові пояснення до позову на спростування заперечень відповідача, в яких зазначила, що викладені у запереченні ОСОБА_4 доводи з приводу дарування коштів та його витрат на сім'ю є неправдивими, оскільки перші кошти на придбання автомобіля марки «ВАЗ» у сумі 3200 доларів США були коштами, подарованими подружжю на їхнє весілля у серпні 2006 року. Сім'ї також допомагала мати позивача ОСОБА_9, яка була з 2008 року на заробітках у Нідерандах, а також вони позичали кошти у сестри матері позивача ОСОБА_10 в сумі 1600 євро.

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області 05 грудня 2018 року закрито підготовче провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про визначення місця проживання дітей, стягнення аліментів та компенсацію вартості майна. Призначено справу до судового розгляду по суті на 26 грудня 2018 року.

26 грудня 2018 року ухвалою суду прийнято відмову позивача від позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про компенсацію вартості майна в сумі 175000,00 грн. Провадження по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 в частині позовних вимог про компенсацію вартості майна в сумі 175000,00 грн. закрито.

У судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги про визначення місця проживання дітей та стягнення аліментів підтримали з підстав, викладених у позовній заяві, просили задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні позов визнала частково, просила суд ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дітей ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, у твердій грошовій сумі в розмірі по 1000 грн. на кожну дитину щомісячно з дня подачі позову до суду і до досягнення дітьми повноліття; визначити місце проживання дітей ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, разом з матір'ю ОСОБА_1 Додатково зазначила, що позовну вимогу про визначення місця проживання дітей з матір'ю ОСОБА_4 визнав, про що було зазначено у відзиві.

Заслухавши пояснення та доводи учасників судового розгляду, дослідивши та оцінивши зібрані по справі докази, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 та ОСОБА_4 перебували в зареєстрованому шлюбі з 20 серпня 2003 року, який розірвано на підставі рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 13 квітня 2018 року (справа №127/5982/18).

Від даного шлюбу у сторін є малолітні дочки - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, про що свідчить свідоцтво про народження серії НОМЕР_4 від 02 січня 2007 року, видане Відділом реєстрації актів цивільного стану Вінницького міського управління юстиції Вінницької області, та ОСОБА_6, 11 жовтня 2014 року, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_5 від 14 жовтня 2014 року, виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Вінницького міського управління юстиції Вінницької області.

Відповідно до ч.ч. 2, 8, 9, 10 ст. 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Згідно зі ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів.

Згідно зі ст.ст. 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою ВР 27 лютого 1991 року, держави-учасниці докладають усіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання й розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання й розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального й соціального розвитку дитини.

У п. 1 ст. 9 Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно із судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону та процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною чи не піклуються про неї або коли батьки проживають роздільно й необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, виконують їх державні чи приватні установи, що займаються питаннями соціального забезпечення, суди, адміністративні чи законодавчі органи, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (ч. 1 ст. 3 Конвенції).

Відповідно до ч. 4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла 10 років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає.

Відповідно до ч. 1 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

У відповідності до ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

Враховуючи вік малолітніх дітей, які на день ухвалення судового рішення не можуть дати об'єктивної згоди на проживання з одним із батьків самостійно, те, що батько дітей - відповідач ОСОБА_4 визнає позовні вимоги в частині визначення місця їх проживання з матір'ю, суд вважає, що на даний час проживання малолітніх дітей з матір'ю ОСОБА_1, яка фактично проживає з ними, буде відповідати інтересам дітей, які потребують постійного догляду та турботи, що позитивно сприятиме їх розвитку як психологічному так і фізичному.

Водночас, суд зауважує, що батько дітей, у разі визначення місця їх проживання з матір'ю, не обмежений у своєму праві на спілкування з дочками та не позбавляється обов'язку турбуватись про дітей, брати участь у їх вихованні.

З огляду на вищевикладене, враховуючи, що на даний час визначення місця проживання дітей разом з матір'ю не суперечитиме їх інтересам, суд приходить до висновку про задоволення заявлених позовних вимог ОСОБА_1 в частині визначення місця проживання дітей.

Щодо вимог про стягнення аліментів та визначення їх розміру, суд встановив, що згідно довідки про доходи № 764 від 19 жовтня 2018 року, виданої КПН «Вінницька міська клінічна лікарня швидкої медичної допомоги», ОСОБА_4 працює у КПН «Вінницька міська клінічна лікарня швидкої медичної допомоги» і займає посаду лікаря-анестезіолога. Загальна сума його доходу за період жовтень 2017 року - вересень 2018 року без урахування аліментів становить 90 352,36 грн.

