Справа № 135/948/18
Провадження у справі № 4-с/129/4/2018
У Х В А Л А

"12" жовтня 2018 р. Гайсинський районний суд Вінницької області

в складі головуючого судді Дєдова С.М.,

з участю секретаря Бойко Т.С.,

скаржника ОСОБА_1,

представника стягувача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Гайсині скаргу ОСОБА_1 на постанови начальника відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області ОСОБА_3 про поновлення вчинення виконавчих дій від 09.07.2018р., про арешт майна боржника від 12.07.2018р., про призначення суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання для участі у виконавчому провадженні від 12.07.2018р., -

Встановив:

До Гайсинського районного суду Вінницької області із Ладижинського міського суду Вінницької області для судового розгляду надійшла скарга ОСОБА_1 на постанови начальника відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області ОСОБА_3 про поновлення вчинення виконавчих дій від 09.07.18 р., про арешт майна боржника від 12.07.2018 р., про призначення суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання для участі у виконавчому провадженні від 12.07.18 р.

Після задоволення самовідводу судді Гайсинського районного суду Швидкого О.В. у справі за цією скаргою автоматизованою системою документообігу суду визначено головуючого у справі суддю Гайсинського районного суду Дєдова С.М.

У поданій до суду скарзі ОСОБА_1 заявлено такі вимоги:

- визнати неправомірною та скасувати постанову начальника відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області ОСОБА_3 про поновлення вчинення виконавчих дій від 09.07.2018 р. у виконавчому провадженні №34351262;

- визнати неправомірною та скасувати постанову начальника відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області ОСОБА_3 про призначення суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання для участі у виконавчому провадженні від 12.07.2018 р. у виконавчому провадженні №34351262;

- визнати неправомірною та скасувати постанову начальника відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області ОСОБА_3 про арешт майна боржника від 12.07.2018 р. у виконавчому провадженні №34351262;

- зобов'язати начальника відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області ОСОБА_3 усунути порушення, шляхом передачі виконавчого провадження за підвідомчістю;

- зупинити стягнення на підставі виконавчого документа - виконавчого листа №211/447/12 виданого 01.06.2012 р. Ладижинським міським судом Вінницької області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 коштів в розмірі 1543878,77 грн.

Свої вимоги скарги ОСОБА_1 обґрунтував тим, що на виконанні відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області перебуває зведене виконавче провадження №37234147 до складу якого входить виконавче провадження №34351262 з виконання виконавчого листа №211/447/12, виданого 01.06.12 р. Ладижинським міським судом Вінницької області, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 коштів в розмірі 1543878,77 грн. Станом на 20.07.2018 р. розмір заборгованості складає 1037240 грн.

Оскаржувані ним постанови винесені державним виконавцем у зведеному виконавчому провадженні №37234147 з порушенням ст.ст. 20, 24, 48, ч.5 ст.35 ст.56, 57 Закону України «Про виконавче провадження», п.4 розділу І, п.6. розділу V Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України 02.04.2012 № 512/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України 29.09.2016 № 2832/5). ст.443 ЦПК України, оскільки з огляду на суму 1037240 грн., яка підлягає стягненню з боржника ОСОБА_1 станом на 20.07.2018 р., та з огляду на обставини, - місця проживання, перебування, роботи цього боржника та місцезнаходження його майна, яким є м. Ладижин Вінницької області, та враховуючи приписи п.4 розділу І, п.6. розділу V Інструкції з організації примусового виконання рішень ст. 24 Закону України «Про виконавче провадження», вказане зведене виконавче провадження №37234147 підвідомче Ладижинському міському відділу ДВС ГТУЮ у Вінницькій області та є не підвідомче відділу примусового виконання рішень Управління ДВС ГТУЮ у Вінницькій області, тому ці постанови є неправомірними та підлягають скасуванню.

Також вказані оскаржувані постанови державного виконавця є неправомірними, оскільки їх дія поширюється на майно, яке є спільним майном подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_5, та при цьому частка кожного із подружжя складає 1/2 частину від цього майна, тому виконавець діяв в порушення вимог ч.6 ст.48 Закону України «Про виконавче провадження», ст. 443 ЦПК України, не маючи права звертати стягнення на 1/2 частину належного ОСОБА_5 майна, яка не є боржником у цьому виконавчому провадженні.

