Номер провадження 2/754/5754/18
Справа №754/9978/18
РІШЕННЯ

Іменем України

22 грудня 2018 року Деснянський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Таран Н.Г.,

секретаря судового засідання - Ковтуненка В.В.

за участі позивача - ОСОБА_1

представників третьої особи - ОСОБА_2, ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Київської міської ради, третя особа: Гаражний кооператив «Вигурівщина», про визнання права власності на гараж,

В С Т А Н О В И В:

В липні 2018 року позивач звернувся до Деснянського районного суду м. Києва з позовом до Київської міської ради, третя особа: Гаражний кооператив «Вигурівщина», в якому просив визнати за ним право власності на гараж АДРЕСА_1

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що Гаражний кооператив «Вигурівщина», як юридична особа, був зареєстрованиий рішенням Дніпровської районної ради м. Києва №55 від 26.01.1988 року. В цьому ж році позивач та його тесть ОСОБА_1, як члени однієї сім'ї, подали заяви про вступ до кооперативу. Так, як ОСОБА_1 був пільговиком і мав першочергове право на вступ як учасник бойових дій ВВВ, а позивач розробив проект та здійснив телефонізацію гаражного кооперативу, то сім'ї, для будівництва гаражів, було виділено два крайніх місця в 9 (НОМЕР_1) та 10 (НОМЕР_2) рядах, що торцями примикали одне до одного. В кооперативі не було єдиного для всіх проекту будівництва гаражів, котрий був затверджений загальними зборами, тому кожному члену кооперативу загальними зборами було дозволено будувати свій гараж господарським способом, відповідно розмірів виділеної йому земельної ділянки. В 1990 році гаражі НОМЕР_2 та НОМЕР_1 були побудовані. Вони стояли на єдиному фундаменті та були зблоковані один до одного. Підвальне приміщення, яке було побудоване спільним для обох гаражів, мало сполучення з підвальним приміщенням гаражу НОМЕР_1, з якого до нього був вхід, що було відображено в технічному паспорті. ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_1 помер. Він заповів позивачу все своє майно, але на гараж НОМЕР_2 не встиг оформити правовстановлюючі документи. Рішенням Деснянського районного суду від 27.03.2018 року у справі №754/3974/17 було визнано право власності на гараж НОМЕР_2 за позивачем та його дружиною ОСОБА_4 в рівних частинах. Щодо гаража НОМЕР_1, то із-за конфлікту з головою ГК «Вигурівщина» ОСОБА_3, позивач до цього часу не може оформити на нього своє право власності. На гараж НОМЕР_1 позивач набув право володіння шляхом вступу в ГК «Вигурівщина», сплати в повному обсязі вступного та пайового внесків та сплатою всіх членських та інших грошових внесків. Даний факт підтверджується довідкою, виданою ГК «Вигурівщина» від 17.03.2017 року №14/03, в якій зазначається, що позивач є членом гаражного кооперативу «Вигурівщина» гідно з рішенням загальних зборів (зборів уповноважених) членів гаражного кооперативу, протокол №1 від 24.01.1988 року та сплатив суму пайового внеску 800 рублів 02.08.1990 року в повному обсязі і що позивач являється власником гаража НОМЕР_1, що гараж побудований ним господарським способом на земельній ділянці, яка передана рішенням Київської міської ради від 28.12.2004 року №1107/2517 і знаходиться в довгостроковій оренді за договором від 22.08.2005 року. Для оформлення права власності на гараж НОМЕР_1 позивач звертався до Центру надання адміністративних послуг Деснянської РДА в м. Києві (ЦНАП), але не міг надати державному реєстратору документи в повному обсязі так як у гаражному кооперативі Вигурівщина» відсутній Акт прийняття в експлуатацію ГК «Вигурівщина», також на даний час у позивача немає можливості надати суду доказів державної реєстрації Договору оренди земельної ділянки, що вимагає подання додаткової довідки про присвоєння поштової адреси ГК «Вигурівщина». На звернення до Деснянської РДА була надана відповідь, що вказані документи в архіві відсутні, а голова кооперативу підтвердив, що і в кооперативі їх також немає. Відповідно вимог статті 4 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» гараж в гаражному кооперативі не належить до об'єктів архітектури і не може бути прийнятий в експлуатацію відповідно вимог ст. 39 цього ж закону як закінчений будівництвом об'єкт, тому позивач не може оформити Акт прийняття в експлуатацію гаража НОМЕР_1. Комунальне підприємство «Київське міське бюро технічної інвентаризації» на запит повідомило, що право власності на гараж АДРЕСА_2 - не зареєстровано. За таких обставин, позивач посилаючись на правові підстави ст.ст. 316, 317, 328, 331, 392 ЦК України звернувся до суду із вказаним позовом.

