Справа № 310/3143/18
РІШЕННЯ

Іменем України

13 грудня 2018 року м.Бердянськ

Бердянський міськрайонний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді Вірченко О.М.,

при секретарі Мельніченко А.Д.,

за участю позивачки за первісним позовом ОСОБА_1, представників позивачки за первісним позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3, відповідачки за первісним позовом ОСОБА_4, представника відповідачки за первісним позовом ОСОБА_5, третіх осіб ОСОБА_6, ОСОБА_7,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4, треті особи ОСОБА_6, Товариство з обмеженою відповідальністю «Україна», ОСОБА_7, про усунення перешкод у здійсненні права користування спадковим майном, визнання особи такою, що втратила право користування нежитловим приміщенням, виселення, за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1, ОСОБА_6, третя особа приватний нотаріус ОСОБА_8, про визнання спадкоємцем четвертої черги та надання права на спадкування разом зі спадкоємцями першої черги,

встановив:

08 травня 2018 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_4, треті особи ОСОБА_6, ТОВ «Україна», ОСОБА_7, про усунення перешкод у здійсненні права користування спадковим майном та визнання особи такою, що втратила право користування нежитловим приміщенням, мотивуючи свої вимоги наступним. 21 лютого 2018 року помер ОСОБА_9, який є батьком позивачки та ОСОБА_6 Після його смерті відкрилася спадщина, у складі якої є 9/20 часток нежитлової будівлі, розташованої за адресою: вул. Морська, буд. 17а в м. Бердянську Запорізької області. Іншими співвласниками вказаної будівлі є ТОВ «Україна» (3/20 частки) та ОСОБА_7 (2/5 частки). За життя ОСОБА_9 заповіту не залишив, єдиними спадкоємицями першої черги спадкування є ОСОБА_1 та ОСОБА_6, які 16 березня 2018 року звернулись до приватного нотаріуса із заявами про прийняття спадщини після померлого ОСОБА_9 Після смерті батька позивачки зясувалось, що він вселив і зареєстрував за місцем своєї реєстрації по вул. Морській, буд. 17а в м. Бердянську ОСОБА_4, яка по відношенню до ОСОБА_1 та ОСОБА_6 не є членом їх сімї. Припинення права власності припиняє право членів сімї власника на користування цим нерухомим майном, тому з дня смерті ОСОБА_9 відповідачка втратила право користування належним померлому приміщенням. Крім зазначеного, будівля по вул. Морській, 17а не відноситься до обєкту житлової нерухомості, що виключає можливість реєстрації місця проживання за вказаною адресою. На даний час відповідачка продовжує проживати за вищевказаною адресою та перешкоджає користуватися та володіти спадковим майном. З моменту відкриття спадщини до теперішнього часу позивачка та ОСОБА_6 жодного разу не змогли потрапити до нежитлового приміщення через фізичний опір відповідачки. Оскільки дії ОСОБА_4 є такими, що порушують законні права та інтереси ОСОБА_1 щодо користування спадковим майном, остання вимушена звернутись до суду для захисту своїх порушених прав. Просила зобовязати ОСОБА_4 не чинити перешкоди у здійсненні ОСОБА_1 права володіння та користування спадковим майном, як особі, яка прийняла спадщину після померлого ОСОБА_9 шляхом надання позивачці права вільного входу/виходу до приміщень нежитлової будівлі по вул. Морській, 17а в м. Бердянську Запорізької області, зокрема до квартир №№ 2, 4, 5, 6, 7, светьолки «Св», та передання ключів від вхідних дверей вищезазначених приміщень; визнати ОСОБА_4 такою, що втратила право користування нежитловою будівлею, розташованою за адресою: м. Бердянськ Запорізької області, вул. Морська, буд. 17а, а також стягнути з відповідачки судові витрати.

Ухвалою від 18 травня 2018 року вказану позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження та справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження.

31 травня 2018 року позивачка звернулась до суду із клопотанням про прийняття заяви про збільшення позовних вимог, надавши уточнену позовну заяву, згідно з якою свої вимоги доповнила вимогою про виселення відповідачки із спірної будівлі.

13 червня 2018 року ОСОБА_4 звернулась до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_6, третя особа приватний нотаріус ОСОБА_8, про визнання ОСОБА_4 спадкоємцем четвертої черги після смерті ОСОБА_9 та надання позивачці права на спадкування разом із спадкоємцями першої черги. Свої вимоги позивачка мотивувала наступним. 21 лютого 2018 року помер ОСОБА_9, який мав у власності житлові приміщення на 3, 5 поверхах та нежитлові приміщення на 6 поверсі у будівлі за адресою: вул. Мазіна, 17а. Після поховання батька відповідачки почали агресивно поводитися з позивачкою, вчиняти незаконні дії щодо неї до рішення суду намагалися примусово вигнати її з житла, захопили приміщення з її особистими речами, змінили усі замки. В звязку із наведеним ОСОБА_4 вимушена звернутися до суду за захистом своїх невизнаних, оспорюваних, порушених прав на житлові приміщення. Позивачка зазначила, що вона матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві ОСОБА_9 О,В., надавала йому нематеріальні блага спілкування, поради та консультації по роботі, поздоровлення зі святами, моральну та психологічну підтримку, виконувала його забаганки щодо ведення господарства та приготування їжі, контролювала прийом ним ліків та стан здоровя, забезпечувала йому емоційний спокій, викликала швидку допомогу, піклувалася про нього в лікарні. ОСОБА_4І, за власні гроші купувала для спільного з померлим життя майно для будинку, речі, їжу: 50 % своїх доходів позивачка витрачала на ОСОБА_9, 20 % доходу на себе, 30 % доходу на їх спільні потреби. Коштів, які мав ОСОБА_9, не було достатньо, оскільки у них було будівництво за адресою: вул. Мазіна, буд. 17а. Крім зазначеного, ОСОБА_4 допомагала ОСОБА_9 О,В. утримувати вищезазначену будівлю, сплачувати комунальні платежі та податки по ТОВ «Україна», де померлий був єдиним засновником та директором. Зазначена допомога надавалась тривалий час і безперервно з 2009 року до дня смерті ОСОБА_9 Померлий страждав рядом хронічних захворювань, з 2009 року він стабільно перебував у хворобливому стані. Проживати однією сімєю позивачка з ОСОБА_9 стали з 2011 року, 28 квітня 2015 року вони разом зареєстрували своє місце проживання за наведеною вище адресою. Після смерті ОСОБА_9 ОСОБА_4 постійно проживає в ІНФОРМАЦІЯ_1, утримує будинок, сплачує комунальні послуги. Згідно із ч. 3 ст. 1268 ЦК України позивачка є спадкоємцем четвертої черги як особа, яка проживала із спадкодавцем однією сімєю більше пяти років до часу відкриття спадщини, проживала з ним на момент смерті, а тому вважається такою, що прийняла спадщину. Відповідачки ухилялися від виконання своїх юридичних і моральних зобовязань, не проявляли до батька турботливого ставлення, не здійснювали догляду за ним, ніколи не проживали у спірній будівлі, не допомагали батьку по господарству, фізичною працею, матеріально. Просила визнати її спадкоємцем четвертої черги після смерті ОСОБА_9, надати їй право на спадкування після смерті ОСОБА_9 разом із спадкоємцями першої черги, а також стягнути з відповідачок судові витрати.