Окрім зазначеного, оскаржувана постанова державного виконавця про поновлення вчинення виконавчих дій від 09.07.2018 р. є неправомірною ще й тому, що такий вид постанов не передбачений ст. 35 Закону України «Про виконавче провадження».

Окрім зазначеного, оскаржувана постанова державного виконавця про призначення суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання для участі у виконавчому провадженні від 09.07.2018 р. є неправомірною ще й тому, що державний виконавець в порушення вимог ст.57 Закону України «Про виконавче провадження» не має право залучити суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання для участі у виконавчому провадженні, а має право залучати його з метою проведення оцінки нерухомого майна.

У судовому засіданні скаржник ОСОБА_1 вимоги своєї скарги підтримав та просив їх задовольнити з підстав, зазначених ним у скарзі. Також пояснив, що постановою заступника начальника відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області ОСОБА_3 про виведення виконавчого провадження із зведеного виконавчого провадження від 06.06.2018 року постановлено вивести виконавче провадження №35840533 про стягнення коштів із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_6 (сума стягнення 8500000 грн.), тому оскаржувані ним постанови є неправомірними.

Представник стягувача ОСОБА_2 у судовому засіданні проти задоволення вимог скарги ОСОБА_1 заперечив повністю, вважав скаргу необґрунтованою та безпідставною, заявленою скаржником з метою затягування виконання рішення суду про стягнення боргу.

Державний виконавець (начальник відділу примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ у Вінницькій області) ОСОБА_3 належним чином повідомлений про час та місце судового розгляду справи до суду не зявився, що відповідно до ст. 450 ЦПК України не є перешкодою для проведення судового розгляду цієї справи за відсутності такого учасника справи, подав до суду відзив, у якому просив розгляд скарги провести у його відсутність та відмовити повністю у задоволенні вимог скарги ОСОБА_1

З урахуванням позиції сторін, досліджених матеріалів скарги, відзиву, суд визнає за необхідне в задоволенні вимог скарги відмовити з таких міркувань.

Судовим розглядом встановлено, що відділом примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області здійснюється примусове виконання виконавчого провадження №34351262 з виконання виконавчого листа №211/447/12, виданого 01.06.2012 р. Ладижинським міським судом Вінницької області про стягнення з ОСОБА_1, (ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрованого за адресою: вул. Лісова-5, м. Ладижин Вінницька обл.) на користь ОСОБА_4 боргу в сумі 155394,93 євро та 3433,60 грн. сплаченого судового збору.

19.09.2012 р. заступником начальника відділу державної виконавчої служби Ладижинського міського управління юстиції ОСОБА_7 в рамках виконавчого провадження була винесена постанова про відкриття виконавчого провадження із виконання виконавчого листа №211/447/12, виданого 01.06.2012 р. Ладижинським міським судом.

Правовою підставою для виконання виконавчого провадження за виконавчим листом №211/447/12 Ладижинського міського суду Вінницької області від 01.06.2012 у Відділі примусового виконання рішень Управління ДВС ГТУЮ у Вінницькій області слугувала постанова начальника відділу примусового виконання рішень Управління ДВС ГТУЮ у Вінницькій області від 15.03.2013 року про передачу матеріалів виконавчого провадження, відповідно до якої матеріали виконавчого провадження були витребувані із відділу державної виконавчої служби Ладижинського міського управління юстиції, для подальшого примусового виконання у Відділі в межах зведеного виконавчого провадження, оскільки на примусовому виконанні у Відділі примусового виконання рішень Управління ДВС ГТУЮ у Вінницькій області станом на 15.03.2013 р. перебувало виконавче провадження № 35840533 про стягнення коштів із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_6 (сума стягнення 8500000 грн.);

Відповідно до ст.451 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу; у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобовязує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника); якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Відповідно до ч.1 ст.24 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна. Право вибору місця відкриття виконавчого провадження між кількома органами державної виконавчої служби, що можуть вчиняти виконавчі дії щодо виконання рішення на території, на яку поширюються їхні функції, належить стягувачу.