Ухвалою від 14.08.2018 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Київської міської ради, третя особа: Гаражний кооператив «Вигурівщина», про визнання права власності на гараж. Визначено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Крім того, вказаною ухвалою задоволено клопотання позивача, про витребування від Гаражного кооперативу «Вигурівщина» доказів. Зокрема, витребувано від ГК "Вигурівщина": завірену копію договору оренди земельної ділянки від 22.08.2005 року (із змінами); завірений належним чином список членів Гаражного кооперативу «Вигурівщина»; завірену копію витягу (довідку) із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо реєстрації Договору оренди земельної ділянки від 22.08.2005 року; завірену копію Статуту Гаражного кооперативу «Вигурівщина».

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 вимоги позову підтримав у повному обсязі та просив суд задовольнити позов. Також позивач в судовому засіданні подав письмове клопотання про долучення до матеріалів справи доказів.

Ухвалою суду від 22.12.2018 року, яка занесена до протоколу судового засідання позивачу роз"яснено зміст ч. 9 ст. 83 ЦПК України, з якої вбачається, що копії доказів (крім речових доказів), що подаються до суду, заздалегідь надсилаються або надаються особою, яка їх подає, іншим учасникам справи. Суд не бере до уваги відповідні докази у разі відсутності підтвердження надсилання (надання) їх копій іншим учасникам справи, крім випадку, якщо такі докази є у відповідного учасника справи або обсяг доказів є надмірним, або вони подані до суду в електронній формі, або є публічно доступними.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, подав до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що статтею 392 ЦК України передбачено, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Диспозицією даної норми передбачено, що позов про визнання права власності може пред'явити виключно власник майна, а підстави для звернення з таким позовом є вичерпними, а саме: оспорення або невизнання такого права іншою особою, а також власником документа, що засвідчує його право власності. Позивач просить визнати за ним право власності на гаражний бокс, однак не зазначає ким і яким способом його право власності оспорюється чи не визнається. А як випливає зі змісту Рекомендації № Л (80) 2 Комітету Міністрів державам-членам стосовно реалізації адміністративними органами влади дискреційних повноважень від 11.03.1980 року, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин. Тому суд при розгляді справи та надаючи оцінку правомірності прийнятого Київською міською радою рішення, не може втручатися у дискрецію (вільний розсуд) суб'єкта владних повноважень, вчинених в межах і на виконання закону. Тому виключно державний реєстратор на підставі наданих йому законом повноважень повинен розглядати будь-які звернення громадян чи юридичних осіб щодо реєстрації права власності на нерухоме майно. І лише після отримання відмови в задоволенні свого клопотання громадяни вправі звернутися до суду за захистом свого порушеного права. Земельна ділянка, на якій розташований спірний гаражний бокс, надана в користуванні ГБК "Вигурівщина" відповідно до рішення Київської міської ради від 28.12.2004 року за №1107/2517 "Про передачу гаражному кооперативу "Вигурівщина" земельної ділянки та оформлення права користування земельною ділянкою для експлуатації та обслуговування гаражів на АДРЕСА_1 у Деснянському районі м. Києва ". Тому, по-перше, позивачем не надано доказів того, що відповідно до статуту гаражно-будівельного кооперативу членам такого кооперативу дозволяється відчужувати окремі гаражні бокси. По-друге у позові не висвітлено питань правового регулювання питання щодо земельної ділянки, на якій розташований гараж та не зазначено, чи надає ГБК "Вигурівщина" свій дозвіл на відчуження також і частини землі, наданої йому в оренду. А відповідно до ст. 120 Земельного кодексу України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. При цьому, істотною умовою договору, який передбачає набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, є кадастровий номер земельної ділянки, право на яку переходить у зв'язку з набуттям права власності на ці об'єкти. Також, згідно ст. 123 Земельного кодексу України особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, які відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, передають у власність або користування такі земельні ділянки. У клопотанні зазначаються орієнтовний розмір земельної ділянки та її цільове призначення. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування та розмір земельної ділянки, письмова згода землекористувача, засвідчена нотаріально (у разі вилучення земельної ділянки). Тому обов'язковою має бути згода ГБК "Вигурівщина" як на відчудження гаражу, так і на відчуження земельної ділянки. Гаражний бокс розташований на земельній ділянці, тобто як об'єкт нерухомого майна нерозривно пов'язаний з землею, тому не можливо вирішувати окремо питання права власності на нерухоме майно без вирішення питання щодо відповідної земельної ділянки. Позивач не звертався в порядку, визначеному Земельним кодексом України, до Київської міської ради для вирішення питання щодо земельної ділянки, на якій розташований гараж. А відповідно до ст. 376 ЦК України, Житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно. Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок. Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 43, 49, 77, 78, Цивільного процесуального кодексу України, Київська міська рада просила відмовити в задоволенні позову та слухати справу без участі представника Київради.

