Постанова

Іменем України

5 вересня 2018 року

м. Київ

справа № 263/2118/16-ц

провадження № 61-25762 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: ГулькаБ. І. (суддя-доповідач), Луспеника Д. Д., Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - Головне управління ветеринарної медицини в Донецькій області,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Донецької області від 15 березня 2017 року у складі колегії суддів: Принцевської В. П., Биліни Т. І., Лопатіної М. Ю.,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У лютому 2016 року ОСОБА_4. звернулася до суду з позовом до Головного управління ветеринарної медицини в Донецькій областіпро стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації втрати частини заробітку у зв'язку із затримкою його виплати.

Позовна заява мотивована тим, що з 17 березня 2009 року вона працювала завідуючим пункту, лікарем ветеринарної медицини у Новоазовській районній державній лікарні ветеринарної медицини. Фактично вона працювала у вказаній установі до 1 грудня 2014 року. Наказом Державної ветеринарної та фітосанітарної служби України від 25 вересня 2014 року № 2829 через проведення антитерористичної операції у м. Новоазовськ Луганської області, робота Новоазовської районної державної лікарні ветеринарної медицини була зупинена.

Лише 21 січня 2016 року вона дізналась про вищевказаний наказ Державної ветеринарної та фітосанітарної служби України. Оскільки Новоазовська районна державна лікарня ветеринарної медицини своєчасно не повідомила її про зупинення роботи, вона фактично працювала з 25 вересня 2014 року по 1 грудня 2014 року в установі, яка припинила свою діяльність і за вказаний період за виконану роботу розрахунку з нею проведено не було.

З урахуванням викладеного та уточнених позовних вимог ОСОБА_4 просила суд стягнути з Головного управління ветеринарної медицини в Донецькій області на її користь середній заробіток за період з 1 серпня 2014 року по 1 грудня 2014 року у розмірі 6 577 грн 16 коп., компенсацію втрати частини заробітку у зв'язку із затримкою його виплати за період з 1 серпня 2014 року по 1 березня 2016 року у розмірі 1 963 грн 39 коп.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 29 грудня 2016 року у складі судді Томіліна О. М. позов ОСОБА_4 задоволено. Стягнуто з Головного управління ветеринарної медицини в Донецькій області на користь ОСОБА_4 середній заробіток у розмірі 6 577 грн 16 коп., компенсацію втрати частини заробітку у зв'язку із затримкою його виплати у розмірі 1 963 грн 39 коп. без відрахувань податків і обов'язкових платежів. Рішення суду у частині виплати заробітної плати з один місяць підлягає негайному виконанню. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивачкою доведено факт того, що вона у період з 1 серпня 2014 року по 1 грудня 2014 року працювала у Новоазовській районній державній лікарні ветеринарної медицини, заробітну плату за цей період не отримувала. Питання про призупинення діяльності територіальних органів Державної ветеринарної та фітосанітарної служби України у встановленому законом порядку до відома ОСОБА_4 доведено не було, тому на її користь підлягає стягненню заборгованість по заробітній платі та компенсація втрати частини заробітку.

Рішенням апеляційного суду Донецької області від 15 березня 2017 року апеляційна скарга Головного управління ветеринарної медицини в Донецькій області задоволена, рішення суду першої інстанції скасовано. У задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

Рішення апеляційного суду мотивовано тим, що Новоазовська районна державна лікарня ветеринарної медицини, з якою позивачка перебуває у трудових відносинах, з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань не виключена і не перебуває у процесі припинення. Тобто у даному випадку належним відповідачем є саме Новоазовська районна державна лікарня ветеринарної медицини, а позивачкою пред'явлено позов до неналежного відповідача.

У касаційній скарзі, поданій у квітні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_4 просить оскаржуване рішення апеляційного суду скасувати й залишити у силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що нею заявлені позовні вимоги до належного відповідача, оскільки державні установи ветеринарної медицини здійснюють профілактичні, діагностичні, лікувальні та протиепізоотичні заходи і підпорядковуються головним управлінням ветеринарної медицини в областях, тому спочатку нею були заявлені вимоги до обласної лікарні.

У червні 2017 року Головне управління ветеринарної медицини в Донецькій області подало заперечення на касаційну скаргу, посилаючись на те, що оскаржуване рішення апеляційного суду є законним і обґрунтованим, позивачка звернулась з позовом до неналежного відповідача, так як Новоазовська районна державна лікарня ветеринарної медицини, з якою вона перебуває у трудових відносинах, в стані припинення не перебуває, а у Головного управління ветеринарної медицини в Донецькій області відсутня можливість відповідати за її зобов'язаннями.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У травні 2018 року справа передана до Верховного Суду.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржуване рішення апеляційного суду ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Згідно з пунктом 2 частини шостої статті 130 ЦПК України 2004 року, якщо спір не врегульовано до судового розгляду, суд вирішує питання про склад осіб, які братимуть участь у справі. При цьому застосовуються положення статей 33-35 ЦПК України 2004 року.

Ураховуючи викладене, апеляційний суд на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, дійшов правильного висновку про те, що з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань вбачається, що Новоазовська районна державна лікарня ветеринарної медицини, з якою позивачка перебуває у трудових відносинах, у стані припинення не перебуває, тому у даному випадку належним відповідачем є саме Новоазовська районна державна лікарня ветеринарної медицини, а позивачкою пред'явлено позов до неналежного відповідача. При цьому відповідно до вимог статті 33 ЦПК України 2004 року позивачка клопотання про заміну відповідача чи залучення співвідповідача не заявляла.

Апеляційний суд дійшов вірного висновку про те, що питання про склад осіб, які беруть участь у справі вирішено не було, унаслідок чого у задоволенні позову слід відмовити. У Головного управління ветеринарної медицини в Донецькій області відсутня можливість відповідати за зобов'язаннями Новоазовської районної державної лікарні ветеринарної медицини, передбаченими трудовим законодавством.

Доводи касаційної скарги висновків апеляційного суду не спростовують, на законність оскаржуваного судового рішення не впливають, а направлені на переоцінку доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції. Крім того, підтверджується вимога до неналежного відповідача.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення апеляційного суду - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення апеляційного суду Донецької області від 15 березня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Б. І. Гулько

Д. Д. Луспеник

Ю. В. Черняк