Відповідно до п.4 розділу І Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України 02.04.2012 № 512/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України 29.09.2016 № 2832/5) відділу примусового виконання рішень управлінь державної виконавчої служби головних територіальних управлінь юстиції Міністерства юстиції України в областях підвідомчі рішення, за якими сума зобов'язання становить від десяти до двадцяти мільйонів гривень або еквівалентну суму в іноземній валюті;

Відповідно до п.6. розділу V Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України 02.04.2012 № 512/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України 29.09.2016 № 2832/5) виконавче провадження передається з одного органу державної виконавчої служби до іншого у разі якщо місце проживання, перебування, роботи боржника або місцезнаходження його майна знаходиться на території, на яку поширюється компетенція іншого органу державної виконавчої служби.

Відповідно до п.7. розділу V Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України 02.04.2012 № 512/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України 29.09.2016 № 2832/5) передача виконавчих проваджень на виконання може здійснюватися: у випадку, передбаченому абзацом другим пункту 6 цього розділу, - за рішенням державного виконавця, на виконанні у якого перебуває виконавче провадження.

З аналізу норм, які містяться у ч.1 ст.24 Закону України «Про виконавче провадження», п.6., п.7. розділу V Інструкції з організації примусового виконання рішень, вбачається, що вказані норми права не є імперативними, тобто такими, які містять категоричні приписи, що безпосередньо визначають поведінку суб'єктів, не дозволяють відхилятися від них і не можуть бути замінені за рішенням цих суб'єктів іншими умовами, а натомість містять альтернативу, право вибору виконавця вчиняти дії із передачі або не вчиняти їх, та зазначено, що передача виконавчих проваджень на виконання може здійснюватися, але ці норми права не містять приписів, що державний виконавець зобовязаний передати виконавче провадження у випадку, коли це виконавче провадження є підвідомчим відразу кільком органам державної виконавчої служби, що можуть вчиняти виконавчі дії щодо виконання рішення на території, на яку поширюються їхні функції.

Оскільки згідно із ч.1 ст.24 Закону України «Про виконавче провадження» стягувачу належить право вибору місця відкриття (здійснення) виконавчого провадження у випадку, коли це виконавче провадження є підвідомчим відразу кільком органам державної виконавчої служби, що можуть вчиняти виконавчі дії щодо виконання рішення на території, на яку поширюються їхні функції; представник стягувача ОСОБА_2 наполягає, щоб виконавчі дії у зведеному виконавчому провадженні №37234147 виконувались саме відділом примусового виконання рішень Управління ДВС ГТУЮ у Вінницькій області, яке може вчиняти виконавчі дії щодо виконання рішення на території Вінницької області у тому рахунку і на території м. Ладижин; правовою підставою для виконання виконавчого провадження за виконавчим листом №211/447/12 Ладижинського міського суду Вінницької області від 01.06.2012 у Відділі примусового виконання рішень Управління ДВС ГТУЮ у Вінницькій області слугувала постанова від 15.03.2013 року про передачу матеріалів виконавчого провадження, відповідно до якої матеріали виконавчого провадження були витребувані із відділу державної виконавчої служби Ладижинського міського управління юстиції, для подальшого примусового виконання у Відділі в межах зведеного виконавчого провадження, оскільки на примусовому виконанні у Відділі станом на 15.03.2013 р. перебувало виконавче провадження № 35840533 про стягнення коштів із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_6 (сума стягнення 8500000 грн.); а скаржником ОСОБА_1 не обґрунтовано належним чином які, особисто його законні права порушені під час виконання саме державним виконавцем Калинчуком С.І. цього судового рішення; суду не надано належних та допустимих доказів того, що ОСОБА_1 звертався в установленому законом порядку до державного виконавця Калинчука С.І. із клопотанням (заявою) про передачу виконавчого провадження до Ладижинського міського відділу ДВС ГТУЮ, при цьому таким правом про передачу матеріалів виконавчого провадження із одного органу державної виконавчої служби до іншого наділений лише виконавець, який ухвалює відповідну постанову, що є його дискреційним повноваженням, а суд такими повноваженнями не наділений; на час розгляду скарги суду не надано доказів про виведення виконавчого документа (виконавчого листа №211/447/12 Ладижинського міського суду) зі зведеного виконавчого провадження №37234147, то звязку із вказаними обґрунтуваннями у своїй сукупності суд визнає, що скаржником ОСОБА_1 не було доведено належними та допустимими доказами, що оскаржувані ним постанови державного виконавця Калинчука С.І. є неправомірними, а відтак у задоволенні вимог скарги про визнання неправомірними та скасування постанов про поновлення вчинення виконавчих дій від 09.07.2018 р., про призначення суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання для участі у виконавчому провадженні від 12.07.2018 р., про арешт майна боржника від 12.07.2018 р. необхідно відмовити.

