АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Справа № 643/1295/16-ц Головуючий суддя І інстанції Букреєва І. А.
Провадження № 22-ц/790/3381/18 Суддя доповідач Піддубний Р.М.
Категорія: Спори, що виникають із договорів купівлі-продажу
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 серпня 2018 року м. Харків

Апеляційний суд Харківської області у складі:

головуючого - судді Піддубного Р.М., суддів: Котелевець А.В., Сащенка І.С.,

за участю секретаря Кравченко О. О.,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 643/1295/16-ц за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, третя особа - приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округа Малахова Г.І., про визнання договору купівлі-продажу недійсним, за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на заочне рішення Московського районного суду м. Харкова від 13 грудня 2016 року, ухвалене у складі судді Букреєвої І.А.,

встановив :

У лютому 2016 року ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 звернулись до суду з позовом, в обґрунтування якого зазначали, що 26 січня 2009 року між ОСОБА_8 та ОСОБА_2 було укладено договір позики, відповідно до умов якого остання отримала 10 800 доларів США. Того ж дня, між ОСОБА_2 та ОСОБА_6 укладено договір комісії, за яким ОСОБА_6, діючи за дорученням ОСОБА_2, здійснює продаж належної останній квартири АДРЕСА_1.

11 вересня 2009 року між ОСОБА_6, який діяв на підставі договору комісії від 26 січня 2009 року, та ОСОБА_5 було укладено та посвідчено приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округа Малаховою Г.І. договір купівлі - продажу вищевказаної квартири.

Посилаючись на те, що рішенням Московського районного суду м. Харкова від 26 травня 2010 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 21 жовтня 2015 року, договір комісії від 26 січня 2009 року визнано недійсним, крім того, договір купівлі-продажу, в якій був зареєстрований неповнолітній ОСОБА_1, укладено без дозволу органу опіки та піклування, позивачі просили визнати договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, укладений 11 вересня 2009 року між ОСОБА_6, який діяв на підставі договору комісії, та ОСОБА_5 недійсним.

Заочним рішенням Московського районного суду м. Харкова від 13 грудня 2016 року позов задоволено. Визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири за адресою: АДРЕСА_1, укладений 11 вересня 2009 року між ОСОБА_6, який діяв на підставі договору комісії, та ОСОБА_5 та посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округа Малаховою Г.І.

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 07 лютого 2018 року ОСОБА_5 відмовлено в задоволенні заяви про перегляд заочного рішення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просив рішення скасувати, ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

В обґрунтування скарги зазначив, що судовими рішеннями, які набрали законної сили встановлено, що під час укладення договорів позики та договору іпотеки спірної квартири ОСОБА_2 було надано нотаріусу підроблену довідку про склад сім'ї, умисно не повідомлено про права неповнолітньої особи на житлове приміщення, рішення суду, якими договір комісії було визнано недійсним скасовано, а тому відсутні підстави для визнання недійсним договору купівлі-продажу від 11 вересня 2009 року.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, судова колегія дійшла висновку про наявність підстав для її задоволення.

Судовим розглядом встановлено, що 26 січня 2009 року між ОСОБА_8 та ОСОБА_2 було укладено договір позики, відповідно до умов якого остання отримала 10 800 доларів США та зобов'язалась повернути вказану суму у строк до 26 січня 2010 року.

Того ж дня, між ОСОБА_2 та ОСОБА_6 укладено договір комісії, за яким ОСОБА_6 діючи за дорученням ОСОБА_2, здійснює продаж належної останній на праві власності квартири АДРЕСА_1.

З метою забезпечення виконання зобов'язань за договором позики від 26 січня 2009 року між ОСОБА_8 та ОСОБА_2 було укладено договір іпотеки, предметом якої є вищевказане нерухоме майно.

11 вересня 2009 року ОСОБА_6, який діяв від імені та в інтересах ОСОБА_2 на підставі договору комісії, здійснив відчуження квартири АДРЕСА_1 за договором купівлі-продажу на користь ОСОБА_5

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що рішенням Московського районного суду м. Харкова від 26 травня 2010 року укладений 26 січня 2009 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_6 договір комісіїбуло визнано недійсним, крім того, оспорюваний договір купівлі-продажу вчинено без дозволу органу опіки та піклування, а тому наявні встановлені законом підстави для визнання його недійсним.

Проте погодитись з такими висновками не можна з наступних підстав.

За положеннями статті 17 Закону України «Про охорону дитинства» (у редакції, яка була чинною на час укладення спірного договору іпотеки) батьки не мають права без дозволу органу опіки і піклування укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню або спеціальній реєстрації, відмовлятись від належних дитині майнових прав, здійснювати розподіл, обмін, відчуження житла, зобов'язуватись від імені дитини порукою, видавати письмові зобов'язання.

За змістом частини шостої статті 203, частини першої статті 215 ЦК України правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами) і суперечить правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей, суд може визнати недійсним. Такий правочин є оспорюваним.

За таких обставин вчинення батьками малолітньої дитини певного правочину без попереднього дозволу органу опіки та піклування порушує установлену статтею 17 Закону України «Про охорону дитинства» (у редакції, яка була чинною на час укладення спірного договору іпотеки) заборону.

