Постанова

Іменем України

05 вересня2018 року

м. Київ

справа № 222/1/16-ц

провадження № 61-10314св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Стрільчука В. А. (суддя-доповідач),

суддів: Карпенко С. О., Кузнєцова В. О., Погрібного С. О., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1,

відповідач - Публічне акціонерне товариство «Страхова компанія «Країна»,

третя особа - Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «Країна» на рішення Володарського районного суду Донецької області від 03 червня 2016 року у складі судді Доценко С. І. та ухвалу Апеляційного суду Донецької області від 05 серпня 2016 рокуу складі колегії суддів: Мальцевої Є. Є., Кочегарової Л. М., Зайцевої С. А.,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2016 року ОСОБА_1звернулася до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «Країна» (далі - ПАТ «СК «Країна»), третя особа - Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» (далі - ПАТ «Дельта Банк»), про виплату страхового відшкодування, пені, інфляційних втрат та трьох процентів річних за прострочення виплати суми страхового відшкодування, посилаючись на те, що вона є власником транспортного засобу (далі - ТЗ) «Богдан 211010», реєстраційний номер НОМЕР_1, який був нею придбаний у кредит та застрахований за договором добровільного страхування наземного транспорту від 27 листопада 2014 року № 11-45/285/2.1.5.1, укладеним з ПАТ «СК «Країна». Вигодонабувачем за договором є ПАТ «Дельта Банк». 29 вересня 2015 року о 05 годині 40 хвилин на автодорозі Володарське-Бойове-Суженка 2 км + 800 м за участю вищевказаного автомобіля сталася дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП). Постановою Володарського районного суду Донецької області від 09 жовтня 2015 року її було притягнуто до адміністративної відповідальності за статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП). Внаслідок ДТП було пошкоджено застрахований автомобіль, про що 30 вересня 2015 року вона повідомила ПАТ «СК «Країна». Відповідач підтвердив факт настання страхового випадку, визнав автомобіль конструктивно загиблим та визначив страхове відшкодування в сумі 16 485 грн 60 коп., яка була перерахована на рахунок вигодонабувача ПАТ «Дельта Банк». Однак висновком експерта від 22 березня 2016 року № 55 встановлено, що пошкоджений ТЗ підлягає відновленню, вартість його ремонту становить 52 984 грн 05 коп., що не перевищує меж страхової суми та 70 % ринкової вартості автомобіля. Оскільки ТЗ підлягає відновленню, то ПАТ «СК «Країна» виплатило страхове відшкодування у неповному обсязі. Враховуючи викладене, з урахуванням уточнених позовних вимог, ОСОБА_1 просила стягнути з відповідача на її користь суму страхового відшкодування в розмірі 33 004 грн 05 коп., пеню за прострочення виплати суми страхового відшкодування - 2 068 грн 86 коп., інфляційні втрати - 163 грн 83 коп. та три проценти річних від простроченої суми - 282 грн 12 коп.

Рішенням Володарського районного суду Донецької області від 03 червня 2016 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з ПАТ «СК «Країна» на користь ОСОБА_1 страхове відшкодування за договором добровільного страхування наземного транспорту за програмою «Автопрофі» від 27 листопада 2014 року № 11-45/285/2.1.5.1 в розмірі 33 004 грн 05 коп., судові витрати в сумі 1 656 грн, а всього - 34 660 грн 05 коп. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що застрахований ТЗ не є конструктивно знищеним і підлягає відновлюваному ремонту. Розрахунок страхового відшкодування повинен бути зроблений відповідно до пункту 18.2 договору добровільного страхування, а саме в розмірі реальних збитків у виді витрат на проведення відновлюваного ремонту ТЗ в межах страхової суми. Суд визнав необґрунтованими позовні вимоги щодо сплати пені, інфляційних втрат та трьох процентів річних за прострочення виконання зобов'язання, оскільки відповідач у встановлений договором строк виплатив вигодонабувачу суму страхового відшкодування, а укладений між сторонами договір добровільного страхування не є грошовим зобов'язанням.

Ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 05 серпня 2016 року апеляційну скаргу ПАТ «СК «Країна» відхилено. Рішення Володарського районного суду Донецької області від 03 червня 2016 року залишено без змін.

Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що висновки місцевого суду по суті вирішеного спору є правильними, підтверджуються наявними у справі доказами, яким суд дав належну правову оцінку. Доводи апеляційної скарги не спростовують цих висновків і не свідчать про порушення норм матеріального та процесуального права.

У вересні 2016 року ПАТ «СК «Країна» подалодо Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просило скасувати рішення Володарського районного суду Донецької області від 03 червня 2016 року та ухвалуАпеляційного суду Донецької області від 05 серпня 2016 року, і ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційний суд безпідставно застосував до спірних правовідносин Закон України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», оскільки між сторонами було укладено договір добровільного страхування. Судами не враховано, що відповідно до пункту 13.6 Правил добровільного страхування наземного транспорту, затверджених рішенням правління ПАТ «СК «Країна» від 28 грудня 2012 року (далі - Правила), якщо на момент настання страхового випадку страхова сума менша від ринкової вартості ТЗ і ця різниця складає більше 10 %, то вважається що ТЗ застрахований в частці від повної вартості. В такому випадку страхове відшкодування виплачується пропорційно співвідношенню страхової суми до ринкової вартості ТЗ на дату настання страхового випадку. Тому розмір страхового відшкодування, крім сплачених страховою компанією банку грошових коштів, мав би становити 15 тис. грн 67 коп., а не 33 004 грн 05 коп.Оскільки ПАТ «Дельта Банк» як вигодонабувач не наділив ОСОБА_1 повноваженнями на пред'явлення вимоги до страхової компанії, то позивач не має права на одержання страхової виплати і на цій підставі є неналежним позивачем.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 вересня 2016 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі, а ухвалою від 04 жовтня 2017 року справу призначено до судового розгляду.

Статтею 388 Цивільного процесуального кодексу України в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VІІІ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року (далі - ЦПК України), визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

28 лютого 2018 року справу № 222/1/16-ц Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ передано до Верховного Суду.

Станом на час розгляду справи у Верховному Суді відзивів на касаційну скаргу не надійшло.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з частиною першою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судові рішення судів попередніх інстанцій в частині відмови у задоволенні позову про виплату пені, інфляційних втрат та трьох процентів річних за прострочення виплати суми страхового відшкодування не оскаржуються, а тому в касаційному порядку не переглядаються.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до статті 213 Цивільного процесуального кодексу Українивід 18 березня 2004 року в редакції, чинній на час ухвалення оскаржуваних судових рішень (далі - ЦПК України 2004 року), рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин (стаття 214 ЦПК України 2004 року).

Зазначеним вимогам закону оскаржувані судові рішення у повній мірі не відповідають.

Судами встановлено, що 07 листопада 2014 року між ОСОБА_1 та ПАТ «СК «Країна» був укладений договір добровільного страхування наземного транспорту № 11-45/285/2.1.5.1 за програмою «Автопрофі» (далі -Договір), за яким застраховані ризики, пов'язані з експлуатацією належного позивачу автомобіля марки «Богдан 211010», реєстраційний номер НОМЕР_1. Вигодонабувачем за Договором є ПАТ «Дельта Банк».

Відповідно до пункту 4 Договору його предметом є майнові інтереси страхувальника, пов'язані з володінням, користуванням та розпорядженням застрахованим ТЗ.

Розмір безумовної франшизи встановлений по ДТП в залежності від наявності вини водія. Сторонами визначена ринкова вартість автомобіля в сумі 78 тис. грн та страхова сума в розмірі 78 тис. грн.

Згідно з пунктом 8 Договору строк його дії встановлено з 29 листопада 2014 року по 28 листопада 2015 року, страховий платіж складає 2 714 грн.

Пунктом 17 Договору передбачено, що страховик протягом 15 робочих днів з моменту подання всіх документів, необхідних для підтвердження факту настання страхового випадку, приймає рішення про виплату або відмову в проведенні виплати страхового відшкодування, що оформлюється страховим актом. Виплата страхового відшкодування здійснюється протягом 15 робочих днів з дня затвердження страхового акта. При виплаті страхового відшкодування, якщо розмір збитків застрахованого ТЗ більший ніж 25 % встановленої страхувальником страхової суми, безумовна франшиза за ризиком «ДТП» при наявності вини водія збільшується на суму страхового платежу, що встановлений на момент укладення договору.