Вказаного висновку суду не спростовують твердження скаржника про те, що вказані оскаржувані постанови державного виконавця є неправомірними, оскільки їх дія поширюється на майно, яке є спільним майном подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_5, та при цьому частка кожного із подружжя складає 1/2 частину від цього майна, тому виконавець діяв в порушення вимог ч.6 ст.48 Закону України «Про виконавче провадження», ст. 443 ЦПК України, не маючи права звертати стягнення на 1/2 частину належного ОСОБА_5 майна, яка не є боржником у цьому виконавчому провадженні, оскільки суду не надано доказів того, що на час винесення оскаржуваних постанов, ОСОБА_5 була власником 1/2 частини вказаного майна, а також того, що саме особисті права ОСОБА_1 порушені внаслідок винесення цих постанов.

Також вказаного висновку суду не спростовують твердження скаржника про те, що оскаржувана постанова державного виконавця про поновлення вчинення виконавчих дій від 09.07.2018 р. є неправомірною ще й тому, що такий вид постанов не передбачений Законом України «Про виконавче провадження», оскільки крім зазначених вище обґрунтувань суду, оскаржувана постанова містить у мотивувальній частині посилання виконавця на ст. 35 Закону України «Про виконавче провадження» та примусове виконавче провадження поновлено у звязку із закінченням (усуненням) підстав, які були підставою його зупинення, що є логічним та відповідає порядку здійснення процесуальних дій.

Також вказаного висновку суду не спростовують твердження скаржника про те, що оскаржувана постанова державного виконавця про призначення суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання для участі у виконавчому провадженні від 09.07.2018 р. є неправомірною ще й тому, що державний виконавець в порушення вимог ст.57 Закону України «Про виконавче провадження» не має право залучити суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання для участі у виконавчому провадженні, а має право залучати його з метою проведення оцінки нерухомого майна, оскільки крім зазначених вище обґрунтувань суду, оскаржувана постанова винесена відповідно до ст.57 Закону України «Про виконавче провадження» в межах повноважень державного виконавця.

Окрім того, вказаного висновку суду не спростовують твердження скаржника про те, що постановою заступника начальника відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області ОСОБА_3 про виведення виконавчого провадження із зведеного виконавчого провадження від 06.06.2018 року постановлено вивести виконавче провадження №35840533 про стягнення коштів із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_6 (сума стягнення 8500000 грн.), оскільки крім зазначених вище обґрунтувань суду, на час розгляду скарги суду не надано доказів про виведення державним виконавцем виконавчого документа (виконавчого листа №211/447/12 Ладижинського міського суду) зі зведеного виконавчого провадження №37234147, при цьому таким правом виведення виконавчого документа зі зведеного виконавчого провадження наділений лише виконавець, який ухвалює відповідну постанову, що є його дискреційним повноваженням, а суд такими повноваженнями не наділений.

Оскільки вимоги скарги в частині зобов'язання державного виконавця усунути порушення, шляхом передачі виконавчого провадження за підвідомчістю, є похідними від вимог про визнання неправомірними та скасування оскаржуваних постанов, у задоволенні яких судом відмовлено, то вказані вимоги скарги в частині зобов'язання державного виконавця усунути порушення, шляхом передачі виконавчого провадження за підвідомчістю також не підлягають до задоволення.

Вирішуючи вимоги скарги в частині зупинення стягнення на підставі виконавчого документа - виконавчого листа №211/447/12 виданого 01.06.2012 р. Ладижинським міським судом Вінницької області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 коштів в розмірі 1543878,77 грн., суд виходить з того, що відповідно до положень ст. 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов'язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Згідно з ч.1 ст. 18 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом. (ч. 2 ст. 18 ЦПК).

У Цивільному процесуальному кодексі України відсутня правова норма, яка б надавала суду повноваження вживати заходи забезпечення скарги на дії державного виконавця шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого документа - виконавчого листа.

При цьому, виходячи з роз'яснень викладених у пункті 4 постанови Пленуму Верховного суду України № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22 грудня 2006 року, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовними вимогами. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

Виходячи з роз'яснень вказаних у пункті 2 вищевказаної постанови, недопустимо забезпечувати позов шляхом зупинення виконання судових рішень, що набрали законної сили.

