Постанова

Іменем України

06 вересня 2018 року

м. Київ

справа № 2-8604/2004

провадження № 61-23659св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Луспеника Д. Д. (суддя-доповідач), Гулька Б. І., Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідачі: ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7,

представник відповідача ОСОБА_5 - ОСОБА_8,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності за касаційною скаргою ОСОБА_5, поданою представником - ОСОБА_8, на ухвалу Апеляційного суду Одеської області у складі судді Дрішлюка А. І. від 20 лютого 2017 року,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2004 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси у складі судді Жуковського О. Г. від 17 грудня 2004 року позов ОСОБА_4 задоволено.

Визнано договір купівлі-продажу, укладений 09 серпня 2004 року між ОСОБА_9 та ОСОБА_4, дійсним.

Визнано за ОСОБА_4 право власності на 1/18 частку нежитлових основних споруд і будівель загальною площею 1889,6 кв. м, що розташовані по Фонтанській дорозі, 159 у м. Одесі.

Задовольняючи позов ОСОБА_4, суд першої інстанції виходив із того, що якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним (частина друга статті 220 ЦК України).

Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 20 лютого 2017 року відмовлено у поновленні строку апеляційного оскарження та у відкритті апеляційного провадження у справі за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 17 грудня 2004 року.

Апеляційний суд, відмовляючи у поновленні строку апеляційного оскарження та у відкритті апеляційного провадження у справі за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 17 грудня 2004 року, виходив із того, що заявником пропущено строк апеляційного оскарження, а причини його пропущення не можуть бути визнані поважними.

У березні 2017 року ОСОБА_5 в особі представника - ОСОБА_8, подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення апеляційним судом норм процесуального права, просив скасувати оскаржувану ухвалу апеляційного суду та направити справу до суду апеляційної інстанції для вирішення питання про відкриття апеляційного провадження у справі.

Касаційна скарга мотивована тим, що участі у розгляді справи в районному суді він не приймав, під час винесення судового рішення 17 грудня 2004 року присутній не був та копію оскаржуваного рішення суду не отримував.

У матеріалах справи відсутні листи із направленням судових повісток на його ім'я, жодних його підписів про отримання повістки на 17 грудня 2004 року в матеріалах справи немає, що свідчить про неналежне повідомлення відповідача про час та місце розгляду справи. Отже, судове рішення ухвалено за його відсутності.

Про винесене рішення йому стало відомо з витребуваних на адвокатський запит документів 19 жовтня 2016 року, а копії рішення та матеріалів справи він отримав у Київському районному суді м. Одеси лише 28 жовтня 2016 року, про що є відповідна розписка в матеріалах справи.

За таких обставин, вважав, що строк апеляційного оскарження рішення суду від 17 грудня 2004 року пропущено з поважних причин, тобто таких, що не залежали від його волі (у зв'язку із неповідомленням про час та місце розгляду справи та проведення судового засідання за його відсутності), а відтак підлягає поновленню.

Вирішуючи спір про визнання правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню, дійсним, судам необхідно було врахувати, що норма частини другої статті 220 ЦК України не застосовується щодо правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів відповідно до статей 210, 640 ЦК України пов'язується з державною реєстрацією, тому вони не є укладеними і не створюють прав та обов'язків для сторін.

За таких обставин, оскільки договір купівлі-продажу від 09 серпня 2004 року не був нотаріально посвідчений та зареєстрований у реєстрі прав власності, тобто не був укладений між ОСОБА_9 та ОСОБА_4 у розумінні положень ЦК України та не міг бути визнаний судом дійсним.

Крім того, судом не було враховано, що однією з умов визнання правочину дійсним в судовому порядку є встановлення факту ухилення однієї із сторін від нотаріального посвідчення правочину, чого судом у справі встановлено не було.

Отже, задоволення судом першої інстанції необгрунтованого та безпідставного позову, призвело до неоднозначності та порушення єдності судової практики, яке є однією з фундаментних засад здійснення судочинства.

Відзив на касаційну скаргу учасники справи до суду не подали.

08 травня 2018 року справа передана з Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ до Верховного Суду.

У пункті 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Касаційна скарга задоволенню не підлягає.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частин першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржуване судове рішення ухвалено з дотриманням норм процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Відповідно до частини першої статті 294 ЦПК України, у редакції, чинній на час ухвалення рішення суду першої інстанції, заяву про апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції може бути подано протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Судом установлено, що у січні 2017 року ОСОБА_5 звернувся до суду з апеляційною скаргою на рішення Київського районного суду м. Одеси від 17 грудня 2004 року, тобто через 13 років, з пропущенням строку, передбаченого на його оскарження.

Ухвалою судді апеляційного суду Одеської області від 08 лютого 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_5 залишено без руху в зв'язку з несплатою судового збору та відсутністю обгрунтованого клопотання про поновлення строку апеляційного оскарження судового рішення.

16 лютого 2017 року представник заявника - ОСОБА_8, надав через канцелярію апеляційного суду заяву про усунення недоліків апеляційної скарги, в якій міститься клопотання про поновлення строку апеляційного оскарження рішення Київського районного суду м. Одеси від 17 грудня 2004 року, також надав докази сплати судового збору за подання апеляційної скарги (а.с. 57-61).

Разом з тим згідно з протоколом судового засідання 17 грудня 2004 року в судове засідання з'явився відповідач ОСОБА_5, особа якого була встановлена судом. Також з протоколу судового засідання вбачається, що відповідач ОСОБА_5 пояснив суду про те, що він позов визнає, згодний з усім, що було викладено позивачем (а.с. 36, зворот). У судових дебатах відповідач ОСОБА_5 заявив суду, що не заперечує проти задоволення позову, після завершення судових дебатів суд проголосив рішення та роз'яснив сторонам його суть, терміни та порядок оскарження, строк набрання законної сили (а.с. 37).

Крім того, згідно з протоколом судового засідання у розгляді справи приймали участь ОСОБА_5 та представник відповідачів: ОСОБА_7, ОСОБА_6 - ОСОБА_10, згідно з довіреностями (а.с. 26, 27).

У частині третій статті 297 ЦПК України 2004 року передбачено, що апеляційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 294 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом тридцяти днів з моменту отримання ухвали особа має право звернутися до апеляційного суду з заявою про поновлення строків або вказати інші підстави для поновлення строку.

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку апеляційного оскарження будуть визнані неповажними, суддя-доповідач відмовляє у відкритті апеляційного провадження.

Отже, висновки суду апеляційної інстанції відповідають обставинам справи, які встановлені відповідно до вимог процесуального закону та узгоджуються з нормами права, які судом правильно застосовані, оскільки ОСОБА_5 пропустив строк апеляційного оскарження рішення суду від 17 грудня 2004 року, поважних підстав для поновлення строку апеляційного оскарження не навів.

Посилання касаційної скарги на те, що рішення суду першої інстанції ухвалене за його відсутності є безпідставним і спростовується матеріалами справи.

Крім того, обов'язковим у такому випадку було подання зауважень на протокол судового засідання відповідно до вимог ЦПК України 2004 року, оскільки протоколом судового засідання спростовуються доводи касаційної скарги в цій частині.

Інші доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують, стосуються незгоди з рішенням суду, яке не є предметом касаційного перегляду.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись статтями 400, 401, 416, 418, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палатиКасаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_5, подану представником - ОСОБА_8, залишити без задоволення.

Ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 20 лютого 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Д. Д. Луспеник

Б. І. Гулько

Ю. В. Черняк