Ухвалою від 13 червня 2018 року вказану зустрічну заяву було прийнято до провадження та обєднано в одне провадження з первісним позовом ОСОБА_1

Відповідачка ОСОБА_4 надала суду відзив на позовну заяву, відповідно до якого вважає позовну заяву ОСОБА_1 такою, що суперечить реальним обставинам та не підлягає задоволенню через законодавчу необґрунтованість і відсутність правових підстав та доказів. Норми ЦК України, якими позивачка обґрунтовує свої вимоги щодо зобовязання ОСОБА_4 не чинити перешкоди у здійсненні нею права володіння та користування спадковим майном, стосуються виключно прав та захисту власника майна, якою позивачка не є. ОСОБА_1 не надала жодного доказу того, що відповідачка чинить їй перешкоди у здійсненні права володіння і користування спадковим майном та того, що позивачка не має вільного входу/виходу до приміщень спірної будівлі. Позивачка з третьою особою ОСОБА_6 самовільно змінили замки в усіх приміщеннях та мають безперешкодний доступ до даного майна, тобто позивачка чинить відповідачці перешкоди в користуванні жилими приміщеннями в буд. 17а по вул. Мазіна. Щодо позовних вимог про визнання ОСОБА_4 такою, що втратила право користування нежитловою будівлею за вищевказаною адресою, відповідачка зазначила, що вона є законним користувачем жилих приміщень у будівлі, яка не є обєктом житлової нерухомості. ОСОБА_4 Ю,І. має зареєстроване місце проживання за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, зареєстрована за вказаною адресою вона була як член сімї власника даного майна ОСОБА_9 Крім зазначеного, ОСОБА_4 є спадкоємцем четвертої черги, проживала разом із спадкодавцем на момент його смерті більше пяти років, а тому вважається такою, що прийняла спадщину. В обґрунтування своїх вимог позивачка зазначає, що відповідачка зареєстрована у нежитловому приміщенні, що є неправомірним, але даний факт не відповідає дійсності. Спірна будівля як обєкт нерухомого майна не відноситься до обєкту житлової нерухомості, але в ній знаходяться житлові приміщення. Якщо позовна вимога про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, не буде задоволена, то позовна вимога про її виселення також не підлягає задоволенню, оскільки в даному спорі вони є взаємозалежними. Просила відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 в повному обсязі.

05 липня 2018 року ОСОБА_4 звернулась до суду із клопотанням про прийняття до розгляду заяви про зміну підстави та предмета позову, в задоволенні якого ухвалою суду від 13 серпня 2018 року було відмовлено.

Відповідачкою за зустрічною позовною заявою ОСОБА_1 до суду було надано відзив на зустрічну позовну заяву, згідно з яким вона просила відмовити у задоволенні зустрічної позовної заяви в повному обсязі. Щодо визнання ОСОБА_4 спадкоємцем четвертої черги ОСОБА_1 зазначила, що ОСОБА_9 не міг проживати однією сімєю як чоловік та жінка з ОСОБА_4 з 2011 року, оскільки до 26 жовтня 2012 року він перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_10 В будинку № 17а по вул. Мазіна позивачка за зустрічним позовом почала проживати з 2015 року, що підтверджується паспортом останньої та домовою книгою. Нежитлова будівля по вул. Мазіна (Морська), 17а є пятиповерховою будівлею, яка перебуває у спільній частковій власності. ОСОБА_9 належала значна частина цієї будівлі з великою кількістю приміщень. Вважає, що ОСОБА_4 не довела, що вона та ОСОБА_9 мешкали разом як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу. Щодо права ОСОБА_4 на спадкування разом із спадкоємцями першої черги відповідачкою було зазначено, що для задоволення такого позову необхідною є сукупність усіх фактів, зазначених в ч. 2 ст. 1259 ЦК України. Вважає, що позивачкою не доведено жодного з цих фактів. Витяги з ЄДРЮО та ФОП підтверджують ту обставину, що ОСОБА_9 вів підприємницьку діяльність з 31 січня 2008 року по день смерті та був засновником і директором ТОВ «Україна». Надані ОСОБА_4 договір оренди від 17 листопада 2017 року, укладений між нею та ТОВ «Україна», банківські виписки доводять не тільки ведення нею господарської діяльності, а і отримання доходів ТОВ «Україна», єдиним засновником і директором якого був ОСОБА_9 Крім зазначеного, ОСОБА_9 був пенсіонером та отримував пенсію по інвалідності. Наявність реального доходу у ОСОБА_9 також підтверджується перерахуванням на користь ОСОБА_4 певних сум грошових коштів на протязі 2016-2018 років. Наведене вище підтверджує наявність у ОСОБА_9 можливості самостійно забезпечувати умови свого життя. З медичних документів, доданих позивачкою до позову, не вбачається, що ОСОБА_9 на протязі 2016-2018 років перебував у безпорадному стані, вказані документи свідчать, що останній мав загальне захворювання, яке не призвело до істотного обмеження його життєдіяльності. Дочки піклувались про батька, купували йому ліки. Вважає, що ОСОБА_4 не довела того, що вона є спадкоємицею четвертої черги спадкування і має право на спадкування після смерті ОСОБА_9 нарівні зі спадкоємцями першої черги спадкування.

В судовому засіданні ОСОБА_1 просила первісний позов задовольнити в повному обсязі, в задоволенні зустрічного позову просила відмовити.

Представник ОСОБА_1 адвокат ОСОБА_2 надав суду пояснення, аналогічні, викладеним в позові та у відзиві на зустрічну позовну заяву, зазначив, що під час розгляду справи позивачкою ОСОБА_1 доведено її позовні вимоги, які ґрунтуються на законі. Просив первісний позов задовольнити в повному обсязі, в задоволенні зустрічних позовних вимог просив відмовити в звязку із відсутністю належних та допустимих доказів в їх обґрунтування.

