РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

ун. № 759/16127/18

пр. № 2/759/6916/18

12 грудня 2018 року Святошинський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді Коваль О.А.

при секретарі Смолярчук Р.Ф.

участю представника позивача ОСОБА_1

третьої особи ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, в інтересах якої виступає ОСОБА_6, третя особа: ОСОБА_2, про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернувся у жовтні 2018 р. до Святошинського районного суду м. Києва із позовом до ОСОБА_4 та неповнолітньої ОСОБА_5, в інтересах якої виступає ОСОБА_6 про визнання їх такими, що втратили право користування жилим приміщенням а саме: квартири АДРЕСА_1, обґрунтовуючи позовні вимоги тим, що є одноосібним власником цієї квартири на підставі Свідоцтва про право власності, виданого 12.03.2007 р. Головним управлінням житлового забезпечення Виконавчого органу Київської міської ради (КМДА). Разом із позивачем, у квартирі також зареєстровані ОСОБА_4 та ОСОБА_5, які фактично в ній не проживали із дня отримання квартири жодного дня, не навідувались і не цікавились як живе ОСОБА_3, комунальні послуги не сплачували жодного разу, їх особисті речі у квартирі відсутні. З огляду на скрутне матеріальне становище позивача, і враховуючи той факт, що комунальні платежі нараховуються відповідно до кількості зареєстрованих осіб, а відповідачі понад один рік не проживають у належній йому квартирі, він вимушений звернутись до суду із позовом про визнання відповідачів такими, що втратили право користування належним йому на праві власності жилим приміщення.

Представник позивача ОСОБА_1 у судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила позов задовольнити у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві. У судовому засіданні пояснила, що наразі пенсія позивача ОСОБА_3 не дозволяє здійснювати оплату житлово-комунальних послуг, оскільки його пенсії вистачає лише на лікування. У той час як ОСОБА_4, що є дочкою позивача, та ОСОБА_6, що є його внучкою, останнім часом взагалі не з'являються, допомоги не надають. Також вказала, що починаючи із 2007 р. вони у квартирі не проживають, останнім часом взагалі не приїжджають.

Третя особа ОСОБА_2 позов також підтримала, суду дала пояснення, що є дочкою позивача. Натепер у цій квартирі проживають тільки її батьки, яких вона інколи навідує. ОСОБА_4 є її рідною сестрою, і починаючи з 2007 р. з ними не проживає, до батьків не навідується. Хоча вона зареєстрована у цій квартирі, однак за комунальні послуги не платить і взагалі ніколи не допомагає.

Відповідачі в судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися у спосіб передбачений нормами ЦПК України, зокрема шляхом направлення ухвали суду про відкриття провадження у справі та призначення її до розгляду разом з позовною заявою та додатками до неї, судових повісток за адресами місця реєстрації й фактичного місця їх проживання.

У відповідності до вимог ст. 278 ЦПК України відповідачам були також направлені всі матеріали позову з відповідними додатками до нього та запропоновано надати суду у п'ятнадцятиденний сторк з дня вручення ували суду про відкриття провадження у справі відзив, чого зроблено ними так і не було.

Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити заочне рішення, зважаючи на належне повідомлення відповідача у справі про розгляд такої, згідно вимог ст. 128, 131 ЦПК України та рішення Конституційного Суду України від 13.12.2011 року № 17-рп/2011 згідно яких у разі відсутності осіб, які беруть участь у справі за адресою, вказаної в матеріалах справи (зокрема позовній заяві) яка відповідає місцю реєстрації відповідача, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене йому належним чином.

Заслухавши у судовому засіданні пояснення представника позивача, третьої особи, свідків, дослідивши у їх сукупності та співставленні надані суду докази, суд дійшов висновку про задоволення заявлених позовних вимог з огляду на таке.

Відповідно до вимог ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, що позивачу належить на праві приватної власності квартира за адресою: АДРЕСА_2, що підтверджується свідоцтвом про право власності від 30.03.2007 р. виданим Головним управлінням житлового забезпечення Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації).

Згідно відомостей Реєстру територіальної громади м. Києва КП «Головний інформаційно-обчислювальний центр» зареєстрованими у АДРЕСА_2 є ОСОБА_3, ОСОБА_7, ОСОБА_2, ОСОБА_4

Відповідно до оглянутих у судовому засіданні Актів про непроживання за місцем реєстрації від 06.10.2010, 17.09.2015, 10.09.2018, складених за участю мешканців зазначеного вище будинку, які засвідчені головою правління ЖБК «Домобудівельник», ОСОБА_4 та ОСОБА_5 за адресою АДРЕСА_3, фактично не проживали більше п'яти років на момент складання цих актів.

Так, допитані у судовому засіданні свідки мешканці будинку АДРЕСА_5 ОСОБА_9 і ОСОБА_8 під присягою дали покази, що відповідачі ОСОБА_4 і ОСОБА_5 не проживають за цією адресою. Свідок ОСОБА_9 вказала, що у квартирі № 44 цього будинку проживають лише позивач і з дружиною, інколи - їх дочка, при цьому зазначила, що відповідача ОСОБА_4 вона знає особисто, але остання вже більше 10 років там не проживає, а її дочку - ОСОБА_5 вона бачила лише один раз в житті. Особистих речей в квартирі, що проживає позивач із дружиною відповідачі не мають. Свідок ОСОБА_10 показала, що також проживає в тому будинку. ОСОБА_4 у квартирі № 20 не проживає, на її думку, ще з 1989 року.

Частиною першою ст. 15 ЦК України встановлено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК україни кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст. 41 Конституції України та ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно із ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду.

Згідно із ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

У відповідності зі ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Оскільки позивач є власником зазначеної квартири, тому має право вимагати усунення перешкод у здійсненні права власності щодо особи, яка не є його співвласником, проте в ній зареєстрована, шляхом визнання її такою, що втратила право на користування цим жилим приміщенням. Таким чином, враховуючи вищенаведені норми законодавства, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, враховуючи встановленні в судовому засіданні обставини, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги, є обґрунтованими та такими, що ґрунтуються на вимогах закону та підлягають задоволенню.

Крім того, відповідно до вимог ст.ст. 133, 141 ЦПК України суд присуджує до стягнення з відповідача на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору у сумі 704 грн. 80 коп., які сплачено позивачем за подання позову.

На підставі вищевикладеного, керуючись вимогами ст. ст. 41, 47 Конституції України, ст.ст. 316, 317, 321, 405 ЦК України, ст.ст. 12, 13, 76-81, 89, 95, 141, 229, 258, 259, 263-266, 268, 273, 280-282, 289, 352, 354 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, в інтересах якої виступає ОСОБА_4 про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням - задовольнити.

Визнати ОСОБА_4 та ОСОБА_5 такими, що втратили право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_4 .

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 судовий збір у розмірі 704 грн. 80 коп.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення через суд першої інстанції.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч. 2 ст. 358 цього Кодексу.

Суддя Коваль О.А.