Відповідно до довідки № 47 від 25 жовтня 2018 року, виданої ТОВ Фірма «Вінінтермед-ЛТД», ОСОБА_4 дійсно працює в ТОВ Фірмі «Вінінтермед-ЛТД» з 01 лютого 2013 року (наказ №6-к від 01 лютого 2013 року) і займає посаду лікаря-анестезіолога за сумісництвом. За період з 01 квітня 2018 року по 30 вересня 2018 року його прибуток становить 2400,00 грн.

Із долучених до матеріалів справи квитанцій вбачається, що ОСОБА_4 періодично перераховує на картковий рахунок ОСОБА_1 кошти на утримання дітей, що визнається учасниками справи та не підлягає доказуванню в силу ч. 1 ст. 82 ЦПК України.

За вказаних вище обставин, до правовідносин, які виникли між сторонами підлягають застосуванню наступні норми матеріального права.

Положення ст. 7 СК України передбачають, що учасник сімейних відносин не може мати привілеїв чи обмежень за ознаками матеріального стану, місця проживання, іншими ознаками, а регулювання сімейних відносин має здійснюватися на засадах справедливості, добросовісності та розумності.

Відповідно до ч. 1 ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Частиною 3 ст. 181 СК України визначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Статтею 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Як встановлено в судовому засіданні, ОСОБА_4 бере участь в утриманні спільних дочок сторін ОСОБА_5 та ОСОБА_6, перераховує на картковий рахунок ОСОБА_1 грошові кошти в сумі по 1000-2000 грн. щомісячно. Відповідач офіційно працює, однак його заробітна плата є незначною, про що в матеріалах справи є відповідні докази.

Таким чином, ОСОБА_4 є працездатним та за своїм станом здоров'я та матеріальним становищем, може виконувати обов'язки по утриманню дочок. Оскільки між сторонами не досягнуто згоди щодо розміру аліментів, ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом про їх стягнення.

Відповідно до ч. 1 ст. 184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону.

Визначаючи розмір аліментів, який на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, суд враховує, стан здоров'я та матеріальне становище дітей і платника аліментів, та вважає, що позов слід задовольнити часткового, стягнути з відповідача в користь позивача аліменти на утримання неповнолітніх дітей: дочки - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, та дочки - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, у твердій грошовій сумі в розмірі по 1500 (одній тисячі п'ятсот) грн. щомісячно на кожну дитину, починаючи з 18 вересня 2018 року до досягнення дітьми повноліття.

Щодо доводів відповідача про те, що на його утриманні перебуває непрацездатний дід ОСОБА_7, якому 90 років, інвалід другої групи, який часто хворіє і ОСОБА_4 змушений багато коштів витрачати на його лікування та придбання ліків, сплачувати комунальні послуги за квартиру, то суд їх відхиляє, оскільки будь-яких належних та допустимих доказів в їх обґрунтування ОСОБА_4не надав та в судовому засіданні таких не здобуто. Довідкою «Житлово-Експлуатаційного Об'єднання» №1013 від 20 жовтня 2018 року підтверджено тільки факт спільного проживання відповідача з ОСОБА_7

Згідно ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення у справах про стягнення аліментіву межах суми платежу за один місяць.

В силу ст. 141 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь держави.

Керуючись статтями 4, 10, 12, 76, 81, 141, 263-265, 279 Цивільного процесуального кодексу України, статтями 157, 159, 160, 161, 180-182, 184 Сімейного кодексу України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити частково.

Визначити місце проживання малолітніх дітей ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, разом з матір'ю ОСОБА_1.

Стягнути із ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітніх дітей: дочки - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, та дочки - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, у твердій грошовій сумі в розмірі по 1500 (одній тисячі п'ятсот) грн. щомісячно на кожну дитину, починаючи з 18 вересня 2018 року до досягнення дітьми повноліття.

У задоволенні решти вимог - відмовити.

Стягнути із ОСОБА_4 в доход держави судовий збір у розмірі 704 (сімсот чотири) грн. 80 коп.

Рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць допустити до негайного виконання.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційної скарги не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Тернопільського апеляційного суду або через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області.

Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 Цивільного процесуального кодексу України.

Позивач: ОСОБА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2, місце проживання: АДРЕСА_1

Відповідач: ОСОБА_4, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3, місце проживання: АДРЕСА_2

Повний текст судового рішення складено 03 січня 2019 року.

Головуючий суддяО. Я. Герчаківська