Справа № 729/1262/17
2/729/150/18 р.
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

18 грудня 2018 р.

Бобровицький районний суд Чернігівської області в складі:

судді Бойко В.І., за участю секретаря судового засідання Шлапак Н.А.,

представника позивачки - ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3,представника третьої особи на стороні позивача ОСОБА_4 - ОСОБА_5,

третьої особи на стороні відповідача ОСОБА_6,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Бобровиця цивільну справу за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_2, третьої особи на стороні позивача ОСОБА_4, третіх осіб на стороні відповідача ОСОБА_6, ОСОБА_8 про встановлення факту проживання однією сімєю без реєстрації шлюбу та поділ спільно нажитого майна,-

в с т а н о в и в:

Позивачка звернулася до суду з позовною заявою, у якій просила встановити факт спільного проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_2 з 1996 року до часу реєстрації шлюбу - 30 травня 2006 року та поділити в рівних долях майно, куплене під час спільного проживання, присудивши їй у власність 3/8 частини житлового будинку з надвірними будівлями № 56 по вул.Хмельницького в селі Ярославка Бобровицького району Чернігівської області, та 3/8 частини прибудинкової земельної ділянки для обслуговування житлового будинку з надвірними будівлями № 56 по вул. Хмельницького в селі Ярославка Бобровицького району Чернігівської області. Стягнути з відповідача на її користь судові витрати. Свої вимоги обґрунтовує тим, що вона з відповідачем почали проживати разом однією сім'єю з 1996 року. 14.01.1998 народився спільний син. 30.05.2006 вони з відповідачем зареєстрували шлюб, який було розірвано 01.08.2013 Деснянським районним судом м. Києва. За позовом ОСОБА_2 по справі № 2-5723/13 Деснянським районним судом м. Києва було поділено майно їх майно , куплене після реєстрації шлюбу. Її зустрічний позов було залишено без розгляду, що не перешкоджає повторному зверненню до суду. Факт спільного проживання з ОСОБА_2 з 1996 року визнається відповідачем по справі № 2-5723/13 при його зверненні до суду на самому початку його позовної заяви. 29 листопада 2005 року на ім'я відповідача за спільні кошти, оскільки разом вели господарство та утримували спільного сина, була куплена 1/2 частина житлового будинку з надвірними будівлями № 56 по вул. Хмельницького в селі Ярославка Бобровицького району Чернігівської області.

Відповідач у відзиві на позовну заяву просив відмовити у задоволенні даного позову, обґрунтовуючи його тим, що відповідачка порушила приписи частини 1 статті 316 ЦПК України, оскільки ніколи не проживала в Чернігівській області. З огляду на зміст позовної заяви основною вимогою позивача є саме спір про право, - право на 3/4 частини житлового будинку з надвірними будівлями № 56 по вулиці Хмельницького в селі Ярославка Бобровицького району Чернігівської області та 3/4 частини прибудинкової земельної ділянки для обслуговування житлового будинку з надвірними будівлями № 56 по вулиці Хмельницького в селі Ярославка Бобровицького району Чернігівської області. Позовна заява не обгрунтована належними доказами.

Дійсно з 1996 року він з позивачкою проживали разом. 14 січня 1998 року у них народився син ОСОБА_9 (наразі - ОСОБА_4). Однак в 2000 році через зраду позивачки, вони розійшлися і він взагалі виїхав з України, - з 02 серпня 2000 року і по 12 квітня 2004 року він працював поваром на суднах міжнародного плавання. Зійшлися вони з позивачкою лише в 2006 році, після чого через декілька місяців, 30 травня 2006 року, вони зареєстрували шлюб. Відтак, твердження позивача, які не підтверджені жодними доказами, про факт проживання однією сімєю з 1996 року і до 01 серпня 2013 року не відповідають дійсності.

