Справа № 595/734/18
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.07.2018

Бучацький районний суд Тернопільської області

одноособово суддею Содоморою Р.О.,

при секретарі Федорончук Т.М.,

з участю представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Бучач справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право на користування житлом,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернувся в суд із позовом до ОСОБА_4 про визнання його таким, що втратив право на користування житлом по АДРЕСА_1, мотивуючи тим, що відповідач в будинку не проживає і в зв'язку із вибуттям не знявся із реєстраційного обліку.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, суду пояснив, що відповідач з початку 2015 року проживає за адресою АДРЕСА_2, тобто не проживає у житловому будинку позивача більше трьох років. У зв'язку з тим, що він не знявся з реєстрації, позивач не має змоги оформити субсидію. В зв'язку з чим просить визнати відповідача таким, що втратив право на житло.

Представник відповідача в судовому засіданні позов заперечив, суду пояснив, що відповідач зареєстрований в житловому будинку позивача за адресою АДРЕСА_1. Позивач є його батьком. Після одруження ОСОБА_3, періодично проживає за місцем своєї реєстрації. Враховуючи, що позивач не надав доказів відсутності відповідача по місцю реєстрації понад рік, позов є безпідставним та ґрунтується на обставинах, що не відповідають дійсності. Просить в позові відмовити.

Свідок ОСОБА_5 в судовому засіданні пояснила, що відповідач не проживає в будинку приблизно півтора року, точно вона не знає. Приходив до батька, можливо в гості.

Свідок ОСОБА_6 в судовому засіданні пояснила, що після одруження відповідач не проживав по місцю прописки, тільки приходив в гості до матері.

Свідок ОСОБА_7, в судовому засіданні пояснила, що ОСОБА_4 після одруження, постійно приходить по місцю реєстрації, до батька. Допомагав по господарству, запрошував в гості друзів.

Заслухавши представника позивача, представника відповідача, свідків, дослідивши письмові докази, суд встановив такі обставини.

Встановлено, що власником будинку в АДРЕСА_1, згідно свідоцтва про право на спадщину за законом НОМЕР_1 є ОСОБА_8

Із рішення Бучацького районного суду № 595/1841/17 від 01.03.2018 року вбачається, що ОСОБА_8 є власником житлового будинку, який знаходиться за адресою АДРЕСА_1, Тернопільської області.

До своїх вимог позивач застосовує правовідносини, що врегульовані ст. 71 ЖК Української РСР та ст. 391 ЦК України.

Оскільки положення ст.71 ЖК Української РСР регулюють особливості користування житлом державного та громадського житлового фонду, зокрема, підстави для збереження жилого приміщення за тимчасово відсутніми наймачами та членами їх сімей, суд не вбачає підстав для їхнього застосування до правовідносин, що існують між сторонами.

В силу ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно із роз'ясненнями пункту 33 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.

Виходячи з наведеної норми цивільного законодавства і роз'яснень постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, підставою для звернення особи, яка є власником, до суду за захистом права є наявність перешкод у здійсненні нею користування та розпорядження майном з боку відповідачів.

Як спосіб захисту свого права позивач обрав пред'явлення вимог про усунення перешкод у здійсненні ним права власності шляхом позбавлення відповідача права користування належним йому житлом; як на передумову для подання цього позову посилається на те, що перешкодою для реалізації ним права власності є тягар сплати житлово-комунальних послуг відповідно до кількості зареєстрованих в будинку осіб, неможливість оформлення субсидії.

Вирішуючи позов, суд виходить з такого.

За змістом ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб.

Положення наведеної норми ЦК узгоджуються із змістом ст. 156 ЖК України, відповідно до якої члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Згідно із частиною четвертою ст. 156 ЖК України до членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, в силу якої до членів сім'ї наймача (власника) відносяться подружжя наймача, їх діти, батьки. Членами сім'ї наймача (власника) можуть бути визнані й інші особи, якщо вони постійно проживають разом з ним та ведуть з ним спільне господарство.

Відповідно до ч. 2 ст. 3 СК України сім'ю створюють особи, що проживають разом, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки, а згідно із ч. 4 ст. 3 СК сім'я створюється на підставі шлюбу, кровної спорідненості, всиновлення, а також з інших підстав, не заборонених законом та таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

До видів речових прав на чуже майно в силу ст. 395 ЦК України відноситься, зокрема, право користування, а в силу ст. 405 ЦК Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Аналізуючи правовідносини, які існують між сторонами, суд доходить висновку, що відповідач проживає в житлі позивача як член його сім'ї, пов'язаний з ним кровною спорідненістю, оселився в цьому житлі зі згоди власника і протягом усього часу проживання не втрачає інтересу до нього, відноситься як до свого власного.

Суд дослідивши обставини справи встановив, що позивачем не надано належних доказів на підтвердження факту відсутності відповідача за місцем проживання. З показів свідків не вбачається за можливе достовірно встановити тривалість відсутності відповідача за місцем проживання, а саме АДРЕСА_1.

Таким чином, з огляду на вищенаведене, позов до задоволення не підлягає у зв'язку з його недоведеністю.

Керуючись ст.ст.12,81,263-265 ЦПК України, ст. ст. 13,15,16, 319, 383, 391, 405 ЦК України, ст.156ЖК України, суд,

ВИРІШИВ:

В позові ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право на користування житлом відмовити.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Тернопільської області безпосередньо, або через Бучацький районний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду, то зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя: Р. О. Содомора