Справа № 367/6837/16
Провадження № 2/367/2157/2018
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 липня 2018 року Ірпінський міський суд Київської області в складі:

головуючого судді Карабаза Н.Ф.,

при секретарі Кузнецовій К.П.,

заочно розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ірпінь цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про надання дозволу на тимчасовий виїзд неповнолітньої дитини за кордон без згоди батька,-

в с т а н о в и в :

До Ірпінського міського суду Київської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про надання дозволу на тимчасовий виїзд неповнолітньої дитини за кордон без згоди батька. В позовній заяві позивач вказує, що 07.06.2014 року між нею та відповідачем було укладено шлюб, який відповідно до заочного рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 14.04.2016 року було розірвано. Від даного шлюбу мають сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який мешкає з нею та знаходиться на її повному утриманні. Навесні 2016 року вона отримала від своєї подруги ОСОБА_4 , запрошення її із сином до неї в гості до Російської Федерації. У зв`язку із цим, 08 квітня 2016 року вона звернулась до приватного нотаріуса Чернігівського міського нотаріального округу Борисової Т.А. із заявою про передачу відповідачу заяви про надання дозволу на поїздку їх малолітнього сина - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , до Російської Федерації та у зворотному напрямку до України в її супроводі, на період з 01.05.2016 року по 31.12.2016 року. 18 травня 2016 року нотаріус видала свідоцтво, відповідно до якого її заяву про надання дозволу на поїздку їх малолітнього сина було надіслано відповідачу рекомендованим листом з рекомендованим повідомленням, натомість даний лист відповідач не отримав, а лист був повернутий за закінченням терміну зберігання. Вказує, що 02.09.2016 року отримала чергового електронного листа від своєї вищевказаної подруги, яка знов запросила їх до себе в гості до Російської Федерації, при цьому всі витрати вона бере на себе. В даній поїздці вбачає для себе та свого сина можливість змінити життя на краще, оскільки вона фактично досить тривалий час знаходилась в зоні бойових дій проведення антитерористичної операції у Донецькій та Луганській області, де перебувала в стресовій ситуації. А дана поїздка надасть їй із сином можливість змінити обстановку та повернутись до спокійного життя, покращити їх психічний та моральний стан. Також, для її дитини, день народження якої є 06.01.2015 року, ця поїздка зможе розширити світогляд, надасть масу позитивних емоцій у зв`язку із святкуванням новорічних свят та його день народження у кругу близьких йому людей. Просила суд надати дозвіл на виїзд ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 до Російської Федерації та у зворотному напрямку до України в її супроводі, на період з 01.12.2017 року по 01.01.2018 року та всі судові витрати в тому числі витрати на оплату правової допомоги стягнути з відповідача.

В судове засідання позивач - ОСОБА_1 не з`явилася через канцелярію суду надала заяву в якій просила розгляну справу за її відсутності та задовольнити позовні вимоги, проти винесення заочного рішення не заперечувала.

В судове засідання відповідач - ОСОБА_2 не з`явився. Заяву про слухання справи за його відсутності не надав, причини неявки суду не повідомив. Про час і місце слухання справи повідомлений належним чином.

Дослідивши матеріали справи суд прийшов до наступного висновку.

Судом встановлено, що згідно рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 14.04.2016 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , зареєстрований 07 червня 2014 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Кіровського районного управління юстиції у місті Донецьку, актовий запис № 326 розірвано.

Згідно свідоцтва про народження серія НОМЕР_1 ОСОБА_7 народився ІНФОРМАЦІЯ_3 , його батьки: ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

Згідно витягу з рішення Деснянської районної у місті Чернігові ради Виконавчого комітету від 29.06.2016 року № 111 дозволено громадянці ОСОБА_1 змінити прізвище її малолітньому сину - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на прізвище « ОСОБА_8 ».

Згідно свідоцтва приватного нотаріуса Борисової Т.А. від 18.05.2016 року заяву ОСОБА_1 про надання дозволу на поїздку їх малолітнього сина до Російської Федерації та у зворотному напрямку до України в супроводі матері, на період 01.05.2016 року по 31.12.2016 року передано ОСОБА_2 . Заява була передана рекомендованим листом з рекомендованим повідомленням, який не вручений адресату та повернений з відміткою Укрпошти «повернено за закінченням терміну зберігання».

Згідно вимог ст. 141 СК України мати, батько дитини мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Стаття 157 СК України передбачає, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов`язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню.

Пунктами 1,2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка набрала чинності для України 27 вересня 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Дитина, яка не досягла 14 років, повинна проживати у встановленому місці проживання, яке не може бути змінене самочинно як волею сторонніх осіб, так і волею якогось одного з її батьків.

Статтею 313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними.

Порядок виїзду за кордон дітей громадян України визначено Законом України від 21 січня 1994 року № 3857-ХІІ «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57.

Правила перетинання державного кордону громадянами України (зі змінами і доповненнями) передбачають, що перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного віку, здійснюються лише за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним із батьків за нотаріально посвідченою згодою, згода другого з батьків не вимагається у разі пред`явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.

Відповідно до підпункту 1 пункту 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57, виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий із батьків відсутній у пункті пропуску.

Тимчасовий виїзд малолітньої дитини за межі України повинен відбуватись лише за погодженням з іншим з батьків, оскільки такий переїзд спричиняє зміну режиму спілкування дитини з іншим із батьків, порядок участі у вихованні дитини, зміну звичайного соціального, культурного, мовного середовища дитини, що впливає на її подальше життя, розвиток і виховання.