Не дивлячись на той факт, що в договорі купівлі-продажу житлового будинку з надвірними будівлями № 56 по вулиці Хмельницького в селі Ярославка Бобровицького району Чернігівської області від 29 листопада 2005 року покупцями було визначено ОСОБА_2 та ОСОБА_8, вказаний будинок був придбаний за кошти ОСОБА_6. Починаючи з дня придбання будинку і до даного часу єдиним фактичним власником будинку є саме ОСОБА_6. Саме він користується та розпоряджається будинком та земельною ділянкою з 29 листопада 2005 року і до цього часу, в тому числі проводив ремонт та здійснював поліпшення, разом з дружиною засаджують город та збирають урожай, відпочивають там та проживають навесні та влітку. Позивач не мала ніякого відношення ні до придбання будинку, ні до його ремонту та поліпшення. Вона не вкладала ні свої кошти, ні сили та час в будинок, жодного разу не була у вказаному будинку чи селі, в якому він знаходиться, більше того, до 2014 року навіть не знала де саме знаходиться будинок. Так, у своєму зустрічному позові про поділ спільного майна від 13 лютого 2014 року, поданому в межах розгляду цивільної справи 754//17370/13-ц, позивач просила суд поділити дачу, що знаходиться в селі Бобрики. Лише в процесі розгляду справи 754//17370/13-ц позивачу стало відомо місце розташування будинку. Позивач довідалася про порушення свого права саме в лютому 2014 року, тому враховуючи положення статті 265 ЦК України, якою встановлено, що залишення позову без розгляду не зупиняє перебігу позовної давності, вважає що позовна заява подана з порушенням строків позовної давності, що є підставою для відмови у позові.

Позивачка надала заперечення на відзив, у якому вказує, підтверджує факт проживання однією сім'єю з відповідачем без реєстрації шлюбу з серпня 2000 року по 30 травня 2006 року телеграмою від 30.12.2003 з теплоходу Санкт-Петербург до ОСОБА_10 - з теплоходів, на яких ОСОБА_2 працював згідно даних наданої ним суду трудової книжки та його відзив доказують продовження тісних та теплих сімейних стосунків ОСОБА_2 з ОСОБА_10, яка на той час доглядала їх спільну малу дитину, народжену 14.01.1998. Тому, робота відповідача на теплоході не припиняла сімейних їх відносин. А на підтвердження зустрічі з нею тільки 30 травня 2006 року відповідач не надав суду доказів.

Відповідач не підтвердив жодним належним та допустимим за законом доказом свої твердження про придбання спірного будинка ОСОБА_6 чи за його кошти. Щодо позовної давності - в жовтні 2016 року ще тривало апеляційне оскарження за апеляційною скаргою третьої особи ОСОБА_11 по справі про поділ спільного майна подружжя, по якій було поділено майно, нажите подружжям після реєстрації шлюбу, і по якій було залишено без розгляду позов ОСОБА_7 про поділ майна, нажитого подружжям до реєстрації шлюбу. Більше того, по справі про поділ спільного майна подружжя Деснянським районним судом м. Києва вже було достовірно встановлено відсутність впливу ОСОБА_6, батька ОСОБА_2 на спільний бюджет і придбання майна подружжям ОСОБА_2 та ОСОБА_12 По цій справі позов заявлено до суду в 2017 році, що не перевищує 3-х років позовної давності. До того ж, про порушення права співвласника вільно користуватись своїм майном вона дізналась тільки влітку 2016 року, коли вона з дітьми через погрози фізичною расправою не змогла поїхати до будинковолодіння № 56 по вул. Хмельницького в селі Ярославка Бобровицького району Чернігівської області. Заяви до поліції подавались неодноразово.

Третя особа на стороні відповідача ОСОБА_6, батько відповідача, надав до суду пояснення, вважає даний позов обманом, незаконним, не обґрунтованим, та таким, що не підлягає задоволенню, оскільки вважає що позивачка з відповідачем не були сімєю. Тільки після народження сина в 1998 році почали проживати разом у квартирі де проживала Лебедева, але часті сімейні сварки спонукали сина повернутися до його квартири в 1999 році. Ніяких стосунків, ніякого спільного проживання та ведення спільного господарства не вів ОСОБА_2 з позивачкою. Після тривалої відсутності син повернувся до Києва. Весною 2006 року син з позивачкою зареєструвати шлюб і тільки після цього почали проживати разом та вести спільно своє господарство та набувати майно. Він на власні кошти купив спірний будинок в селі Ярославка, на яку Лебедева-Влостюх немає ніякого права ділити, як спільно нажите майно в цивільному шлюбі. Ніякого цивільного шлюбу на той час між ОСОБА_2 та Лебєдевою не було. Не проживали разом, не вели спільно своє господарство та не набували спільно своє майно.

