У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22.10.2018 місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області у складі:

головуючого судді Світлик О.М.,

за участю секретаря судового засідання Пассер М.І.,

розглянувши у відкритому засіданні у залі суду в місті Ужгороді заяву позивача акціонерного товариства «Комерційний інвестиційний банк» про забезпечення позову в цивільній справі за позовною заявою акціонерного товариства «Комерційний інвестиційний банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

Акціонерне товариство «Комерційний інвестиційний банк» звернулося в суд з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

04.10.2018 року судом у порядку ч. 6 ст. 187 ЦПК України направлено запити до органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи щодо надання інформації про зареєстроване у встановленому закону порядку місце проживання відповідача.

11.10 та 18.10.2018 року з відповідних органів реєстрації місця перебування та місця проживання особи надійшли відповіді на запити щодо надання інформації про зареєстроване у встановленому закону порядку місце проживання відповідача.

Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 19.10.2018 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за вказаною позовною заявою, розгляд справи постановлено проводити в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.

22.10.2018 року позивачем подано заяву про забезпечення позову, згідно з якою просить суд:

накласти арешт на все майно, що належить ОСОБА_1 (Закарпатська область, Ужгородський район, с. Минай, вул. Козацька, 16, НОМЕР_1, виданий 29.10.1999 Ужгородським РВ УМВС України в Закарпатській області, РНОКПП НОМЕР_2), в тому числі: домоволодіння (реєстраційний номер майна № 16894851) за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Білогородка, вул. Чорнобильська, 19; приміщення (реєстраційний номер майна № 35092403), що знаходиться за адресою: Автономна Республіка Крим, м. Ялта, смт. Відрадне, вул. Моріса Тереза, 5; транспортний засіб автомобіль марки «Toyota», модель «Land Cruiser 200», 2016 року випуску, обєм двигуна 4461, в межах ціни позову;

заборонити ОСОБА_2 здійснювати будь-які дії, які можуть знищити та/або зменшити вартість належного йому майна.

В обґрунтування заяви про забезпечення позову представник позивача (заявника) посилається на те, у власності відповідача ОСОБА_2 є майно, яке може бути реалізованим для повернення суми кредитної заборгованості, що підтверджується Інформаційною довідкою з реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо субєкта № 139103632 від 26.09.2018 року та № 139104776 від 26.09.2018 року, а також витягом з Єдиного державного реєстру МВС України за № 0-.

Зазначає, що відповідно до інформації з реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна ОСОБА_2 володіє домоволодінням (реєстраційний номер майна № 16894851) за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Білогородка, вул. Чорнобильська, 19, та приміщенням (реєстраційний номер майна № 35092403), що знаходиться за адресою: Автономна Республіка Крим, м. Ялта, смт. Відрадне, вул. Моріса Тереза, 5. Крім того, відповідно до інформації з Єдиного державного реєстру МВС України ОСОБА_2 володіє транспортним засобом, а саме: автомобіль марки «Toyota», модель «Land Cruiser 200», 2016 року випуску, обєм двигуна 4461.

За твердженням представника заявника, у звязку із вищевикладеним виникла необхідність у забезпеченні позову в порядку ст. 152 ЦПК України. Оскільки невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду у разі задоволення заявлених позовних вимог про стягнення боргу за договором кредиту, представник заявника вважає за необхідне просити суд накласти арешт та заборонити відчуження всього майна, що належить ОСОБА_2 та заборонити останньому здійснювати будь-які дії, які можуть знищити та/або зменшити вартість належного йому майна до розгляду даної справи по суті.

