Постанова

Іменем України

19 листопада 2018 року

м. Київ

справа № 752/6514/15-ц

провадження № 61-44937 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: ГулькаБ. І. (суддя-доповідач), Луспеника Д. Д., Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство акціонерний банк «Укргазбанк»,

відповідачі: ОСОБА_4, ОСОБА_5,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційні скарги: ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на постанову апеляційного суду м. Києва від 30 серпня 2018 року у складі колегії суддів: Іванченка М. М., Желепи О. В., Рубан С. М.,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2015 року публічне акціонерне товариство акціонерний банк «Укргазбанк» (далі - ПАТ «Укргазбанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява мотивована тим, що 03 березня 2008 року між банком та ОСОБА_4 укладено кредитний договір, за умовами якого позичальник отримала кредит у розмірі 156 тис. доларів США, зі сплатою 12,30 % річних, терміном до 02 березня 2018 року. 03 березня 2008 року на забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором між банком та ОСОБА_5, ОСОБА_4 укладено договір поруки, за умовами якого ОСОБА_5, як поручитель, зобов'язався солідарно з позичальником відповідати перед банком за виконання ним зобов'язання по вказаному кредитному договору. 03 березня 2008 року на забезпечення виконання зобов'язань за зазначеним кредитним договором між банком та ОСОБА_4 укладено договір іпотеки, за умовами якого іпотекодавець передав банку в іпотеку квартиру № АДРЕСА_1, що належить йому на підставі договору купівлі-продажу квартири.

Відповідачі взяті на себе зобов'язання не виконували, на вимоги не реагували, унаслідок чого станом на 17 лютого 2015 року виникла заборгованість за кредитним договорому розмірі 55 662 долари 77 центів США та 35 554 грн 98 коп., з яких: строкова заборгованість за кредитом у розмірі 48 100 доларів США, заборгованість по кредиту у розмірі 2 559 доларів 29 центів США, поточна заборгованість по процентам у розмірі 291 долар 05 центів США, заборгованість по процентам прострочена у розмірі 4 712 доларів 43 центи США, пеня за несвоєчасне виконання зобов'язання у розмірі 1 450 грн 98 коп., пеня за несвоєчасну сплату відсотків у розмірі 34 104 грн.

Крім того, ОСОБА_4 порушено умови вказаного договору іпотеки, відповідно до яких остання зобов'язана здійснювати страхування предмета іпотеки, проте такий обов'язок вона виконувала лише у період з 24 липня 2013 року по 23 липень 2014 року, унаслідок чого зобов'язана сплатити штраф у розмірі 49 025 грн.

З урахуванням викладеного ПАТ «Укргазбанк» просило суд стягнути солідарно з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 заборгованість за вищевказаним кредитним договором у розмірі 55 662 долари 77 центів США та 35 554 грн 98 коп., стягнути з ОСОБА_4 штраф за невиконання умов договору страхування предмету іпотеки у розмірі 49 025 грн.

У квітні 2016 року ОСОБА_4 звернулася до суду із зустрічним позовом до ПАТ «Укргазбанк», третя особа - ОСОБА_5, про розірвання кредитного договору.

Зустрічна позовна заява мотивована тим, що ПАТ «Укргазбанк» не виконало умови підпункту 3.1.1. пункту 3.1. кредитного договору, оскільки докази які б свідчили про видачу їй, як позичальнику, грошових коштів саме 156 тис. доларів США відсутні, так як кредитні кошти за кредитним договором від 03 березня 2008 року вона отримала у гривні. Кредитні платежі здійснювались у гривні. Вважала, що такими діями відповідача порушено її права.

З урахуванням викладеного ОСОБА_4 просила суд на підставі статей 651, 653 ЦК України розірвати укладений 03 березня 2008 року між нею та ПАТ «Укргазбанк» кредитний договір.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 08 лютого 2018 року у складів судді Мирошниченко О. В. у задоволенні позову ПАТ «Укргазбанк» та зустрічного позову ОСОБА_4 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що ПАТ «Укргазбанк» не надано належних та допустимих доказів суми заборгованості за спірним кредитним договором, оскільки не підтверджено первинними документами видачу ОСОБА_4, як позичальнику, з каси банку кредиту в іноземній валюті відповідно до умов укладеного кредитного договору. Вимоги банку до ОСОБА_4 про стягнення штрафу за невиконання умов договору страхування предмету іпотеки безпідставні, так як банк обґрунтовує порушення обставиною відсутності у його розпорядженні договорів страхування предмета іпотеки, а не виконанням обов'язку щодо сплати страхових платежів, що відповідає умовам договору іпотеки.