Третя особа на стороні відповідача ОСОБА_8, надав до суду пояснення, вважає що позов не підлягає задоволенню, вказуючи, що 29 листопада 2005 року ним та ОСОБА_2 з одного боку і ОСОБА_13 з іншого боку, було укладено договір купівлі-продажу житлового будинку з надвірними будівлями № 56 по вулиці Хмельницького в селі Ярославка Бобровицького району Чернігівської області. Предметом зазначеного договору купівлі-продажу був саме будинок, без земельної ділянки, поскільки вона належала Ярославській сільській раді Чернігівської області, що прямо вказано в самому договорі, а тому земельна ділянка не може бути предметом позову. Ініціатором придбання будинку, пошуком та вибором будинку займався його дід ОСОБА_6, який хотів купити собі хатину на старість. Крім того, він сам вів переговори з продавцем будинку (у точу числі і з питань ціни) і реально будинок був куплений за кошти ОСОБА_6 і це може бути підтверджено продавцем будинку - ОСОБА_13. Єдиною причиною чому ОСОБА_6 не був юридично закріплений як покупець та власник цього будинку, було його бажання запобігти в майбутньому проблем з оформленням спадщини чи переоформлення будинку на його дітей (сина - ОСОБА_2 та дочку - ОСОБА_14). З моменту покупки будинку і до цього часу єдиними людьми, які користуються та розпоряджаються будинком на власний розсуд (як у питанні ремонту, перебудови будинку, так і у питанні продажу будинку, якщо таке виникне) є його дід та баба. Він, так само як його мати, та дядько ОСОБА_2, не мають жодних моральних прав претендувати на цей будинок. Ані він, ані ОСОБА_2, ніколи не розпоряджалися будинком і не давали кошти на його придбання, а тому, вважає, що вимога позивача щодо поділу будинку є необгрунтованою і недоцільною, адже неможна вимагати поділити ті речі, які не купувала ані вона, ані її чоловік, тому що вони не є предметом спільної сумісної власності.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити з підстав зазначених у позові, вважає, що позовні вимоги доведені матеріалами позовної заяви.

У судовому засіданні відповідач та його представник просили відмовити у задоволенні позову в повному обсязі з підстав зазначених у відзиві на позовну заяву.

Представник третьої особи ОСОБА_4 - ОСОБА_5 вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення.

Третя особа ОСОБА_6 просив відмовити у задоволенні позовних вимог з підстав вказаних у поясненні.

Заслухавши сторони , допитавши свідків ОСОБА_15, ОСОБА_16 ОСОБА_17, вивчивши та перевіривши в судовому засіданні матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті суд приходить до такого висновку.

Встановлено, що рішенням Деснянського районного суду від 01.08.2013 шлюб між ОСОБА_10 та ОСОБА_2, зареєстрований 30 травня 2006 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції м. Києва, а/з № 777 розірвано (а.с. 5).

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 03 грудня 2014 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_10 про поділ майна подружжя задоволено частково. Визнано у порядку поділу майна, набутого за час шлюбу, за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1. У задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Рішенням апеляційного суду міста Києва від 05.02.2015 Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 03 грудня 2014 року скасовано в частині відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_10 про поділ автомобіля КІА СЕRАТО, 2008 року випуску, синього кольору державний номер НОМЕР_1 та грошових коштів в сумі 55 000,00 гривень, які зберігались на депозитному рахунку в ПАТ « Дельта Банк», відкритому на імя ОСОБА_10 та ухвалелов цій частині нове рішення наступного змісту. У порядку поділу майна подружжя визнано за ОСОБА_2 права власності на ? частину автомобіля КІА СЕRАТО, 2008 року випуску, синього кольору, державний номер НОМЕР_1. У порядку поділу майна подружжя визнати за ОСОБА_10 права власності на ? частину автомобіля КІА СЕRАТО, 2008 року випуску, синього кольору державний номер НОМЕР_1. Стягнуто з ОСОБА_10 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2) на користь ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3) 27 500,00 ( двадцять сім тисяч пятсот) гривень компенсації вартості його частки у грошовому вкладі в розмірі 55 000,00 гривень. У іншій частині рішення суду залишено без зміни (а.с. 6-10).

Відповідно до відомостей з реєстру прав власності на нерухоме майно, ? частка будинку за адресою: вул. Богдана Хмельницького, 56, с. Ярославка Бобровицький район Чернігівська область належить на праві приватної власності ОСОБА_2, ? частка земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) кадастровий номер :01:000:1056 за адресою: вул. Богдана Хмельницького, 56, с. Ярославка Бобровицький район Чернігівська область належить на праві приватної власності ОСОБА_2 (а.с. 18-20).

Рішенням Ярославської сільської ради від 07.10.2014 затверджено технічну документацію та передано у спільну часткову власність ОСОБА_2 та ОСОБА_8 по ? частині земельну ділянку кадастровий номер :01:000:1056 площею 0,25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за адресою: вул. Богдана Хмельницького, 56, с. Ярославка Бобровицький район Чернігівська область (а.с. 189).