ОСОБА_4 первісний позов не визнала, просила відмовити в його задоволенні, свої вимоги підтримала, просила їх задовольнити в повному обсязі.

Представник ОСОБА_4 адвокат ОСОБА_5 позовні вимоги ОСОБА_1 не визнала з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву, просила відмовити в задоволенні первісного позову. Зустрічний позов підтримала, зазначила, що позивачкою надані беззаперечні докази на підтвердження її вимог, просила позов задовольнити.

ОСОБА_6 первісний позов підтримала, в задоволенні зустрічного позову просила відмовити.

Третя особа за первісним позовом ОСОБА_7 пояснив суду, що спірна будівля була реконструйована з одноповерхового будинку, цільове призначення земельної ділянки для торгівлі. Якщо би призначення земельної ділянки було для житлової будівлі, вказану будівлю було б зареєстровано як житлову. Будинок по вул. Морський, 17а є нежитловим будинком з житловими приміщеннями, до нього проведено газ, воду, в будинку є каналізація, там живуть його друзі. ОСОБА_9 своєчасно не зробив переоформлення будинку. Вважає, що питання повинно бути вирішено відповідно до закону.

Представник третьої особи ТОВ «Україна» в судове засідання не зявився, був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи.

Третя особа за зустрічним позовом приватний нотаріус Бердянського міського нотаріального округу ОСОБА_8 в судове засідання не зявився, надав суду заяву про розгляд справи без його участі згідно з діючим законодавством України.

ОСОБА_1, допитана судом в якості свідка, пояснила, що після смерті батька вони із сестрою не можуть прийняти спадщину, оскільки доступ до документів, речей, приміщення обмежує відповідачка ОСОБА_4 06 березня 2018 року, коли вони вирішили прийти в приміщення батька, приїхав наряд поліції, який викликала ОСОБА_4 Після цього ОСОБА_1 дізналась, що брат її батька вступив у змову із ОСОБА_4 і вивіз документи батька на окуповану територію в Луганську область. 24 травня 2018 року позивачка із сестрою знову намагались потрапити в спірний будинок, ключі від підїздів їм дав ОСОБА_7, але ОСОБА_4 знову викликала поліцію. Вона написала багато заяв про те, що дочки ОСОБА_9 її пограбували. Батько позивачки ніколи не був у безпорадному стані він водив автомобіль, їздив до м. Києва на наукові заходи. Коли ОСОБА_9 захворів, ОСОБА_1 та ОСОБА_6 постійно перебували в лікарні, доглядали за батьком, купували ліки, після його смерті займались його похованням. ОСОБА_11 був забезпеченою людиною, мав нерухоме майно, займався науковими дослідженнями, винайшов та продавав еліксир ОСОБА_11, надавав дочкам фінансову допомогу. На час звернення до суду у них із сестрою був доступ до двох підїздів, на даний час вони знайшли ключі на дачі і у них є доступ до деяких приміщень. 17 жовтня 2018 року вони відповідачку не виселяли, доступ до її житла відсутній. ОСОБА_7 мав намір отримати у них із сестрою кредиторську заборгованість батька.

Допитана судом в якості свідка ОСОБА_6 пояснила, що вони з ОСОБА_1 після смерті батька не мають можливості потрапити в приміщення в буд. № 17а по вул. Морській, оскільки ОСОБА_4 не надає їм ключі від приміщень, утримує документи, належні ОСОБА_9, в тому числі на спірну будівлю. ОСОБА_7 дав їм ключі від двох підїздів, але коли вони намагалися потрапити до приміщень, ОСОБА_4 викликала працівників поліції та заявила, що її пограбували. Зазначила, що у батька ніколи не було матеріальних труднощів, він був засновником ТОВ «Україна», займався науковою діяльністю, продавав вироблені ним ліки, їздив до м. Дніпра, м. Києва на наукові конференції, мав автомобілі, банківські рахунки, нерухоме майно. ОСОБА_9 не був інвалідом, не перебував у безпорадному стані, обслуговував себе самостійно, не потребував стороннього догляду. Коли в лютому 2018 року він потрапив у лікарню, спочатку він був у реанімації, потім у неврологічному відділенні, розмовляв, йому дозволили сідати, дочки постійно були з ним, купували ліки. ОСОБА_4 членом своєї сімї вони не вважають. Відповідачка за первісним позовом до теперішнього часу перешкоджає у користуванні спадковим майном, не надає оригінали документів на будівлю.

Допитана в якості свідка ОСОБА_4 пояснила суду наступне. Коли в 2009 році ОСОБА_9 потрапив у лікарню, він попросив її проносити їжу, купувати ліки. Коли в 2014 та 2018 роках ОСОБА_9 знову лікувався стаціонарно, ОСОБА_4 постійно була поруч з ним, доглядала, годувала, купувала ліки. В 2018 році дочки ОСОБА_9 були з останнім вдень, а ОСОБА_4 вночі. З травня 2012 року вони стали проживати в його будинку, після смерті ОСОБА_9 ОСОБА_4 продовжила проживати у вказаному будинку. ОСОБА_1 та ОСОБА_6 вимагали у неї ключі, вибивали двері, змінювали замки від дверей. 17 жовтня 2018 року вона не змогла потрапити в свою квартиру, оскільки відповідачки за зустрічним позовом змінили замки. ОСОБА_4 не має можливості забрати свої речі, на даний час проживає у своїх батьків. З ОСОБА_9 ОСОБА_4 проживали як чоловік та жінка, вона прала, прибирала, готувала їжу. Діти від нього відмовились, допомоги не надавали. ОСОБА_4 виконувала всю тяжку роботу по господарству, носила воду, важкі сумки, прибирала сніг, контролювала прийом ОСОБА_9 ліків. Заробітну плату як директор ТОВ «Україна» з 2010 року ОСОБА_9 не отримував. Матеріальний стан ОСОБА_9 був не дуже добрим ОСОБА_4 витрачала свої кошти на придбання ліків, сплату комунальних послуг, податків на нерухомість, бензин, продукти харчування, одяг. ОСОБА_9 позичав гроші у сусідів. Вважає, що дозвіл ОСОБА_1 та ОСОБА_6 на проживання її в спірному будинку не потрібен, оскільки вона в ньому зареєстрована і проживала там з ОСОБА_9 до його смерті як чоловік та жінка.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_12 пояснив, що він є знайомим ОСОБА_9 та ОСОБА_4 Останні проживали на третьому поверсі в буд. 17а по вул. Морській з 2012 року, ОСОБА_4 працювала у ОСОБА_9 ОСОБА_9 говорив свідку, що вони із ОСОБА_4 проживають як чоловік та жінка. 17 жовтня 2018 року ОСОБА_12 зателефонував ОСОБА_7 і попросив допомогти із замком, оскільки ОСОБА_4 не може потрапити додому. Перший замок свідок відкрив, а другий ні. Вийшли дочки ОСОБА_9 і не пустили ОСОБА_4 в квартиру. Остання говорила, що до теперішнього часу не має можливості проживати в будинку по вул. Морській, живе у своїх батьків. В 2008-2009 роках ОСОБА_9 запросив свідка допомогти йому з реконструкцією будинку, оскільки закінчились фінанси, запросили ОСОБА_7 і в подальшому реконструкція проводилась за кошти останнього. У ОСОБА_9 був цукровий діабет, за станом здоровя він не робив важкої роботи. Свідку відомо, що ОСОБА_9 мав автомобілі, отримував пенсію. Коли ОСОБА_12 зустрічався з ОСОБА_9, останній керував автомобілем, в безпорадному стані не був.