Проте сам по собі цей факт не є безумовною підставою для визнання правочину недійсним. Правочин може бути визнано недійсним, якщо його вчинення батьками без попереднього дозволу органу опіки та піклування призвело до порушення прав особи, в інтересах якої пред'явлено позов, тобто до звуження обсягу існуючих майнових прав дитини та/або порушення охоронюваних законом інтересів дитини, зменшення або обмеження прав та інтересів дитини щодо жилого приміщення.

Передбачене статтею 17 Закону України «Про охорону дитинства» положення про необхідність отримання попереднього дозволу органу опіки та піклування на укладення батьками договору щодо майна, право на яке мають діти, спрямоване на захист майнових прав дітей, тому підставою для визнання такого договору недійсним за позовом їх батьків є порушення майнових прав дітей унаслідок укладення такого договору, а не сам по собі факт відсутності попереднього дозволу органу опіки та піклування на його укладення.

Власник майна, який є одночасно законним представником неповнолітньої або малолітньої особи та укладає правочини, які впливають на права дитини, повинен діяти добросовісно та в інтересах дитини, а інша сторона договору має право очікувати від нього таких дій. Неправдиве повідомлення батьками, які є одночасно законними представниками неповнолітньої або малолітньої особи, про відсутність прав дитини на майно, яке передається в іпотеку, не може бути підставою для визнання іпотеки недійсною за позовом батьків, які зловживали своїми правами законних представників дитини, а може спричинити інші передбачені законодавством наслідки, які застосовуються органами опіки та піклування.

Як убачається із матеріалів справи, заочним рішенням Московського районного суду м. Харкова від 26 травня 2010 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 21 жовтня 2015 року, було задоволено позов ОСОБА_2, визнано недійсним укладений 26 січня 2009 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_2 договір комісії, скасовано його державну реєстрацію.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України від 06 квітня 20016 року вищевказані судові рішення скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

За результатами повторного розгляду рішенням Московського районного суду м. Харкова від 20 квітня 2017 року позов ОСОБА_2 задоволено, договір комісії від 26 січня 2009 року визнано недійсним.

Рішенням Апеляційного суду Харківської області від 02 жовтня 2017 року вищевказане рішення суду першої інстанції скасовано, ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_2, яка діяла в інтересах ОСОБА_1, про визнання договору комісії від 26 січня 2009 року, укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_6, та скасування його державної реєстрації відмовлено.

Вказаним судовим рішенням, яке набрало законної сили, встановлено, що під час укладення зазначеного договору комісії, а також договорів позики та іпотеки, ОСОБА_2 надала довідку про проживання в квартирі АДРЕСА_1 та реєстрацію тільки ОСОБА_2, тобто надала відомості, які не відповідали дійсності.

Крім того, рішенням Апеляційного суду Харківської області від 02 жовтня 2017 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_5 про визнання укладеного 11 вересня 2009 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_5 договору купівлі-продажу спірної квартири недійсним.

Рішенням Апеляційного суду Харківської області від 08 лютого 2011 року також відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про визнання договорів позики та іпотеки від 26 січня 2009 року, укладених між ОСОБА_2 та ОСОБА_9

Вказаним рішенням встановлено, що в пункті 13 оспорюваного договору іпотеки ОСОБА_2 засвідчила, що внаслідок надання в іпотеку квартири не буде порушено прав та законних інтересів інших осіб, в тому числі неповнолітніх дітей, та на підтвердження вказаного надала довідку дільниці № 38 Московського району м. Харкова, згідно з якою в квартирі АДРЕСА_1 зареєстрована та проживає лише ОСОБА_2 у складі сім'ї - одна особа.

Оскільки рішення рішенням Московського районного суду м. Харкова від 20 квітня 2017 року, яким договір комісії від 26 січня 2009 року було визнано недійсним, скасовано і у задоволенні позову відмовлено, а укладаючи договір комісії та договір іпотеки квартири АДРЕСА_1, ОСОБА_2 як законний представник ОСОБА_1, повідомила про відсутність прав останнього на вказане майно, підстави для визнання договору купівлі-продажу вказаної квартири відсутні.

Позивачі ОСОБА_10 та ОСОБА_4 не були стороною оспорюваного правочину, набули право власності на спірну квартиру після його укладення, а тому їх права вказаним договором не порушені.

За таких обставин апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції - скасуванню, з прийняттям нової постанови про відмову у задоволенні позову.

На підставі ст. 141 ЦПК України з ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 підлягають стягненню судові витрати, пов'язані зі сплатою судового збору, по 286 грн. 70 коп. з кожного.

На підставі викладеного, керуючись ст. 367, 369, 374, 376, 381 - 384 ЦПК України, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити.

Рішення Московського районного суду м. Харкова від 13 грудня 2016 року скасувати, прийняти нову постанову.

У задоволенні позову ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання договору купівлі-продажу від 11 вересня 2009 року недійсним - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 судові витрати, пов'язані зі сплатою судового збору, по 286 грн. 70 коп. з кожного.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 20 липня 2018 року.

Головуючий Р.М. Піддубний

Судді А.В. Котелевець

І.С. Сащенко