Справа № 752/7320/18
Провадження № 2-з/761/564/2018
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 жовтня 2018 року Шевченківський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді Рибака М.А.,

за участю секретаря Малашевського О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву представника позивача про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми боргу за користування житловим приміщенням,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_2 про стягнення суми боргу за користування житловим приміщенням.

Відповідно до ухвали Голосіївського районного суду м. Києва від 06 квітня 2018 року дану позовну заяву передано на розгляд до Шевченківського районного суду м. Києва.

Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач 26.10.2016 року придбала у власність квартиру за адресою: АДРЕСА_1 у ОСОБА_3 01 грудня 2016 року позивач уклала договір оренди зазначеної квартири із громадянином ОСОБА_4, після чого розпочала проводити необхідні дії щодо вселення у вказану квартиру орендаря, однак дізналась, що в квартирі фактично проживає відповідач, яка пояснила, що зазначена квартира була придбана її чоловіком під час їхнього шлюбу та за домовленістю вона залишилась проживати у цій квартирі. Також відповідач вказала, що їй відомо, що її чоловік уклав договір дарування зазначеної квартири їх спільному синові ОСОБА_5, який відповідач оскаржує в суді. При цьому, жодних документів на володіння квартирою відповідач не має. Таким чином, відповідач не має жодного права на проживання у спірній квартирі, що стало підставою для звернення до суду з позовом про усунення перешкод у здійсненні права власності на житлове приміщення. Окрім того, позивач вказує, що вказаними діями відповідач завдала їй матеріальні збитки, які позивач оцінює у 225000 грн., що і стало підставою для звернення до суду з даним позовом.

16 жовтня 2018 року представник позивача звернувся до суду із заявою про забезпечення позову, в якій просив суд вжити заходів забезпечення позову, шляхом накладення арешту на все рухоме та нерухоме майно, що належить на праві власності ОСОБА_2 у межах суми позову в розмірі 225000 грн. Також, просив суд не застосовувати зустрічне забезпечення.

Заява обгрунтована тим, що позивач зверталась до відповідача з притензією від 02.07.2018 року, яка була направлена поштою на адресу відповідача. У вказаній притензії позивач просила негайно звільнити спірну квартиру та відшкодувати збитки у сумі 270000 грн., спалтити суму заборгованості за користування комунальними послугами згідно рахунків організацій-постачальників. Однак, відповідачем вказана притензія умисно не отримана. Окрім того, відповідач не здійснює оплату комунальних послуг по спірній квартирі. Таким чином, представник позивача вказує, що позивач вважає, що відповідач у випадку задоволення позову не буде добровільно виконувати рішення суду, посилатись на відсутність коштів та затягувати виконання рішення суду. При цьому, відповідачу належить на праві власності майно, яке може бути нею відчужене до часу набрання законної сили рішенням суду уданій справі з метою перешкоджання зверненню стягнення на вказане майно в межах виконавчого провадження.

У відповідності до вимог ч. 1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду).

Так, дослідивши матеріали цивільної справи, вивчивши заяву про забезпечення позову суд прийшов до висновку, що заява представника позивача про забезпечення позову не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 08 червня 2018 року представник позивача звернувся до суду із заявою про забезпечення позову, в якій просив суд вжити заходів забезпечення позову, шляхом накладення арешту на все рухоме та нерухоме майно, що належить на праві власності ОСОБА_2 у межах суми позову в розмірі 225000 грн. Окрім того, представник позивача просив суд застосовувати зустрічне забезпечення, шляхом внесення на депозитний рахунок суду суми коштів, необхідної та достатньої для можливого вішкодування збитків відповідача або іншого фінансового забезпечення у відповідності до вимог ст. 154 ЦПК України.

Ухвалою суду від 11 червня 2018 року у задоволенні заяви про забезпечення позову було відмовлено.

Згідно із ч.ч. 1 та 2 статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Види забезпечення позову визначені положеннями статті 150 ЦПК України та до них належать: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії; встановленням обов'язку вчинити певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов'язання; зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, які не мають інтересу в результаті вирішення спору; зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1 - 9 цієї частини.

При цьому, відповідно до вимог ч. 3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Вирішуючи питання про забезпечення позову та приймаючи за ним рішення, суд зобов'язаний враховувати обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, та зазначені ним докази, що підтверджують кожну обставину.

Відповідно до п.п. 4,5,6 Постанови Пленуму Верховного Суду України за № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

Також слід зазначити, що статтею 124 Конституції України визначено принцип обов'язковості судових рішень, який з огляду на положення статей 2, 18, 153 ЦПК України поширюється також на ухвалу суду про забезпечення позову. При цьому відповідно до частини третьої статті 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб'єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов'язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

При здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 №ETS N 005 (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»). У відповідності до приписів ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

Відповідно до ст. 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому, Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні від 31 липня 2003 року у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Причому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Н. проти Нідерландів», ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними.

При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17 липня 2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту але без його практичного застосування. Таким чином, обов'язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Таким чином, Держава Україна несе обов'язок перед зацікавленими особами забезпечити ефективний засіб захисту порушених прав, зокрема - через належний спосіб захисту та відновлення порушеного права. При чому обраний судом спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права.

Як вбачається зі змісту заяви про забезпечення позову, в обґрунтування необхідності забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно відповідача представник позивача зазначає, що таким чином позивач буде мати можливість зебезпечити належне та своєчасне виконання рішення суду про стягнення суми боргу у розмірі 225000 грн. з відповідача. При цьому, представник позивача вказує, що з урахуванням особистості відповідача та її відношення до виконання своїх обов'язків остання може відчужити належне їй майно до набрання рішенням у даній справі законної сили з метою перешкоджання звернення стягнення на вказане майно в межах виконавчого провадження.

Разом з тим, враховуючи предмет та підстави позову, доводи викладені у заяві представника позивача, суд не вбачає підстав для задоволення заяви про забезпечення позову шляхом накладення арешту на все рухоме та нерухоме майно відповідача у межах ціни позову, оскільки представником позивача не обґрунтовано необхідності застосування забезпечення позову, не доведено, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання рішення суду у разі задоволення позову.

Відтак, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 149-154, 259, 260 ЦПК України, -

У Х В А Л И В:

В задоволенні заяви представника позивача про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми боргу за користування житловим приміщенням, - відмовити.

Ухвалу може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через Шевченківський районний суд м.Києва протягом п'ятнадцяти днів з дня її проголошення. У разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п'ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

СУДДЯ М.А. РИБАК