ОСОБА_7, допитаний судом в якості свідка, пояснив, що ОСОБА_9 і ОСОБА_4 в будинку по вул. Мазіна стали проживати з 2012 року, до цього ОСОБА_4 працювала у ОСОБА_9 Проживали вони як чоловік та жінка, ОСОБА_4 доглядала за ОСОБА_9, купувала йому ліки. В будівлі є житлові приміщення, в які проведено воду, газ, каналізацію. 17 жовтня 2018 року ОСОБА_4 зверталась до свідка за допомогою, оскільки не могла потрапити до свого житла. Зясувалось, що були змінені замки в дверях до коридору та квартири. У ОСОБА_9 було багато майна, яке потребувало коштів на утримання, грошей ОСОБА_9 постійно не вистачало. Останній хворів на цукровий діабет, постійно вимірював тиск, приймав ліки, фізичну роботу не виконував. Вся господарська робота була на ОСОБА_4

Свідок ОСОБА_13, лікар-ординатор неврологічного відділення КУ «Бердянська міська лікарня» БМР, пояснила суду, що 04 лютого 2018 року до реанімації з високим тиском та слабкістю верхніх кінцівок поступив ОСОБА_9, стан його був 15 балів по шкалі Глазго, ОСОБА_9 був активним, відповідав на запитання по суті. Він був оглянутий ургентним невропатологом, йому було проведено компютерну томографію та встановлено діагноз «обширний ішемічний інфаркт головного мозку». 05 лютого 2018 року його стан стабілізувався, тому ОСОБА_14 було переведено до неврологічного відділення. 18 лютого 2018 року ОСОБА_9 стало гірше, його перевели до реанімації, де він помер. З ОСОБА_9 свідок бачила двох його дочок, жінку. Хто купував ліки свідку не відомо.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_15, лікар-невропатолог неврологічного відділення КУ «Бердянська міська лікарня» БМР, пояснила, що ОСОБА_9 вона знає давно. В 2009 році він лікувався з приводу струсу головного мозку, приблизно 4 роки тому він звертався до свідка за допомогою, оскільки у його дружини ОСОБА_10 були болі в спині і їй була необхідна консультація. В 2018 році ОСОБА_15 ОСОБА_9 не бачила, але їй було відомо, що він лікувався у відділенні. Коли останньому у лютому стало погано, їй телефонувала одна з дочок, свідок порекомендувала звернутися до лікарні, потім телефонувала друга дочка. Коли ОСОБА_9 знаходився у неврологічному відділенні, свідок там бачила його дочок. В 2017 році ОСОБА_9 перебував на лікуванні в ендокринологічному відділенні з приводу цукрового діабету, був активним, у свідомості.

Свідок ОСОБА_16, яка є завідуючою неврологічним відділенням, пояснила суду, що в лютому 2018 року ОСОБА_9 поступив до реанімаційного відділення із підозрою на інсульт, був оглянутий невропатологом, стан його по шкалі Глазго був на 15 балів, що є найвищим, тобто ОСОБА_9 був адекватним, орієнтованим, відповідав на питання. На другий день його було переведено до неврології, на прохання дочки ОСОБА_9 його було переведено до платної палати. ОСОБА_16 часто бачила ОСОБА_9 в місті, він постійно перебував за кермом автомобіля.

Свідок ОСОБА_17 пояснила суду, що з 2005 року вона проживає по вул. Мазіна, знає ОСОБА_9 та ОСОБА_4, вони з 2012 року проживали в будинку по вул. Мазіна, жили однією сімєю, після смерті ОСОБА_9 ОСОБА_4 залишилась там проживати. 17 жовтня 2018 року ОСОБА_4 не могла попасти до місця свого проживання, зараз з її слів проживає у своїх батьків. ОСОБА_17 відомо, що ОСОБА_9 позичав гроші у її чоловіка. Всю роботу по господарству виконувала ОСОБА_4, вона прибирала, готувала їжу. Прикутим до ліжка ОСОБА_9 не бачила, свідку відомо, що ОСОБА_9 водив автомобіль.

Свідок ОСОБА_18Г дав суду аналогічні пояснення.

Допитана судом свідок ОСОБА_19 пояснила, що ОСОБА_9 із ОСОБА_4 проживали в спірному будинку з 2012 року, остання залишилась в ньому проживати після смерті ОСОБА_9 Проживала ОСОБА_4 із померлим в якості дружини, вона за ним доглядала, готувала їжу, прибирала, прала, носила воду. ОСОБА_9 фізичну роботу не виконував за станом здоровя. Свідку відомо, що йому не вистачало коштів на ліки. У ОСОБА_9 було нерухоме та рухоме майно, останній сам керував автомобілем, приміщення здавав в оренду. В безпорадному стані ОСОБА_9 не перебував.

Свідок ОСОБА_20 пояснила суду, що ОСОБА_9 вона знала приблизно з 90-х років, знала його колишню дружину. У ОСОБА_9 були будинки, квартира біля автовокзалу та будівля біля універмагу, він мав у власності автомобілі. Свідку відомо, що ОСОБА_9 займався ліками. В безпорадному стані він ніколи не був.

Свідок ОСОБА_21 пояснила, що у ОСОБА_9 була квартира, дві дачі, будівля по вул. Мазіна, в якій він останній час проживав, автомобілі. ОСОБА_9 займався ліками, які продавав. Матеріальної допомоги останній не потребував. Свідку відомо, що в квартирі ОСОБА_9 проживала ОСОБА_4, але як дружину він її не сприймав, в цей час він знайомився з іншими жінками. В безпорадному стані ОСОБА_9 не перебував, був діяльним чоловіком, доглядав за своєю матірю до її смерті, привозив їй продукти харчування, возив до лікарні, на ринок, робив в городі.