Відповідно до ст.315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу, а також інші факти від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб в порядку позовного провадження при наявності спору про право цивільне.

Встановлення факту проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу позивачу необхідно для врегулювання питання щодо спільного майна, набутого під час проживання без реєстрації шлюбу.

На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

За нормами матеріального права для визнання майна спільною сумісною власністю фактичного подружжя необхідно довести факт проживання позивачки та відповідача однією сім'єю без шлюбу та факт придбання спірного майна в період проживання сторін однією сім'єю.

Відповідно до ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі показань свідків, письмових доказів, речових і електронних доказів, висновків експертів.

Позивач не надав суду підтвердження того, що сторони проживали разом однією сім'єю без шлюбу.

Верховний Суд України, ухвалючи постанову від 14.02.2018 у справі № 129/2115/15-ц, зазначив, що при застосуванні статті 74 СК України, слід виходити з того, що указана норма поширюється на випадки, коли чоловік і жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі та між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю. Для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі статті 74 СК України, суд повинен встановити факт проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу в період, протягом якого було придбано спірне майно. Обовязковою умовою для визнання їх членами сімї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільного бюджету, спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п.

Вказані обставини судом не встановлено. Періодичне спілкування позивача з відповідачем також не може бути свідченням факту проживання сторін однією сімєю чоловіка та жінки без шлюбу в розумінні ст. 74 СК без наявності інших ознак сімї.

Таким чином, аналізуючи зібрані у справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позивачем не доведено факт спільного сумісного проживання позивача та відповідача як чоловіка та дружини без реєстрації шлюбу. Ці обставини не підтверджені належними та допустимими доказами, які б беззаперечно мали свідчити про їх спільне проживання, ведення господарства, спільний побут та наявність взаємних прав та обов'язків, що є характерними ознаками сім'ї.

Надавши оцінку заявленим вимогам в цій частині, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, приймаючи до уваги пояснення та заперечення сторін, оцінивши показання всіх учасників справи, а також діючи в межах заявлених позовних вимог, та того, що в судовому засіданні не знайшло підтвердження факту спільного проживання ОСОБА_7 та ОСОБА_2 однією сім'єю без реєстрації шлюбу в період з 1996 року до часу реєстрації шлюбу 30 травня 2006 року, суд дійшов висновку, що позов ОСОБА_7 про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка і жінки без реєстрації шлюбу не підлягає задоволенню.

Розглянувши вимоги ОСОБА_7 в частині поділу спільно нажитого майна суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно із положенням ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: майно, набуте нею, ним до шлюбу; майно набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто (ч.1ст.57 СК України).

Сумісна власність - це різновид права спільної власності, що належить двом або більше особам одночасно на один і той самий об'єкт без визначення часток кожного з них.

Відповідно до частини 3 статті 368 Цивільного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Як роз'яснено у пунктах 23, 24 Постанови Пленум Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб.

Підстави набуття права спільної сумісної власності подружжя (тобто перелік юридичних фактів, які є підставами виникнення права спільної власності на майно подружжя) визначені у статті 60 СК України.

За змістом цієї норми належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його за час шлюбу, але і спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна.

Виходячи з наведеного для правильного застосування статті 60 СК України та визнання майна спільною сумісною власністю суд повинен встановити не тільки факт набуття цього майна за час шлюбу, а й той факт, що джерелом його набуття є спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Разом з тим, позивач не надав належних та достовірних доказів придбання спірного майна саме внаслідок їх спільної з відповідачем праці та проживання однією сімєю як чоловіка та дружини без реєстрації шлюбу в період з 1996 року до часу реєстрації шлюбу 30 травня 2006 року.

Враховуючи, що позивачем не доведено факт його спільного сумісного проживання з ОСОБА_2 однією сім'єю без реєстрації шлюбу, не підтверджено, що джерелом набуття спірного майна є їх спільні сумісні кошти, тому в задоволені позову в частині поділу спільного майна слід також відмовити.

Керуючись ст.ст. 4, 5, 12, 13, 81, 89, 259, 265, 268 ЦПК України, -

в и р і ш и в :

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_7 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сімєю без реєстрації шлюбу та поділ спільно нажитого майна відмовити .

Рішення може бути оскаржене до Чернігівського апеляційного суду через Бобровицький районний суд протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя В.І. Бойко