ОСОБА_4 не підтверджено належними доказами існування обставин, згідно з якими наявні підстави, передбачені положеннями статті 651 ЦК України, для розірвання спірного кредитного договору.

Постановою апеляційного суду м. Києва від 30 серпня 2018 року апеляційну скаргу ПАТ «Укргазбанк» задоволено, рішення суду першої інстанції у частині відмови у задоволенні позову ПАТ «Укргазбанк» скасовано. Позов ПАТ «Укргазбанк» задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_4 та ОСОБА_5на користь ПАТ «Укргазбанк» заборгованість за кредитним договором від 03 березня 2008 року у розмірі 55 662 доларів 77 центів США, з яких: заборгованість по кредиту строкова 48 100 доларів США, заборгованість по кредиту 2 559 доларів 29 центів США, заборгованість по процентах поточна у розмірі 291 долар 05 центів США, заборгованість по процентах прострочена у розмірі 4 712 доларів 43 центи США, пені у розмірі 35 554 грн 98 коп., з яких: пеня за несвоєчасне погашення кредиту у розмірі 1 450 грн 98 коп., пеня за несвоєчасну сплату відсотків у розмірі 34 104 грн.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ПАТ «Укргазбанк» штраф за невиконання умов договору страхування предмету іпотеки у розмірі 49 025 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Судом зазначено, що рішення суду у частині зустрічного позову не оскаржувалося, тому не переглядалось в апеляційному порядку.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що ОСОБА_4 не заперечує факт укладення кредитного та іпотечного договорів, що також підтверджується її зустрічними позовними вимогами про розірвання кредитного договору. У матеріалах справи наявні виписки з банківського рахунку, з яких вбачається, що ОСОБА_4 користувалась кредитними коштами та здійснювала оплату кредиту, надавала до банку заяву, в якій зазначено про виплату у доларах США. При цьому виписка по особовому рахунку боржника відповідно до положень статей 1, 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в України» є первинним документом. У ОСОБА_4 виникла заборгованість за спірним кредитним договором по відсоткам у червні 2014 року, заборгованість по тілу кредиту у січні 2015 року, а з позовом банк звернувся до суду у березні 2015 року, тобто у межах строку, встановленого договором поруки, укладеним з ОСОБА_5 Таким чином, ОСОБА_4 та ОСОБА_5, як позичальником і поручителем, належним чином взяті на себе зобов'язання за спірним кредитним договором не виконано, унаслідок чого утворилась заборгованість за цим договором, яка не спростована останніми та підлягає стягненню з них, розмір заборгованості відповідає вимогам закону та умовам договору. Крім того, ОСОБА_4, як іпотекодавцем порушено положення кредитного договору та договору іпотеки, так як фактично здійснено страхування предмету іпотеки лише у період з 24 липня 2013 року по 23 липня 2014 року, тому з неї підлягає стягненню штраф, що відповідає положенням укладених між сторонами договорів.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить оскаржувану постанову апеляційного суду скасувати й залишити у силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що вона з каси банку готівкою у доларах США кредитні кошти не отримувала, ПАТ «Укргазбанк» належними та допустимими доказами такі обставини не підтверджено, а банківська виписка не підтверджує ці обставини. Крім того, висновком експерта за результатом проведення судово-економічної експертизи від 10 квітня 2017 року встановлено, що надані сторонами докази не містять первинних документів, які б підтверджували факт видачі позичальнику кредитних коштів у валюті.

У касаційній скарзі ОСОБА_5 просить оскаржувану постанову апеляційного суду скасувати й залишити у силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що відповідачі заперечують факт видачі їм кредитних коштів, оскільки ця обставина повинна бути підтверджена первинними бухгалтерським документом. Банківська виписка не є первинним бухгалтерським документом, а є лише заведеним обліковим документом. Крім того, договір поруки, укладений між ОСОБА_5 та ПАТ «Укргазбанк», є припиненим, оскільки банком пропущено встановлений законодавством шестимісячний строк для звернення з вимогою до поручителя.

Отже, судові рішення у частині вирішення зустрічного позову ОСОБА_4 не оскаржуються, тому у силу вимог статті 400 ЦПК України в касаційному порядку не переглядаються.