Допитана судом свідок ОСОБА_22 пояснила, що ОСОБА_4 проживала по вул. Мазіна з 2012 року, жили вони з ОСОБА_9 як чоловік та жінка, вели спільне господарство, вона прала, готувала їжу, носила важкі сумки. Свідку відомо, що ОСОБА_4 доглядала за ОСОБА_9, коли той лежав у лікарні. Стан здоровя ОСОБА_9 змінювався, але він постійно приймав ліки. У ОСОБА_9 був магазин, він здавав в оренду приміщення, надавав приміщення відпочиваючим. Зовсім хворим ОСОБА_9 вона не бачила, але він періодично лікувався стаціонарно, при цьому ОСОБА_4 постійно була разом із ним.

Свідок ОСОБА_4, мати позивачки за зустрічним позовом, пояснила, що ОСОБА_4 та ОСОБА_9 проживали разом однією сімєю з травня 2012 року в приміщенні третього поверху в буд. № 17 по вул. Мазіна, після смерті ОСОБА_9 ОСОБА_4 залишилась там проживати, оскільки зареєстрована. На даний час проживає у них, так як відповідачки за зустрічним позовом змінили замки і ОСОБА_4 не може попасти в свою квартиру, взяти речі, в звязку із чим викликались наряди поліції. У ОСОБА_9 постійно не вистачало коштів, свідок з чоловіком давали їм гроші на будівництво, для лікування. Всю хатню роботу виконувала ОСОБА_4 ОСОБА_9 часто хворів, постійно приймав ліки, для чого необхідні були гроші. ОСОБА_9 іноді перебував у безпорадному стані коли хворів та лежав у лікарні, інколи вдома лежав і не міг піднятися.

Допитаний судом свідок ОСОБА_23 надав аналогічні пояснення.

Судом в межах заявлених позовних вимог і на підставі наданих сторонами доказів встановлено наступні обставини та визначені відповідно до них правовідносини.

Згідно із свідоцтвом про смерть серії І-ЖС № 413483, виданим 22 лютого 2018 року Бердянським міським відділом ДРАЦС ГТУЮ у Запорізькій області, ОСОБА_9 помер 21 лютого 2018 року.

Згідно із свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 19 грудня 2013 року ОСОБА_9 за життя був власником 9/20 часток будівлі з житловими приміщеннями, розташованої за адресою: Запорізька обл., м. Бердянськ, вул. Мазіна, буд. 17а, загальною площею 1 743,7 кв.м, житловою площею 527,6 кв.м.

У відповідності з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєктів нерухомого майна № 115677048, будівля, розташована за адресою: Запорізька обл., м. Бердянськ, вул. Морська, буд. 17а, на праві спільної часткової власності належить ОСОБА_9 (9/20 часток), ТОВ «Україна» (3/20 частки), ОСОБА_7 (2/5 частки), реєстраційний номер обєкта нерухомого майна 04.

До складу 9/20 часток вищевказаної будівлі, що належали померлому ОСОБА_9, входять: квартира № 2, що складається з коридору № 1 = 8,9 кв.м, коридору № 2 = 7,2 кв.м, вбиральні № 3 = 1,2 кв.м, ванної № 4 = 4,8 кв.м, кухні № 5 = 21,6 кв.м, кімнати № 6 = 31,1 кв.м, кімнати № 7 = 8,5 кв.м, кімнати № 8 = 39,6 кв.м, душевої № 9 = 3,3 кв.м, вбиральні № 10 = 1,7 кв.м, підсобного приміщення № 11 = 12,7 кв.м, коридору № 12 = 5,0 кв.м, коридору № 13 = 6,0 кв.м, коридору № 14 = 7,1 кв.м, вбиральні № 15 = 0,9 кв.м, душевої № 16 = 2,8 кв.м, котельної № 17 = 15,5 кв.м, кімнати № 18 = 34,3 кв.м, кімнати № 19 = 8,4 кв.м, кімнати № 20 = 42,6 кв.м, душевої № 21 = 3,6 кв.м, санвузла № 22 = 1,4 кв.м, коридору № 23 = 6,5 кв.м, підсобного приміщення № 24 = 12,0 кв.м, балкону = 5,7 кв.м, балкону = 2,7 кв.м, балкону = 2,8 кв.м, балкону = 2,8 кв.м, сходової клітини VІІ = 16,9 кв.м, сходової клітини VІІІ = 13,1 кв.м третього поверху загальною площею 327,9 кв.м; квартира № 4, що складається з коридору № 1 = 7,9 кв.м, вбиральні № 2 = 1,2 кв.м, ванної № 3 = 4,7 кв.м, кухні № 4 = 11,0 кв.м, кімнати № 5 = 12,1 кв.м, кімнати № 6 = 28,4 кв.м, балкону = 5.7 кв.м, балкону = 2,7 кв.м; квартира № 5, що складається з коридору № 1 = 7,0 кв.м, кімнати № 2 = 33,3 кв.м., кімната № 3 = 8,8 кв.м, ванної № 4 = 3,6 кв.м, вбиральні № 5 = 1,5 кв.м, кухні № 6 = 11,3 кв.м, балкону = 2,8 кв.м; квартира № 6, що складається з коридору № 1 = 7,0 кв.м, кухні № 2 = 12,6 кв.м, вбиральні № 3 = 1,8 кв.м, ванної № 4 = 3,9 кв.м, кімнати № 5 = 35,3 кв.м, кімнати № 6 = 9,0 кв.м, балкону = 2,8 кв.м; квартира № 7, що складається з коридору № 1 = 6,6 кв.м, вбиральні № 2 = 1,0 кв.м, ванної № 3 = 2,9 кв.м, кухні № 4 = 16,1 кв.м, кімнати № 5 = 34,6 кв.м, сходової клітини ХІ = 13,4 кв.м, комори ХІІ = 3,4 кв.м, коридору ХІІІ = 14,8 кв.м, коридору ХІV = 12,2 кв.м, комори ХV = 1,7 кв.м, сходової клітини ХVІ = 11,1 кв.м пятого поверху загальною площею = 329,4 кв.м; светьолка «Св», що складається з кухні-столової № 1 = 62,5 кв.м, вбиральні № 2 = 1,8 кв.м, ванної № 3 = 4,3 кв.м, сходів ХVІІ = 2,7 кв.м, кухні-столової № 4 = 45,6 кв.м, ванної № 5 = 3,9 кв.м, вбиральні № 6 = 1,5 кв.м, сходів XVІІІ = 2,9 кв.м, всього по светьолці шостого поверху = 125,2 кв.м.

Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

У відповідності з ч.ч. 1, 2 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою.

Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Позивачка ОСОБА_1 є дочкою померлого ОСОБА_9 (свідоцтво про народження серії ІІІ-ЖС № 491381, свідоцтво про шлюб серії І-ЖС № 112332).

Дочкою ОСОБА_9 також є ОСОБА_6 (свідоцтво про народження серії І-ЖС № 356987, свідоцтво про шлюб серії І-ЖС № 209561).

Ст.ст. 1269, 1270 ЦК України визначено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Згідно з ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом України 23 січня 2013 року у справі № 6-142цс12, у спадкоємця, який в установленому законом порядку прийняв спадщину, права володіння та користування спадковим майном виникають з часу відкриття спадщини. Такий спадкоємець може захищати свої порушені права володіння та користування спадковим майном відповідно до глави 29 ЦК України. Якщо у складі спадщини, яку прийняв спадкоємець, є нерухоме майно, право розпорядження нерухомим майном виникає в нього з моменту державної реєстрації цього майна (ч. 2 ст. 1299 ЦК України).

16 березня 2018 року ОСОБА_1 і ОСОБА_6 звернулись до приватного нотаріуса ОСОБА_8 Д,Л, із заявами про прийняття спадщини після померлого ОСОБА_9

Враховуючи наведене, у ОСОБА_1 саме з 21 лютого 2018 року виникло право володіння та користування спадковим майном після смерті батька, в тому числі і будівлею 17а по вул. Морській (Мазіна) в м. Бердянську.

Як вбачається з пояснень ОСОБА_1, ОСОБА_6, допитаних в якості свідків, відповідей Бердянського ВП ГУНП в Запорізькій області від 10 травня 2018 року № 10548/50/04-18, від 18 травня 2018 року № 11332/50/04-18, від 25 травня № 11959/50/04-18, в березні 2018 року ОСОБА_1 та ОСОБА_6О, намагались потрапити до спірної будівлі, однак ОСОБА_4 повідомила їм про свою реєстрацію у вказаному будинку та не надала доступ до приміщень, речей і документів спадкодавця.

Згідно із паспортом ОСОБА_4 серії СА 254767, виданим 20 серпня 1996 року Бердянським МВ УМВС України в Запорізькій області, та домовою книгою для прописки громадян, що тимчасово проживають в ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_4 з 28 квітня 2015 року зареєстрована за вищевказаною адресою.

Ст. 47 Конституції України та ст. 9 ЖК України гарантовано право громадянина на житло.

Ніхто не може бути виселеним із займаного житла або обмежений у праві користування жилим приміщенням, не інакше як на підставі і у порядку, передбаченому законом.

Відповідно до ст. 379 ЦК України житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них.

Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сімї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

Згідно зі ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Разом із тим, згідно з розясненнями, які містяться у п. 34 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сімї, попередніми членами його сімї, а також членами сімї попереднього власника житла.

Відповідно до ч. 1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сімї, інших осіб.

Ст. 156 ЖК України передбачено, що члени сімї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Аналіз вищенаведених правових норм дає підстави для висновку про те, що право членів сімї власника будинку користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сімї якого вони є; із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сімї.

Таким чином, чинним законодавством при зміні власника будинку не передбачено перехід прав і обовязків попереднього власника нерухомого майна до нового власника в частині збереження права користування приміщенням членів сімї колишнього власника. Припинення права власності особи припиняє право членів його сімї на користування цим майном.

Судом встановлено, що на час розгляду справи у позивачки за первісним позовом був відсутній доступ до приміщення, яке займає ОСОБА_4, ключі від займаних приміщень останньою передані не були, тобто перешкоди у володінні та користуванні спадковим майном тривають.

За правилами ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Ч. 1 ст. 321 ЦК України установлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 ґрунтуються на законі, право останньої на володіння та користування спадковим майном порушено і підлягає захисту, тому позовні вимоги за первісним позовом підлягають задоволенню в повному обсязі.

Вимоги ОСОБА_4 суд вважає безпідставними з огляду на наступне.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

При зясуванні, якими доказами кожна сторона буде обґрунтовувати свої доводи чи заперечення щодо невизнаних обставин, суд повинен виходити з принципу змагальності цивільного процесу, за яким кожна сторона несе обовязки щодо збирання доказів і доказування тих обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, якщо інше не встановлено процесуальним законом.

На підставі ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За змістом ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інших обставин, що мають значення для вирішення справи.

У відповідності із ст.ст. 77, 78 ЦПК України належними є докази, що містять інформацію щодо предмету доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно із ст. 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сімєю не менш як пять років до часу відкриття спадщини.

Таким чином, для одержання права на спадкування у зазначених осіб необхідне встановлення двох юридичних фактів: 1) проживання однією сімєю; 2) на час відкриття спадщини має пройти принаймні пять років, протягом яких спадкоємець проживав зі спадкодавцем однією сімєю.

За змістом ч. 2 ст. 3 СК України сімю складають особи, які спільно проживають, повязані спільним побутом, мають взаємні права та обовязки.

У відповідності з п. 21 Постанови Пленуму ВСУ від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сімєю не менш як пять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила ч. 2 ст. 3 СК України про те, що сімю складають особи, які спільно проживають, повязані спільним побутом, мають взаємні права та обовязки. П. 23 вказаної постанови передбачено, що якщо постійне місце проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у звязку з чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини.

З домової книги на будинок 17а по вул. Морській (Мазіна) в м. Бердянську та копії паспорту позивачки за зустрічним позовом ОСОБА_4 вбачається, що остання зареєстрована у вищевказаному будинку.

Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєктів нерухомого майна будівля № 17а по вул. Мазіна є шестиповерховою.

Таким чином, з наданих ОСОБА_4 письмових доказів неможливо встановити, в якому саме приміщенні була зареєстрована та фактично проживала ОСОБА_4 З вказаних документів також неможливо визначити і приміщення, в якому проживав ОСОБА_9

У відповідності з трудовою книжкою ОСОБА_4 остання працювала у ФОП ОСОБА_9 продавцем-консультантом з 12 травня 2010 року по 16 вересня 2014 року. Крім зазначеного, згідно з договором оренди нерухомості від 17 листопада 2017 року ОСОБА_4 орендувала у ОСОБА_9 приміщення, розташоване в будівлі № 17а по вул. Мазіна. Зазначене свідчить про те, що ОСОБА_4 в силу перебування із спадкодавцем у трудових відносинах та внаслідок оренди у нього нерухомого майна могла тривалий час перебувати у спірному приміщенні та спілкуватися з ОСОБА_9

Оцінюючі пояснення свідків в сукупності з іншими доказами по справі, суд приходить до висновку, що свідки, пояснивши, що ОСОБА_4 проживала тривалий час із ОСОБА_9 в буд. № 17а по вул. Морській (Мазіна)., не підтвердили того факту, що ОСОБА_4 була вселена до належних померлому ОСОБА_9 приміщень у вказаній будівлі саме як член сімї останнього, оскільки факт покупки продуктів, ліків, готування їжі ще не свідчить про факт вселення ОСОБА_4 до спірного приміщення саме в якості члена сімї власника.