Відповідно до ч.1ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позивачем вимог на підставі наданих сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, доказів.

Згідно з ч.3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Представники третьої особи - ОСОБА_2, ОСОБА_3 в судовому засіданні вказували на те, що позивач у своїй позовній заяві не наводить підстав пред'явлення позову до Київської міської ради. Не зазначає в чому полягає порушення, невизнання або оспорювання його права власності на гаражний бокс НОМЕР_1, який знаходиться в ГК «Вигурівщина». Крім того, позивач не оскаржує процедуру самої державної реєстрації. У зв'язку з вищевикладеним просили в позові відмовити в повному обсязі.

Вислухавши пояснення позивача, представників третьої особи, ретельно дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що позивач по справі ОСОБА_1 є власником гаражного боксу НОМЕР_1, який знаходиться в ГК «Вигурівщина», за адресою: АДРЕСА_1 а також є членом даного Кооперативу.

Відповідно до довідки ГК «Вигурівщина» за вих. №14/09 від 17.09.2017 року сума пайового внеску за гараж в розмірі 800 руб. сплачено 02.08.1990 року в повному обсязі. Гараж НОМЕР_1 в ГК «Вигурівщина» побудований господарчим способом та введений в експлуатацію 05.06.2014 року. Вказана довідка видана для оформлення права власності.

Земельна ділянка, на якій розташований спірний гаражний бокс, надана в користування ГБК «Вигурівщина» відповідно до рішення Київської міської ради від 28.12.2004 року №1107/2517 «Про передачу гаражному кооперативу «Вигурівщина» земельної ділянки та оформлення права користування земельною ділянкою для експлуатації та обслуговування гаражів на АДРЕСА_1 у Деснянському районі м. Києва».

Відповідно до договору оренди земельної ділянки від 22.08.2005 року Київська міська рада як орендодавець на підставі рішення Київської міської ради від 28.12.2004 року за 1107/2517 «Про передачу гаражному кооперативу «Вигурівщина» земельної ділянки та оформлення права користування земельною ділянкою для експлуатації та обслуговування гаражів на АДРЕСА_1 у Деснянському районі м. Києва», за Актом приймання-передачі передає, а орендар - ГК «Вигурівщина» приймає в оренду земельну ділянку, зо розташована за адресою: АДРЕСА_1 у Деснянському районі м. Києва, розміром 38736 кв.м., цільове призначення - для експлуатації та обслуговування гаражів, кадастровий номер - НОМЕР_3.

Згідно інформаційної довідки Київського міського бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна від 16.12.2015 року наданої на запит позивача вбачається, що згідно з даними Бюро, гаражний бокс НОМЕР_1, ряд 9 в ГК «Вигурівщина» по АДРЕСА_1 на праві власності не зареєстровано.

Відповідно до довідки Деснянської районної в м. Києві адміністрації від 17.05.2018 року наданої на запит позивача вбачається, що в Деснянській районній в м. Києві державній адміністрації відсутні документи, що підтверджують введення в експлуатацію АДРЕСА_1

Також з матеріалів справи вбачається, що позивач звертався до ГК «Вигурівщина» з письмовою заявою від 17.03.2017 року, відповідно до якої просив надати відкореговану довідку для оформлення права власності на гаражний бокс, де необхідно зазначити правильні цифри плащі та рік введення в експлуатацію гаражного боксу НОМЕР_1, в ГК «Вигурівщина» по АДРЕСА_1, а саме: 05.06.1990 року.