Відзив на касаційну скаргу не надійшов.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У листопаді 2018 року справа надійшла до Верховного Суду.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржувана постанова апеляційного суду ухвалена з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційних скарг цих висновків не спростовують.

Відповідно до частини першої статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до частини першої статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

У статті 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Ураховуючи викладене, апеляційний суд на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, дійшов правильного висновку про те, що сторонами визнано факт укладення ОСОБА_4 з ПАТ «Укргазбанк» спірного кредитного договору та сплату нею у касу банку коштів на погашення спірного кредиту, що підтверджується наявними у матеріалах справи квитанціями. У червні 2014 року ОСОБА_4 зверталась до банку, у тому числі з заявою про надання кредитних канікул, де зазначено, що нею виплачено кредит у доларах США в сумі 105 338 доларів 19 центів США, і залишилось 50 661 долар 81 цент США (а.с. 224-225, т. 1). Крім того, такі обставини підтверджуються зустрічними позовними вимогами ОСОБА_4 про розірвання спірного кредитного договору.

Апеляційний суд дійшов вірного висновку про те, що у матеріалах справи наявні виписки з банківського рахунку, з яких вбачається, що ОСОБА_4 користувалась кредитними коштами та здійснювала оплату кредиту. При цьому виписка по особовому рахунку боржника відповідно до положень статей 1, 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в України» є первинним документом.

Колегія суддів погоджується з висновком апеляційного суду про те, що у ОСОБА_4 виникла заборгованість за спірним кредитним договором по відсоткам у червні 2014 року, заборгованість по тілу кредиту у січні 2015 року, а з позовом до суду банк звернувся у березні 2015 року, тобто у межах трирічного строку встановленого договором поруки, укладеним з ОСОБА_5 (пункт 5.2. договору поруки).Отже, оскільки ОСОБА_4 та ОСОБА_5, як позичальником і поручителем, належним чином взяті на себе зобов'язання за спірним кредитним договором не виконано, унаслідок чого утворилась заборгованість, тому з останніх підлягає стягненню ця заборгованість, розмір якої відповідає умовам договору та вимогам закону.

Крім того, апеляційний суд дійшов правильного висновку про те, що ОСОБА_4, як іпотекодавцем, порушено положення кредитного договору та договору іпотеки (пункт 3.3.14. договору іпотеки), так як фактично здійснено страхування предмету іпотеки лише у період з 24 липня 2013 року по 23 липня 2014 року, унаслідок чого з неї підлягає стягненню штраф, що відповідає положенням укладених між сторонами договорів.

Посилання касаційних скарг ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на те, що відсутні докази отримання ОСОБА_4, як позичальником кредитних коштів у валюті, оскільки ця обставина повинна бути підтверджена первинними бухгалтерськими документоми, безпідставні, оскільки відповідно до положень статей 1, 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в України» банківська виписка є первинним документом, що спростовує висновок експерта за результатом проведення судово-економічної експертизи від 10 квітня 2017 року. Крім того, такі доводи є безпідставними й тому, що відповідачі умови договору виконували, погашали кредит.

Доводи касаційної скарги ОСОБА_5 про те, що договір поруки, укладений між ним та ПАТ «Укргазбанк», є припиненим, оскільки банком пропущено встановлений законодавством шестимісячний строк для звернення з вимогою до поручителя, безпідставні, так як пунктом 5.2. договору встановлено, що порука припиняється, якщо кредитор протягом трьох років з дня настання строку виконання зобов'язання позичальника за кредитним договором не пред'явить вимоги до поручителя. Отже, банком не пропущено встановлений договором поруки трирічний строк на звернення з вимогою до суду до поручителя.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційні скарги без задоволення, а оскаржувану постанову апеляційного суду - без змін, оскільки доводи касаційних скарг висновків суду не спростовують.

При цьому, згідно з частиною третьою статті 436 ЦПК України суд касаційної інстанції у постанові за результатами перегляду оскаржуваного судового рішення вирішує питання про поновлення його виконання (дії).

Керуючись статтями 400, 401, 416, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційні скарги: ОСОБА_4 та ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Постанову апеляційного суду м. Києва від 30 серпня 2018 року залишити без змін.

Поновити виконання постанови апеляційного суду м. Києва від 30 серпня 2018 року.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Б. І. Гулько

Д. Д. Луспеник

Ю. В. Черняк