Той факт, що позивачкою витрачалися кошти на медичні обстеження, купування ліків, продуктів харчування для спадкодавця, часткову оплату послуг його поховання, суд визнає такими, що не свідчать про доведеність факту ведення спільного господарства позивачки ОСОБА_24 з ОСОБА_9 та не дають правових підстав вважати встановленим факт їх спільного проживання однією сімєю.

Враховуючи наведене, показання свідків про те, що вони часто бачили разом ОСОБА_4 та ОСОБА_9, не можуть беззаперечно свідчити про той факт, що вони проживали разом однією сімєю.

Ст. 1258 ЦК України передбачено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених ст. 1259 ЦК України.

За змістом ч. 2 ст. 1259 ЦК України фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Підставами для задоволення позову щодо зміни черговості одержання спадкоємцями за законом права на спадкування є сукупність наступних юридичних фактів, встановлених у судовому порядку: 1) здійснення опіки над спадкоємцем, тобто надання йому нематеріальних послуг (спілкування, поради та консультації, поздоровлення зі святами, тощо); 2) матеріальне забезпечення спадкодавця; 3) надання будь-якої іншої допомоги спадкодавцеві, тобто такої допомоги, яка має матеріалізоване вираження - прибирання приміщення, приготування їжі, ремонт квартири; 4) тривалий час здійснення дій, визначених у пунктах 1-3; 5) безпорадний стан спадкодавця, тобто такий стан, під час якого особа неспроможна самостійно забезпечувати свої потреби, викликаний похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом. Для задоволення такого позову необхідна наявність всіх п'яти вищезазначених обставин.

У пункті 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» розяснено, що під безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Згідно із свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 19 грудня 2013 року ОСОБА_9 за життя був власником 9/20 часток будівлі з житловими приміщеннями, розташованої за адресою: Запорізька обл., м. Бердянськ, вул. Мазіна, буд. 17а, загальною площею 1 743,7 кв.м, житловою площею 527,6 кв.м.

Відповідно до даних ЄДРЮО та ФОП ОСОБА_9 до 21 лютого 2018 року був директором та єдиним засновником ТОВ «Україна».

У відповідності із пенсійним посвідченням серій ААІ№ 676453 ОСОБА_9 був пенсіонером в звязку із встановленням йому третьої групи інвалідності.

Згідно з довідкою Бердянського ОУПФУ в Запорізькій області від 16 листопада 2018 року ОСОБА_9 щомісячно отримував пенсію, розмір якої за період з січня 2017 року по лютий 2018 року склав 21 712 грн.

Згідно з листом Бердянської ОДПІ Головного управління ДФС у Запорізькій області від 17 липня 2018 року № 2158/10/08-22-08-31 ФОП ОСОБА_9 з 01 січня 2012 року по 19 березня 2018 року перебував на спрощеній системі оподаткування, відповідно до поданої декларації платника єдиного податку від 19 січня 2016 року № НОМЕР_1 загальна сума доходу за 2015 рік становить 91 200 грн., відповідно поданої декларації платника єдиного податку від 31 січня 2017 року № НОМЕР_2 загальна сума доходу за 2016 рік становить 220 000 грн. За 2017 рік ФОП ОСОБА_9 податкову декларацію платника податку до Бердянської ОДПЇ не надавав.

У відповідності з виписками АТ КБ «ПриватБанк», наданих ОСОБА_4, остання отримувала грошові кошти від ОСОБА_9 Частина вказаних коштів була призначена для погашення кредиту ОСОБА_4

Зазначаючи, що кредит був оформлений на її імя з метою отримання ОСОБА_9 грошових коштів для проведення ремонтних робіт спірного будинку, допустимих і належних доказів на підтвердження даного факту ОСОБА_4 не надала.

Допитані в якості свідків ОСОБА_1, ОСОБА_6 пояснили суду, що їх батько мав нерухомість, автомобілі, отримував пенсію, доходи від наукової діяльності. Матеріальної допомоги ОСОБА_9 не потребував, а навпаки, надавав дочкам таку допомогу.

Таким чином, позивачкою за зустрічним позовом не було доведено суду того факту, що ОСОБА_4 забезпечувала ОСОБА_9

Крім зазначеного, позивачкою за зустрічним позовом не було підтвердженого безпорадного стану ОСОБА_9 Так, свідки поясняли суду, що ОСОБА_9 вів активний образ життя, постійно, до того, як останній потрапив у лікарню, він водив автомобіль, вів підприємницьку діяльність, керував ремонтними роботами, які проводились у спірній будівлі, міг себе обслуговувати.

Надані ОСОБА_4 виписки із історії хвороби ОСОБА_9 підтверджують той факт, що ОСОБА_9 хворів, періодично проходив лікування, але не є доказом безпорадного стану останнього.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що позивачкою за зустрічним позовом ОСОБА_4 не було доведено належними та допустимими доказами наявність вище перелічених юридичних фактів у їх сукупності, за наявності яких у позивачки могло виникнути право на зміну черговості спадкування з підстав, передбачених ч. 2 ст. 1259 ЦК України.

Згідно з ч.ч. 9, 10 ст. 158 ЦПК України у випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову. У такому разі заходи забезпечення позову зберігають свою дію до набрання законної сили відповідним рішенням або ухвалою суду.

Ухвалою Бердянського міськрайонного суду від 03 липня 2018 року судом було задоволено заяву позивачки за зустрічним позовом ОСОБА_4 про забезпечення позову та заборонено приватному нотаріусу Бердянського міського нотаріального округу Запорізької області ОСОБА_8 вчиняти дії щодо видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, що відкрилась після смерті ОСОБА_9, який помер 21 лютого 2018 року.

Ухвалою Бердянського міськрайонного суду від 01 листопада 2018 року про забезпечення позову ОСОБА_1, ОСОБА_6 було зобовязано надати ОСОБА_4 доступ до приміщень квартири № 2 на третьому поверсі та заборонено чинити перешкоди у доступі до вказаної квартири.

В звязку із тим, що суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_4, зазначені вище заходи забезпечення позову підлягають скасуванню.

Керуючись ст.ст. 4, 13, 18, 141, 259, 263-265, 352, 354 ЦПК України, суд

вирішив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_4, треті особи ОСОБА_6, Товариство з обмеженою відповідальністю «Україна», ОСОБА_7, про усунення перешкод у здійсненні права користування спадковим майном, визнання особи такою, що втратила право користування нежитловим приміщенням, виселення задовольнити.

Зобовязати ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, РНОКПП НОМЕР_3, яка зареєстрована за адресою: 71112, Запорізька обл., м. Бердянськ, вул. Морська, буд. 17а, не чинити перешкоди у здійсненні ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, РНОКПП НОМЕР_4, яка зареєстрована за адресою: 71111, Запорізька обл., м. Бердянськ, проїзд Вишневий, буд. 13, права володіння та користування спадковим майном, як особі, яка прийняла спадщину після померлого ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_5, шляхом надання ОСОБА_1 права вільного входу/виходу до приміщень нежитлової будівлі по вул. Морській, буд. 17а в м. Бердянську Запорізької обл., зокрема:

квартири № 2, що складається з коридору № 1 = 8,9 кв.м, коридору № 2 = 7,2 кв.м, вбиральні № 3 = 1,2 кв.м, ванної № 4 = 4,8 кв.м, кухні № 5 = 21,6 кв.м, кімнати № 6 = 31,1 кв.м, кімнати № 7 = 8,5 кв.м, кімнати № 8 = 39,6 кв.м, душевої № 9 = 3,3 кв.м, вбиральні № 10 = 1,7 кв.м, підсобного приміщення № 11 = 12,7 кв.м, коридору № 12 = 5,0 кв.м, коридору № 13 = 6,0 кв.м, коридору № 14 = 7,1 кв.м, вбиральні № 15 = 0,9 кв.м, душевої № 16 = 2,8 кв.м, котельної № 17 = 15,5 кв.м, кімнати № 18 = 34,3 кв.м, кімнати № 19 = 8,4 кв.м, кімнати № 20 = 42,6 кв.м, душевої № 21 = 3,6 кв.м, санвузла № 22 = 1,4 кв.м, коридору № 23 = 6,5 кв.м, підсобного приміщення № 24 = 12,0 кв.м, балкону = 5,7 кв.м, балкону = 2,7 кв.м, балкону = 2,8 кв.м, балкону = 2,8 кв.м, сходової клітини VІІ = 16,9 кв.м, сходової клітини VІІІ = 13,1 кв.м третього поверху загальною площею 327,9 кв.м;

квартири № 4, що складається з коридору № 1 = 7,9 кв.м, вбиральні № 2 = 1,2 кв.м, ванної № 3 = 4,7 кв.м, кухні № 4 = 11,0 кв.м, кімнати № 5 = 12,1 кв.м, кімнати № 6 = 28,4 кв.м, балкону = 5.7 кв.м, балкону = 2,7 кв.м;

квартири № 5, що складається з коридору № 1 = 7,0 кв.м, кімнати № 2 = 33,3 кв.м.,

кімнати № 3 = 8,8 кв.м, ванної № 4 = 3,6 кв.м, вбиральні № 5 = 1,5 кв.м, кухні № 6 = 11,3 кв.м, балкону = 2,8 кв.м;

квартири № 6, що складається з коридору № 1 = 7,0 кв.м, кухні № 2 = 12,6 кв.м, вбиральні № 3 = 1,8 кв.м, ванної № 4 = 3,9 кв.м, кімнати № 5 = 35,3 кв.м, кімнати № 6 = 9,0 кв.м, балкону = 2,8 кв.м;

квартири № 7, що складається з коридору № 1 = 6,6 кв.м, вбиральні № 2 = 1,0 кв.м, ванної № 3 = 2,9 кв.м, кухні № 4 = 16,1 кв.м, кімнати № 5 = 34,6 кв.м, сходової клітини ХІ = 13,4 кв.м, комори ХІІ = 3,4 кв.м, коридору ХІІІ = 14,8 кв.м, коридору ХІV = 12,2 кв.м, комори ХV = 1,7 кв.м, сходової клітини ХVІ = 11,1 кв.м пятого поверху загальною площею = 329,4 кв.м;

светьолки «Св», що складається з кухні-столової № 1 = 62,5 кв.м, вбиральні № 2 = 1,8 кв.м, ванної № 3 = 4,3 кв.м, сходів ХVІІ = 2,7 кв.м, кухні-столової № 4 = 45,6 кв.м, ванної № 5 = 3,9 кв.м, вбиральні № 6 = 1,5 кв.м, сходів XVІІІ = 2,9 кв.м, всього по светьолці шостого поверху = 125,2 кв.м, та передання ключів від вхідних дверей вищезазначених приміщень.

Визнати ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, РНОКПП НОМЕР_3, яка зареєстрована за адресою: 71112, Запорізька обл., м. Бердянськ, вул. Морська, буд. 17а, такою, що втратила право користування житловою будівлею № 17а по вул. Морській в м. Бердянську Запорізької області.

Виселити ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, РНОКПП НОМЕР_3, яка зареєстрована за адресою: 71112, Запорізька обл., м. Бердянськ, вул. Морська, буд. 17а, з будівлі № 17а по вул. Морській в м. Бердянську Запорізької області.

Стягнути з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, РНОКПП НОМЕР_3, яка зареєстрована за адресою: 71112, Запорізька обл., м. Бердянськ, вул. Морська, буд. 17а, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, РНОКПП НОМЕР_4, яка зареєстрована за адресою: 71111, Запорізька обл., м. Бердянськ, проїзд Вишневий, буд. 13, судовий збір в розмірі 2 114 (дві тисячі сто чотирнадцять) грн. 40 коп.

В задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_1, ОСОБА_6, третя особа приватний нотаріус ОСОБА_8, про визнання спадкоємцем четвертої черги та надання права на спадкування разом зі спадкоємцями першої черги відмовити.

Скасувати заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Бердянського міськрайонного суду від 03 липня 2018 року, про заборону приватному нотаріусу Бердянського міського нотаріального округу Запорізької області ОСОБА_8 вчиняти дії щодо видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, що відкрилась після смерті ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_5, який помер 21 лютого 2018 року.

Скасувати заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Бердянського міськрайонного суду від 01 листопада 2018 року, про зобовязання надати ОСОБА_4 доступ до приміщень квартири № 2 на третьому поверсі та заборону чинити перешкоди у доступі до вказаної квартири.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 26 грудня 2018 року.

Суддя Бердянського

міськрайонного суду

Запорізької області ОСОБА_25