Порядок визначення розміру збитків та страхового відшкодування встановлено пунктом 18 Договору, за умовами якого визначення розміру збитків може здійснюватися страховиком на підставі: калькуляції страховика (складається страховиком за допомогою програмного продукту (Audatex тощо), автотоварознавчого дослідження (експертний висновок, акт, звіт тощо) щодо визначення розміру збитку, рахунків станції технічного обслуговування. Відшкодуванню підлягають реальні збитки у виді витрат на проведення відновлюваного ремонту ТЗ в межах страхової суми, розрахованих, відповідно до Закону України «Про страхування», Правил та цього договору, а також у виді вартості ТЗ в межах страхової суми (у разі конструктивної загибелі (вартість відновлюваного ремонту ТЗ становить 70 % і більше його ринкової вартості) ТЗ або незаконного заволодіння ним).

Згідно з пунктом 20 Договору умови, не зазначені у цьому Договорі, регулюються Правилами та діючим законодавством України. У разі розбіжностей між Правилами та договором, пріоритетне значення мають умови, зазначені в Договорі.

Право власності позивача на застрахований автомобіль «Богдан 211010» підтверджено свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу.

29 вересня 2015 року о 05 годині 40 хвилин на автодорозі Володарське-Бойове-Суженка 2 км + 800 м ОСОБА_1, керуючи ТЗ «Богдан 211010», реєстраційний номер НОМЕР_1, не обрала безпечну швидкість руху та скоїла наїзд на перешкоду, в результаті чого автомобіль отримав механічні пошкодження.

Постановою Володарського районного суду Донецької області від 09 жовтня 2015 року ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП.

30 вересня 2015 року позивач звернулася до відповідача з повідомленням про настання страхового випадку та про виплату страхового відшкодування.

Згідно зі статтею 979 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Відповідно до пунктів 2, 3 частини першої статті 988 ЦК України страховик зобов'язаний: протягом двох робочих днів, як тільки стане відомо про настання страхового випадку, вжити заходів щодо оформлення всіх необхідних документів для своєчасного здійснення страхової виплати страхувальникові; у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором.

Згідно з частиною четвертою статті 3 Закону України «Про страхування» страхувальники мають право при укладанні договорів страхування інших, ніж договори особистого страхування, призначати фізичних осіб або юридичних осіб (вигодонабувачів), які можуть зазнати збитків у результаті настання страхового випадку, для отримання страхового відшкодування, а також замінювати їх до настання страхового випадку, якщо інше не передбачено договором страхування.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про страхування» страховий випадок - це подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов'язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

Згідно зі статтею 985 ЦК України страхувальник має право укласти із страховиком договір на користь третьої особи, якій страховик зобов'язаний здійснити страхову виплату у разі досягнення нею певного віку або настання іншого страхового випадку. Страхувальник має право при укладенні договору страхування призначити фізичну або юридичну особу для одержання страхової виплати (вигодонабувача), а також замінювати її до настання страхового випадку, якщо інше не встановлено договором страхування. Особливості укладення договору страхування на користь третьої особи встановлюються законом.

Відповідно до статті 636 ЦК України договором на користь третьої особи є договір, в якому боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок на користь третьої особи, яка встановлена або не встановлена у договорі. Виконання договору на користь третьої особи може вимагати як особа, яка уклала договір, так і третя особа, на користь якої передбачено виконання, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із суті договору. З моменту вираження третьою особою наміру скористатися своїм правом сторони не можуть розірвати або змінити договір без згоди третьої особи, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо третя особа відмовилася від права, наданого їй на підставі договору, сторона, яка уклала договір на користь третьої особи, може сама скористатися цим правом, якщо інше не випливає із суті договору.

За змістом наведених положень закону договір страхування надає право третій особі (вигодонабувачу) вимагати від страховика здійснення страхової виплати на свою користь, тобто наділяє вигодонабувача правами страхувальника, хоча і не покладає на нього обов'язків останнього.

У разі, якщо буде встановлено, що вигодонабувач відмовився від пред'явлення позову до страховика або сума страхової виплати більша, ніж має отримати вигодонабувач, страхувальник/потерпілий не позбавлений права на пред'явлення позову про виплату страхового відшкодування на свою користь на загальних підставах.