У пункті 15 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» №6 від 07 лютого 2014 року роз'яснено, що при розгляді скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суд не вправі вжити заходів забезпечення скарги (аналогічно забезпеченню позову) шляхом зупинення виконавчого провадження, зупинення дії оскаржуваного рішення тощо, оскільки зазначене не є повноваженнями суду, а є виключним повноваженням державного виконавця, яке може бути оскаржено до суду. Разом із тим до завершення розгляду скарги при наявності для цього підстав суд може зупинити стягнення на підставі виконавчого листа (п. 4 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження»).

Відповідно до п. 2 ч.1 ст. 34 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зупиняє вчинення виконавчих дій у разі зупинення судом стягнення на підставі виконавчого документа.

Підстави та порядок зупинення стягнення на підставі виконавчого листа, а також зупинення продажу арештованого майна визначені статтями 149-152 ЦПК України.

Так, виходячи зі змісту частини першої статті 149, пунктів 5, 6 частини першої статті 150 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Зокрема, позов забезпечується:

- зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту (п. 5 ч. 1 ст. 150 ЦПК);

- зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку (п. 6 ч. 1 ст. 150 ЦПК).

Отже, забезпечення позову шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого документа - виконавчого листа можливо, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту, а забезпечення позову (скарги) шляхом зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа може бути застосований тільки при оскарженні виконавчого документа.

Однак, у провадженні відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області перебуває зведене виконавче провадження ВП № 35840533 з примусового виконання виконавчого листа №211/447/12, виданого 04.09.2012 року Ладижинським міським судом Вінницької області, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 грошових коштів в сумі 1540445,17 грн.

Тобто, виконавчий лист, що перебуває на виконанні, видано на підставі судового рішення Ладижинського міського суду Вінницької області, яке набрало законної сили 01.08.2012 р.

Таким чином, в даному випадку у провадженні цього складу суду перебуває скарга на дії і рішення державного виконавця, а не позов про визнання права власності на майно та не має місця оскарження боржником виконавчого документу в судовому порядку.

Фактично, заявником подано заяву про забезпечення скарги шляхом зупинення виконання судового рішення, що набрало законної сили, що законом не передбачено.

Поряд з цим, вимога скарги про зупинення стягнення на підставі виконавчого документа - виконавчого листа, в даному випадку, є нічим іншим, як намагання зупинити виконання судового рішення, яке набрало законної сили, що також є недопустимим.

Вказана правова позиція узгоджується з сталою судовою практикою судів апеляційної та касаційної інстанцій (для прикладу: ухвала ВССУ від 25.10.2017 року № 296/4819/17).

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, в той же час, невиконання судових рішень нівелює принцип обов'язковості виконання судових рішень.

За таких обставин та вказаних судом доводів, міркувань вимога скарги про зупинення стягнення на підставі виконавчого документа - виконавчого листа задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 149-153, 258, 259, 260, 477 ЦПК України, суд,

Ухвалив:

Відмовити у задоволенні вимог скарги ОСОБА_1 в частині визнання неправомірною та скасування постанови начальника відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області ОСОБА_3 про поновлення вчинення виконавчих дій від 09.07.18 р. у виконавчому провадженні №34351262.

Відмовити у задоволенні вимог скарги ОСОБА_1 в частині визнання неправомірною та скасування постанови начальника відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області ОСОБА_3 про призначення суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання для участі у виконавчому провадженні від 12.07.18 р. у виконавчому провадженні №34351262.

Відмовити у задоволенні вимог скарги ОСОБА_1 в частині визнання неправомірною та скасування постанови начальника відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області ОСОБА_3 про арешт майна боржника від 12.07.18 р. у виконавчому провадженні №34351262.

Відмовити у задоволенні вимог скарги ОСОБА_1 в частині зобов'язання начальника відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області ОСОБА_3 усунути порушення, шляхом передачі виконавчого провадження за підвідомчістю.

Відмовити у задоволенні вимог скарги ОСОБА_1 в частині зупинення стягнення на підставі виконавчого документа - виконавчого листа №211/447/12 виданого 01.06.2012 р. Ладижинським міським судом Вінницької області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 коштів в розмірі 1543878,77 грн.

Ухвала може бути оскаржена протягом пятнадцяти днів до Апеляційного суду Вінницької області.

Суддя: