Постанова

Іменем України

08 жовтня 2018 року

м. Київ

справа № 646/1986/16-ц

провадження № 61-17717св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Курило В. П. (суддя-доповідач), Коротуна В. М.,

Червинської М. Є.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідачі: державне підприємство «Харківський державний цирк імені

Ф. Д. Яшинова», Міністерство культури України,

третя особа - виконуючий обов?язки генерального директора державного підприємства «Харківський державний цирк імені Ф. Д. Яшинова» Житницький Олексій Анатолійович,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Червонозаводського районного суду міста Харкова від 11 жовтня 2016 року у складі судді Шуліки Ю. В. та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 08 грудня 2016 рокуу складі колегії суддів: Бездітка В. М., Коваленко І. П., Овсяннікової А. І.,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до державного підприємства «Харківський державний цирк імені Ф. Д. Яшинова» (далі - ДП «Харківський державний цирк імені Ф. Д. Яшинова»), Міністерства культури України, третя особа - виконуючий обов'язки генерального директора ДП «Харківський державний цирк імені Ф. Д.Яшинова»

Житницький О. А., про визнання незаконним наказу про звільнення, поновлення на посаді та стягнення заборгованості за час вимушеного прогулу.

Позовна заява мотивована тим, що у квітні 2010 року ОСОБА_4 був прийнятий на посаду головного адміністратора ДП «Харківський державний цирк імені Ф. Д. Яшинова». За час роботи він мав тільки заохочення, до дисциплінарної відповідальності не притягувався.

29 травня 2015 року його було повідомлено про скорочення штату цирку, зокрема, скорочення посади, яку він займав. 29 липня 2015 року його було звільнено на підставі пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України.

Вважає, що його звільнення відбулось з грубим порушенням законодавства, оскільки, була порушена процедура звільнення при скороченні численності штату працівників. Порушена процедура погодження звільнення з первинною профспілковою організацією, членом якої він був. Подання адміністрації до профспілкової організації було розглянуто за його відсутності, профспілковою організацією відповідні висновки щодо можливості звільнення надані не були. В наказах про попередження про звільнення, а також про звільнення відсутні відомості та відмітки щодо погодження скорочення та його звільнення з профспілкою цирку. Наказ про попередження його про скорочення численності штату працівників був підписаний неповноважною особою. Не було враховано його переважне право при прийнятті на роботу працівників аналогічної кваліфікації. Скорочення його посади та посади заступника директора цирку з організації глядача було здійснено керівництвом цирку через принципову позицію, як помста йому та його батькові за викриті ними дії директора, пов?язані з реалізацією фальсифікованих білетів. Після його звільнення на посаду головного адміністратора цирку, з якої він раніше був звільнений, за контрактом було прийнято іншого працівника - ОСОБА_7, яка є донькою заступника директора цирку. При цьому вказану посаду йому ніхто не пропонував. Відповідно до пункту 1 Положення «Про Міністерство культури України» міністерство є центральним органом виконавчої влади щодо формування та забезпечення реалізації державної політики у сфері кінематографії, культури та мистецтв, тощо. Рішення про погодження скорочення штату численності працівників Харківського цирку, підконтрольного Міністерству культури повинно було бути вмотивованим, аргументованим, у тому числі економічно. Про те, до теперішнього часу міністерство не надало мотивовану аргументацію такого скорочення саме в Харківському цирку, що дає підстави вважати, що саме керівництво Харківського цирку ввело в оману Міністерство культури України щодо необхідності скорочення певних посад, затвердження нового штатного розкладу цирку, про що свідчить наявність аналогічних посад у інших цирках країни, які не скорочувались.

ОСОБА_4 просив суд визнати незаконним наказ ДП «Харківський державний цирк імені Ф. Д. Яшинова» від 24 липня 2015 року № 124-п про його звільнення, поновити його на роботі на посаді головного адміністратора

ДП «Харківський державний цирк імені Ф. Д. Яшинова» та стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Рішенням Червонозаводського районного суду міста Харкова від 11 жовтня 2016 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що при звільненні позивача на підставі пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України відповідачем дотримано вимоги трудового законодавства, жодних порушень не встановлено. Стосовно заяви позивача про поновлення строків позовної давності для звернення з відповідним позовом, суд першої інстанції виходив з положень статті 233 КЗпП України та дійшов висновку, що строки для звернення до суду з даним позовом позивачем порушені без поважних причин.

Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 08 грудня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилено.

Рішення Червонозаводського районного суду міста Харкова від 11 жовтня 2016 року залишено без змін.