Установлено, що пошкодження застрахованого ТЗ «Богдан 211010» визнано страховим випадком та визначено розмір страхового відшкодування у сумі 16 485 грн 60 коп., яка погоджена з вигодонабувачем ПАТ «Дельта Банк», що підтверджується Страховим актом від 27 листопада 2015 року № 11-45/37193/2.1.5.1.

Листом від 26 листопада 2015 року ПАТ «Дельта Банк» повідомило ПАТ «СК «Країна» про свою згоду на отримання страхового відшкодування шляхом перерахування коштів на погашення кредиту.

Згідно з довідкою ПАТ «Дельта Банк» станом на 27 січня 2016 року заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором становить 22 689 грн 21 коп.

Висновком судової автотоварознавчої експертизи від 22 березня 2016 року № 55 встановлено, що ринкова вартість автомобіля «Богдан 211010» станом на 29 вересня 2015 року становить 118 117 грн 35 коп. Залишкова вартість ТЗ з урахуванням строку його експлуатації, пробігу, фактичного технічного стану, комплектності та додаткового обладнання становить 61 762 грн 17 коп. Вартість відновлюваного ремонту ТЗ на час скоєння ДТП становить 52 984 грн 05 коп. Пошкоджений автомобіль підлягає ремонтно-відновлювальним роботам.

Звертаючись до суду з цим позовом, ОСОБА_1 не погодилася з висновком ПАТ «СК «Країна» про конструктивну загибель застрахованого ТЗ, вважала, що сума страхової виплати має бути більшою.

Суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, враховуючи, що вигодонабувач (банк) не заявляв вимог про отримання ним самим суми страхового відшкодування у більшому розмірі, з відповідним позовом не звернувся, та ухвалюючи рішення відповідно до положень статей 636, 985 ЦК України, правильно виходив з того, що умовами договору страхування сторони узгодили обов'язок страховика при настанні страхового випадку виплатити страхове відшкодування страхувальнику або вигодонабувачу (банку), а тому дійшов правильного висновку про наявність у страхувальника права на вимогу про стягнення суми страхового відшкодування на свою користь.

Тому не заслуговують на увагу доводи касаційної скарги про те, що ОСОБА_1 не має права на одержання страхової виплати і на цій підставі є неналежним позивачем.

Частиною сімнадцятою статті 9 Закону України «Про страхування» передбачено, що страхове відшкодування не може перевищувати розміру прямого збитку, якого зазнав страхувальник. Непрямі збитки вважаються застрахованими, якщо це передбачено договором страхування. У разі коли страхова сума становить певну частку вартості застрахованого предмета договору страхування, страхове відшкодування виплачується у такій же частці від визначених по страховій події збитків, якщо інше не передбачено умовами страхування.

Згідно з пунктом 13.6 Правил, якщо транспортний засіб був застрахований в частці від повної вартості або якщо на момент настання страхового випадку страхова сума менша від ринкової вартості транспортного засобу і ця різниця складає більше ніж 10 %, то вважається, що транспортний засіб застрахований в частці від повної вартості. В такому випадку страхове відшкодування виплачується пропорційно співвідношенню страхової суми до ринкової вартості транспортного засобу на дату настання страхового випадку (принцип пропорційності). СВ = СВр х СС/РВ - К, де СВ - страхове відшкодування при страхуванні «в частці»; СВр - розмір збитку; СС - страхова сума за договором; РВ - ринкова вартість застрахованого транспортного засобу на дату настання страхового випадку; К -зменшення розміру страхового відшкодування на суми, передбачені цими Правилами та Договором.

Судами встановлено, що страхова сума згідно з умовами договору становить 78 тис. грн, ринкова вартість ТЗ на момент настання страхового випадку - 118 117 грн 35 коп., вартість ремонту автомобіля (розмір збитку) відповідно до висновку судової автотоварознавчої експертизи від 22 березня 2016 року - 52 984 грн 05 коп., франшиза, передбачена умовами Договору, - 780 грн, розмір страхового платежу - 2 714 грн 40 коп., сума виплаченого ПАТ «Дельта Банк» страхового платежу - 16 495 грн 60 коп.

Враховуючи зазначене, розмір страхового відшкодування при страхуванні в частці відповідно до пункту 18.2. Договору та пункту 13.6 Правил складає: 52 984 грн 05 коп. х 78 тис. грн / 118 117 грн 35 коп. - (2 714 грн 40 коп. + 780 грн + 16 495 грн 60 коп.) = 14 998 грн 56 коп.

При визначенні розміру страхового відшкодування в сумі 33 004 грн 05 коп., суди попередніх інстанцій всупереч вимогам статей 212-214 ЦПК України 2004 року наведених положень законодавства та умов укладеного між сторонами Договору не врахували, у зв'язку з чим оскаржувані судові рішення в означеній частині підлягають відповідній зміні.

Згідно зі статтею 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Зважаючи на те, що у справі не вимагається збирання або додаткової перевірки чи оцінки доказів, обставини справи встановлені судами повно, але допущено неправильне застосування норм матеріального права, оскаржувані судові рішення підлягають зміні в частині визначеного розміру страхового відшкодування.

Застосування апеляційним судом до спірних правовідносин положень Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не вплинуло на правильність вирішення справи по суті.

Інші наведені у касаційній скарзі доводи зводяться до незгоди з висновками судів попередніх інстанцій стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судами, які їх обґрунтовано спростували. В силу вимог вищевказаної статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції не вправі встановлювати нові обставини та переоцінювати докази.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).

Згідно з частинами першою, другою, тринадцятою статті 141 ЦПК України судовий збір та інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до підпунктів «б», «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України постанова суду касаційної інстанції складається, в тому числі, з резолютивної частини із зазначенням нового розподілу судових витрат, понесених у зв'язку із розглядом справи у суді першої інстанції та апеляційної інстанції, - у разі скасування рішення та ухвалення нового рішення або зміни рішення; розподілу судових витрат, понесених у зв'язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Позивачем заявлено позов на суму 35 518 грн 86 коп., а Верховним Судом задоволено частково на суму 14 998 грн 56 коп., що становить 42,23 %.

За подання позовної заяви ОСОБА_1 сплатила судовий збір в розмірі 580 грн 21 коп. 42,23 % від цієї суми становить 245 грн 02 коп. Також позивачем сплачено 1 200 грн за проведення автотоварознавчої експертизи у справі. 42,23 % від цієї суми становить 506 грн 76 коп.

Враховуючи викладене, оскаржувані судові рішення в частині розподілу судових витрат слід змінити та стягнути з відповідача на користь позивача 751 грн 78 коп. (245,02 + 506,76).

За подання апеляційної скарги ПАТ «СК «Країна» сплатило 638 грн 25 коп., а за подання касаційної скарги - 696 грн 25 коп., всього - 1 334 грн 50 коп.

Верховним Судом касаційну скаргу ПАТ «СК «Країна» задоволено частково, зменшено стягнуту судами попередніх інстанцій суму на 18 005 грн 49 коп. (33 004,05 - 14 998,56), що становить 52,56 %.

Отже, з позивача на користь відповідача підлягають стягненню 701 грн 41 коп. (1 334,5 х 52,56 %), сплачених заявником за подання вказаних скарг.

Керуючись статтями 141, 400, 409, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «Країна» задовольнити частково.

Рішення Володарського районного суду Донецької області від 03 червня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Донецької області від 05 серпня 2016 року в частині вирішення позовної вимоги про виплату страхового відшкодування та в частині розподілу судових витрат змінити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «Країна» на користь ОСОБА_1 страхове відшкодування за договором добровільного страхування наземного транспорту за програмою «Автопрофі» від 27 листопада 2014 року № 11-45/285/2.1.5.1 в розмірі 14 998 (чотирнадцять тисяч дев'ятсот дев'яносто вісім) грн 56 коп.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «Країна» на користь ОСОБА_1 751 (сімсот п'ятдесят одну) грн 78 коп. понесених судових витрат.

В решті рішення Володарського районного суду Донецької області від 03 червня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Донецької області від 05 серпня 2016 рокузалишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «Країна» 701 (сімсот одну) грн 41 коп.судових витрат, понесених на сплату судового збору за подання апеляційної та касаційної скарг.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийВ. А. Стрільчук
Судді:С. О. Карпенко
В. О. Кузнєцов
С. О. Погрібний
Г. І. Усик