Закон України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» регулює конкретний (одноразовий) виїзд дитини за кордон із визначенням його початку й закінчення, а не встановлює постійне місце проживання дитини за межами України. Надання дозволу на виїзд за межі України малолітньої дитини з її матір`ю на постійне місце проживання до іншої країни без згоди та супроводу батька суперечить положенням цього Закону та статтям 141, 153, 157 СК України.

Внаслідок виїзду дітей за межі України на постійне місце проживання батьки таких дітей будуть позбавлені можливості брати участь у їх вихованні та особистому спілкуванні з ними, що порушує рівність прав та обов`язків батьків відносно виховання дітей.

Судами може бути ухвалене рішення на разовий виїзд дитини без згоди батька, не позбавленого батьківських прав, натомість надання за рішенням суду дозволу на майбутнє на постійні виїзди дитини за межі України без згоди батька суперечить чинному законодавству, яке визначає рівність прав та обов`язків обох батьків відносно виховання дитини, унаслідок чого батько фактично позбавляється можливості брати участь у вихованні дитини та спілкуванні з нею.

Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 12 квітня 2017 року (справа № 6-15цс17) та постанові Верховного суду від 14 лютого 2018 року.

Діючим законодавством передбачено можливість ухвалення судом рішення на виїзд, а не постійні виїзди без згоди батька, не позбавленого батьківських прав, такі поїздки можуть мати разовий характер з певним часовим проміжком перебування у відповідній державі.

Чинним законодавством передбачено можливість вирішувати питання про надання дозволу саме на конкретний виїзд дитини за кордон без згоди батька (одноразовий), з визначенням його початку і закінчення. Інше розуміння змісту нормативних актів та допустимість неодноразових виїздів дитини за кордон без згоди батька на підставі одного рішення суду є грубим порушенням права одного з батьків на спілкування з дитиною та на участь у її вихованні.

Ратифікувавши в 1991 році Конвенцію ООН про права дитини, Україна не тільки поклала на себе зобов`язання щодо захисту прав дітей, але й визнала свою відповідальність перед світовим співтовариством щодо забезпечення на своїй території всіх положень цього документа, підтвердила свій курс на підтримку загальнолюдських цінностей та розбудову демократичної держави.

Так, відповідно до статей 5, 7, 9, 18 зазначеної Конвенції дитина має право знати своїх батьків і право на їх піклування.

Тобто в контексті спілкування дитини з тим з батьків, хто проживає окремо від неї, йде мова не тільки про забезпечення права дитини на спілкування, але й на забезпечення можливості реалізувати цим з батьків свого обов`язку щодо піклування про дитину. У разі відсутності згоди одного з батьків чи інших законних представників дитини інший із батьків суд має право прийняти рішення про надання згоди на виїзд дитини за межі України або про відмову у наданні згоди, враховуючи найкращі інтереси дитини.

Відповідно до Закону України «Про охорону дитинства» забезпечення найкращих інтересів дитини - дії та рішення, що спрямовані на задоволення індивідуальних потреб дитини відповідно до її віку, статі, стану здоров`я, особливостей розвитку, життєвого досвіду, родинної, культурної та етнічної належності та враховують думку дитини, якщо вона досягла такого віку і рівня розвитку, що може її висловити.

Суд може прийняти рішення про надання згоди на тимчасовий виїзд дитини за межі України, без врахування її права на спілкування з іншим з батьків, позбавивши останнього можливості щодо реалізації свого батьківського обов`язку, виключно у разі необхідності (наприклад для лікування, участі у міжнародних олімпіадах, музичних, художніх та інших творчих конкурсах, екологічних, наукових, технічних, художньо-естетичних, туристичних, освітньо-культурних заходах, міжнародних дитячих змаганнях) або для забезпечення оздоровлення та відпочинку дитини, якщо відмова у наданні дозволу на це іншого з батьків необґрунтована.

Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

На думку суду, заявником не обґрунтовано необхідність та правомірність надання дозволу на виїзд дитини за кордон, що фактично призведе до ігнорування інтересів батька, який проживає окремо від дитини, позивачем не надано жодних належних та допустимих доказів на підтвердження викладених у позовній заяві обставин.

Крім того, період на який позивач просить вивести дитину без згоди батька за кордон вже минув.

Враховуючи зазначене суд приходить до висновку, що у задоволенні заявлених вимог необхідно відмовити, оскільки, суд не вбачає законних підстав для задоволення заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про надання дозволу на тимчасовий виїзд неповнолітньої дитини за кордон без згоди батька.

На підставі викладеного, керуючись Законом України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», Законом України «Про охорону дитинства», Конвенцією ООН про права дитини, ст.ст. 141, 157 СК України, 313 ЦК України, ст.ст.4,10, 76, 81, 247, 259, 264, 265, 268, 273, 281-282, 283-289, 354 ЦПК України, суд -

в и р і ш и в :

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про надання дозволу на тимчасовий виїзд неповнолітньої дитини за кордон без згоди батька - відмовити.

Повний текст судового рішення буде складено протягом 10 днів з дня проголошення вступної та резолютивної частини рішення.

Заочне рішення може бути переглянуто Ірпінським міським судом Київської області за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення.

Позивач має право оскаржити рішення до апеляційного суду Київської області через Ірпінський міський суд Київської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі якщо рішення було проголошено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя Н.Ф. Карабаза