Відхиляючи апеляційну скаргу ОСОБА_4, суд апеляційної інстанції погодився з висновком суду першої інстанції.

05 січня 2017 року ОСОБА_4 через засоби поштового зв?язку подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, у якій просить скасувати рішення Червонозаводського районного суду міста Харкова від 11 жовтня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 08 грудня 2016 року та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції,мотивуючи свої вимоги неправильним застосуванням судами норм матеріального та порушенням норм процесуального права.

Аргументи касаційної скарги є аналогічними доводам наведеними в позовній заяві та в апеляційній скарзі.

17 лютого 2017 року представником генерального директора ДП «Харківський державний цирк імені Ф. Д. Яшинова» - Вовком С.А. через засоби поштового зв?язку подано до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ заперечення, в яких просить касаційну скаргу

ОСОБА_4 відхилити, а рішення Червонозаводського районного суду міста Харкова від 11 жовтня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 08 грудня 2016 року залишити без змін.

22 лютого 2017 року ДП «Харківський державний цирк імені Ф. Д. Яшинова» через засоби поштового зв?язку подано до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ заперечення, в яких просить касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити, а рішення Червонозаводського районного суду міста Харкова від 11 жовтня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 08 грудня 2016 року залишити без змін.

24 лютого 2017 року Міністерство культури України подало до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ заперечення, в яких просить касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити, а рішення Червонозаводського районного суду міста Харкова від 11 жовтня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 08 грудня

2016 року залишити без змін.

Заперечення представника генерального директораДП «Харківський державний цирк імені Ф. Д. Яшинова» - Вовка С.А., ДП «Харківський державний цирк імені Ф. Д.Яшинова», Міністерства культури України мотивовані обґрунтованістю та законністю ухвалених судових рішень.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення»

ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Статтею 388 ЦПК України встановлено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У травні 2018 року касаційна скарга разом із матеріалами цивільної справи надійшла до Верховного Суду.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Перевіривши доводи касаційної скарги, врахувавши аргументи наведені в запереченнях на касаційну скаргу, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з огляду на наступне.

Положеннями частини другої статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вимогами частин першої та другої статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

У частині першій статті 21 КЗпП України передбачено, що трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Аналіз даної норми дає підстави дійти висновку про те, що вона передбачає декілька самостійних підстав для розірвання з ініціативи власника трудового договору з працівником, а саме: ліквідацію; реорганізацію; банкрутство; перепрофілювання підприємства, установи, організації; скорочення чисельності працівників; скорочення штату працівників.

Звільнення з підстав, зазначених в цьому пункті цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу (частина друга статті 40 КЗпП України).

Згідно з частиною першою статті 43 КЗпП України розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), пункти 2-5, 7 статті 40 і пунктами 2 та 3 статті 41 КЗпПУкраїни може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник.

Відповідно до частини першої статті 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв'язку з повідомленням про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Отже, аналіз зазначених правових норм у їх сукупності з положеннями статті 43 Конституції України дає підстави для висновку про те, що за змістом частини першої статті 235 КЗпП України працівник підлягає поновленню на попередній роботі у разі незаконного звільнення, під яким слід розуміти як звільнення без законної підстави, так і звільнення з порушенням порядку, установленого законом.

Суди попередніх інстанцій на підставі належним чином оцінених доказів встановили, що у ДП «Харківський державний цирк імені Ф. Д. Яшинова» дійсно мало місце скорочення штату. Наказом Міністерства культури України від 26 травня 2015 року № 347 було затверджено новий штатний розклад. З наказом про скорочення штату ОСОБА_4 був ознайомлений.

ОСОБА_4 пропонувалися вакантні посади, від яких останній відмовився. Під час розгляду профспілковою організацією ДП «Харківський державний цирк імені Ф. Д. Яшинова» подання про надання згоди на звільнення ОСОБА_4, позивач був присутній, висловлювався щодо свого звільнення. За результатами розгляду даного подання профспілкою було надано згоду на звільнення позивача на підставі пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України. Суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, оскільки відповідачем дотримано вимоги трудового законодавства при звільненні позивач, жодних порушень не встановлено.

Доводи касаційної скарги є безпідставними, зводяться до переоцінки доказів та не спростовують висновок судів попередніх інстанцій.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів залишає касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, оскільки підстави для скасування судових рішень відсутні.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Червонозаводського районного суду міста Харкова від 11 жовтня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 08 грудня

2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. П. Курило

В. М.Коротун

М. Є.Червинська