За клопотанням позивача в судовому засіданні 22.12.2018 року у якості свідка був допитаний ОСОБА_5, який суду пояснив, що через гаражний бокс позивача тягнув світло у свій гаражний бокс. Був свідком того, як будувався гаражний бокс у 1988-1989 роках. Позивач гаражний бокс побудував в 1990 році, але він був не облаштований. Два гаражні бокси під НОМЕР_2 та під НОМЕР_1 були побудовані разом. Підписував довідку, про те, що гаражний бокс введено в експлуатацію в 1990 році, в травні 2017 року. В 2017 році було йому надано довідку, а позивачу таку довідку не надали.

Відповідно до довідок складених членами ГК «Вигурівщина» ОСОБА_6 від 21.05.2017 року, ОСОБА_7 від 15.12.2017 року, ОСОБА_5 від 16.05.2017 року, ОСОБА_7 від 13.06.2017 року, ОСОБА_8 від 17.05.2017 року вбачається, що вказані особи власноручно підписаними довідками підтверджують той факт, що член ГК «Вигурівщина» ОСОБА_1 побудував господарським способом та ввів в експлуатацію у 1990 році гаражний бокс НОМЕР_1.

Відповідно до акту від 27.02. 2007 року складеного членами правління в присутності позивача та заяви членів кооперативу до правління для прийняття відповідних заходів до члена гаражу НОМЕР_2 ОСОБА_1, вбачається, що з 2006 року по грудень 2012 року будівництво гаражного боксу було ще незавершеним.

Також ОСОБА_1 в вересні 2013 року звертався до голови правління з заявою про допуск на територію кооперативу будівельників для завершення будівництва гаражів НОМЕР_2 та № НОМЕР_1.

Суд позбавлений можливості достовірно визначити дату введення в експлуатацію (завершення будівництва), також і у звязку з наявністю Припису Управління державного архітектурно-будівельного контролю від 14.11.2006 року та постанова про накладення штрафу - проведення будівельних робіт з будівництва гаражу без відповідного дозволу та затвердженого проекту.

Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (частина перша статті 317 ЦК України).

Згідно ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власність зобов'язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. Держава не втручається у здійснення власником права власності. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов'язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Особливості здійснення права власності на культурні цінності встановлюються законом.

Відповідно ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, та право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Статтею 392 ЦК України визначено, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Таким чином, право підлягає захисту лише у випадку встановлення, що воно порушено, не визнається або оспорюється іншими особами.

Звертаючись до суду з вказаною позовною заявою позивач зазначає, що він звертався до ЦНАП у Деснянському районі м. Києва щодо реєстрації його права власності на гаражний бокс НОМЕР_1, який знаходиться в ГК «Вигурівщина», але йому було відмовлено у зв'язку із ненаданням копії договору ділянки, акту введення в експлуатацію та відсутністю рішення про присвоєння поштової адреси в кооперативі, за яким позивач також звертався до Деснянської РДА в м. Києві, однак належних доказів звернення до відповідача із відповідними запитами позивачем до позовної заяви не надано.

Частиною 1 ст. 80 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до ч. 1 ст 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Протягом розгляду справи позивачем не наведено підстав пред'явлення позову саме до Київської міської ради, не зазначено доказів у чому саме полягає порушення, невизнання або оспорювання його права власності на гаражний бокс НОМЕР_1, який знаходиться в ГК «Вигурівщина».

Крім того, позивачем не надано суду доказів того, що після побудови гаража він здійснював дії направленні на оформлення будь-яким чином права власності на нього, а також відмови у реєстрації його права на вказаний гаражний бокс у порядку визначеному чинним законодавством.

Також, помилковим суд вважає твердження позивача, що даний позов має бути задоволено з підстав неможливості позасудовим шляхом вирішити даний спір, посилаючись на визнання за ним права власності на інший гаражний бокс рішенням Деснянського районного суду м.Києва від 27.12.2018 року, враховуючи, що правовідносини у справі за якою

На підставі викладеного, аналізуючи зібрані у справі докази, суд вважає позовні вимоги позивача про визнання права власності такими, що не підлягають задоволенню відповідно до вимог ст. 392 ЦК України.

Судові витрати суд розподіляє відповідно до порядку передбаченого ст. 141 ЦПК України пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись, ст.ст. 316, 317, 319, 321, 328, 392 ЦК України, ст.ст. 11, 12, 80, 81, 83, 141, 258, 259, 263-265, України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Київської міської ради, третя особа: Гаражний кооператив «Вигурівщина», про визнання права власності на гараж - залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Повний текст рішення виготовлено 27.12.2018 року.

Суддя: Н.Г. Таран