Також представник заявника зауважує, що застосування зустрічного забезпечення одночасно з вирішенням питання щодо забезпечення позову у даному випадку є недоцільним, оскільки для цього відсутні підстави, передбачені ч. 3 ст. 154 ЦПК України. Враховуючи те, що спосіб забезпечення позову, про який просить заявник, не спричинить невідновлюваної шкоди ОСОБА_2 чи третім особам, а також відсутність обставин, визначених ч. 3 ст. 154 ЦПК України, підстави для зустрічного забезпечення відсутні.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до предявлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

За правилами ч. ч. 1, 3, 4 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи. Суд, розглядаючи заяву про забезпечення позову, може викликати особу, яка подала заяву про забезпечення позову, для надання пояснень або додаткових доказів, що підтверджують необхідність забезпечення позову, або для зясування питань, повязаних із зустрічним забезпеченням. У виняткових випадках, коли наданих заявником пояснень та доказів недостатньо для розгляду заяви про забезпечення позову, суд може призначити її розгляд у судовому засіданні з викликом сторін.

В силу наведених положень цивільного процесуального закону розгляд заяви про забезпечення позову здійснено без повідомлення учасників справи.

Вивчивши заяву про забезпечення позову та дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.

Під забезпеченням позову слід розуміти вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, прийнятого за його позовом. Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача, який може приховати майно, розтратити його, продати, знецінити.

Статтею 150 ЦПК України визначено перелік видів забезпечення позову, зокрема згідно з п. 1 ч. 1 зазначеної статті позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Положенням ч. 3 ст. 150 ЦПК України передбачено, що заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Ці обставини є істотними і необхідними для забезпечення позову.

Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

Цивільний процесуальний закон не зобовязує при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову.

Як розяснено у п. п. 1, 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб, чи учасників процесу.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; зясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Як встановлено судом, предметом позову в даній цивільній справі є стягнення з ОСОБА_1 в рахунок погашення заборгованості перед акціонерним товариством «Комерційний інвестиційний банк» по договору кредиту № 02-1/3л-30-14 від 27.06.2014 року, яка складає 3302866,61 грн.

Згідно з умовами вказаного кредитного договору кінцевий строк повернення кредитних коштів 26.12.2014 року.

З матеріалів справи вбачається, що згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна (інформаційні довідки за № 139103632 та № 139104776 від 26.09.2018 року відповідно) ОСОБА_2 в цілому належать на праві приватної власності домоволодінням за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Білогородка, вул. Чорнобильська, 19 (реєстраційний номер майна № 16894851), та приміщення, що знаходиться за адресою: Автономна Республіка Крим, м. Ялта, смт. Відрадне, вул. Моріса Тореза, 5 (реєстраційний номер майна № 35092403).

Між тим, відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру МВС України від 25.09.2018 року ОСОБА_2 є власником транспортного засобу автомобіля марки «Toyota», модель «Land Cruiser 200», 2016 року випуску, обєм двигуна 4461, який зареєстрований за відповідачем 26.10.2016 року.

За змістом положень ст. ст. 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З урахуванням викладеного, приймаючи до уваги наведені норми процесуального законодавства та розяснення Верховного Суду України, виходячи з оцінки обґрунтованості доводів представника заявника щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову, оскільки предметом спору є стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 3302866,61, суд вважає, що даний вид забезпечення позову накладення арешту на все майно ОСОБА_1, яке належить йому на праві власності, є співмірним із заявленими позовними вимогами, необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову, що, в силу положень ст. ст. 149-153 ЦПК України, свідчить про обґрунтованість поданої заяви про накладення арешту на майно.

Відтак, суд дійшов до висновку про те, що не забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, а тому заява про забезпечення позову в даній справі підлягає до задоволення шляхом накладення арешту на все майно, що належить ОСОБА_1, в тому числі: домоволодіння за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Білогородка, вул. Чорнобильська, 19, приміщення, що знаходиться за адресою: Автономна Республіка Крим, м. Ялта, смт. Відрадне, вул. Моріса Тореза, 5; транспортний засіб автомобіль марки «Toyota», модель «Land Cruiser 200», 2016 року випуску, обєм двигуна 4461, в межах заявленої суми позовних вимог в розмірі ціни позову 3302866,61 грн. до вирішення спору по суті.

При цьому, суд зазначає, що обраний позивачем вид забезпечення позову не призведе до невиправданого обмеження майнових прав відповідача, оскільки арештоване майно фактично перебуває в користуванні власника, а обмежується лише можливість розпорядитися ним.

Разом із тим, вжиття такого виду забезпечення позову як заборона ОСОБА_2 здійснювати будь-які дії, які можуть знищити та/або зменшити вартість належного йому майна, з огляду на правові наслідки арешту майна, є зайвим і недоцільним, у звязку з чим вимоги заяви про забезпечення позову в цій частині до задоволення не підлягають.

Відповідно до вимог ч. ч. 1, 2 ст. 154 ЦПК України суд може вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (зустрічне забезпечення). Зустрічне забезпечення застосовується тільки у випадку забезпечення позову.

Питання застосування зустрічного забезпечення вирішується судом в ухвалі про забезпечення позову або в ухвалі про зустрічне забезпечення позову.

Станом на час розгляду судом заяви про забезпечення позову в суду відсутні підстави вважати, що існують обставини, за наявності яких законодавець встановив обовязок суду щодо застосування зустрічного забезпечення (ч. 3 ст. 154 ЦПК України).

Відповідно до положень ч. ч. 1, 2 ст. 157 ЦПК України ухвала суду про забезпечення позову має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим законом. Така ухвала підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження. Примірник ухвали про забезпечення позову залежно від виду вжитих заходів одночасно з направленням заявнику направляється судом для негайного виконання всім особам, яких стосуються заходи забезпечення позову і яких суд може ідентифікувати, а також відповідним державним та іншим органам для вжиття відповідних заходів.

Керуючись ст. ст. 149, 150, 153, 157, 259-261, 352-354 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Заяву про забезпечення позову задовольнити частково.

Вжити заходи забезпечення позову у цивільній справі № 308/11168/18, а саме, накласти арешт на все майно, що належить ОСОБА_1, в тому числі:

домоволодінням за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Білогородка, вул. Чорнобильська, 19 (реєстраційний номер майна № 16894851);

приміщення, що знаходиться за адресою: Автономна Республіка Крим, м. Ялта, смт. Відрадне, вул. Моріса Тореза, 5 (реєстраційний номер майна № 35092403);

транспортний засіб автомобіль марки «Toyota», модель «Land Cruiser 200», 2016 року випуску, обєм двигуна 4461, який зареєстрований за відповідачем 26.10.2016 року в межах заявленої суми позовних вимог в розмірі ціни позову 3302866 (три мільйона триста дві тисячі вісімсот шістдесят шість) гривень 61 коп. до вирішення спору по суті.

У задоволенні решти вимог заяви про забезпечення позову відмовити.

Позивач (стягувач): акціонерне товариство «Комерційний інвестиційний банк», , що знаходиться за адресою: вул. Гойди, 10, м. Ужгород, Закарпатська область.

Відповідач (боржник): ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_2, який зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2.

Копію ухвали направити для виконання до Ужгородського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області (вул. Заньковецької, 10, м. Ужгород, Закарпатська область), відділу реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень Ужгородської міської ради (пл. Поштова, 3, м. Ужгород, Закарпатська область) та учасникам справи для відома.

Ухвалу про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову може бути оскаржено.

Ухвала про забезпечення позову виконується негайно в порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Ухвали, що постановлені судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирають законної сили з моменту їх підписання суддею (суддями).

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвали суду якщо апеляційна скарга подана протягом пятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом пятнадцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду, при цьому відповідно до п. п. 15.5 п. 15 Перехідних положень ЦПК України в редакції Закону України від 03.10.2017 року № 2147-VIII до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією кодексу.

Строк предявлення до виконання ухвали суду про забезпечення позову три роки.

Головуюча О.М. Світлик