РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/3627/18

пр. № 2/759/4008/18

13 червня 2018 року м. Київ

Святошинський районний суд м. Києва

під головуванням судді Сенька М.Ф,

при секретарі Фещук Т.С.,

розглянувши в судовому засіданні в приміщенні суду справу ОСОБА_1 до Концерну радіомовлення, радіозв'язку та телебачення, третя особа без самостійних вимог: первинна профспілкова організація Луганська філія Концерну радіомовлення, радіозв'язку та телебачення про визнання наказу про звільнення незаконним, визнання формулювання причини звільнення неправильними, зміну дати та формулювання причини звільнення, зобов'язання виплатити вихідну допомогу, стягнення середнього заробітку за час затримки виплати належних сум при звільненні, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв'язку з несвоєчасною видачею трудової книжки,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 в березні 2018 звернувся до суду з позовом, за яким просив суд визнати незаконним наказ директора Луганської філії Концерну радіомовлення, радіозв'язку та телебачення від 02.02.2017 року № 6-к про звільнення, визнати формулювання причини звільнення неправильними, змінити дату та формулювання причин звільнення, вказавши нове формулювання - звільнений 16.12.2016 року за власним бажанням на підставі приписів частини 3 ст. 38 КЗпП України, у зв'язку з невиконанням адміністрацією підприємства вимог законодавства про працю, умов колективного та трудового договорів, а також зобов'язати відповідача виплатити позивачу вихідну допомогу, стягнути середній заробіток за час затримки виплати належних йому сум при звільненні по день фактичного розрахунку та середній заробіток за час вимушеного прогулу в зв'язку з несвоєчасною видачею трудової книжки.

Провадження за позовом відкрите відповідно до ухвали судді від 15.03.2018р., справа призначена до розгляду за правилами загального позовного провадження.

Представник позивача ОСОБА_2 подав заяву, за якою на вимогах позову наполягав, просив розглянути справу без його участі та участі позивача.

Представник відповідача Грамрецький Є.О. та представник третьої особи Бордачов С.В. також подали заяви про розгляд справи без їх участі, в задоволенні позову просили відмовити за необґрунтованістю. Крім того, відповідачем заявлено про застосування до спору наслідків пропуску позивачем строків позовної давності.

Судом встановлено таке.

Наказом керівника Луганської філії Концерну радіомовлення, радіозв'язку та телебачення №106-к від 22 червня 2015р. ОСОБА_1 звільнено з посади інженера засобів радіо та телебачення 1 категорії РТС Луганськ, у зв'язку із скорочення чисельності та штату працівників, на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від 13.12.2016 року ОСОБА_1 поновлено на посаді інженера засобів радіо та телебачення 1-ї категорії Луганської філії Концерну радіомовлення, радіозв'язку та телебачення з 23 червня 2015р. та стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу у сумі 87028грн. 36коп. (сума зазначена без вирахування обов'язкових платежів) та 1000грн. на відшкодування моральної шкоди.

Наказом по підприємству від 14.12.2016р. №38 позивача було поновлено на посаді, а наказом №91 від цього ж дня йому було визначене робоче місце в апаратному залі РРС Дробишеве.

15.12.2016 року ОСОБА_1 було вручено повідомлення № 529, яким попереджено про те, що відповідно до наказу від 14.12.2016 року № 641 «Про скорочення штату та чисельності працівників Луганської філії Концерну радіомовлення, радіозв'язку та телебачення» посада інженера засобів радіо та телебачення 1 категорії з 16.03.2017 року скорочується і ОСОБА_1 підлягає звільненню. Одночасно, позивачу було запропоновано роботу на підприємстві на вільних посадах, відповідно до його спеціальності.

16.12.2016 року позивача направлено на обов'язковий попередній медичний огляд працівника до медичного закладу за адресою: м. Лисичанськ, пр. Перемоги, 134.

16.12.2016 року ОСОБА_1 звернувся до відповідача із заявою про звільнення за власним бажанням, на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України, у зв'язку з недотриманням роботодавцем вимог трудового законодавства, пославшись на те, що підприємством не виконано рішення суду в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та незаконно застосована процедура звільнення у зв'язку зі скороченням штатів..

В задоволенні заяви позивачу було відмовлено, за безпідставністю, про що повідомлено листом від 16.12.2016 року за № 531. Одночасно цим же листом позивачу було запропоновано припинити трудовий договір на підставі п. 1 ч. 1 ст. 36 КЗпП України, за згодою сторін.

З 19.12.2016 року ОСОБА_1 на робочому місці не з'являвся, що підтверджується Актами про відсутність працівника на робочому місці та табелем обліку робочого часу за період 19 грудня 2016 року по 02 лютого 2017 року.

Наказом директора Луганська філія Концерну радіомовлення, радіозв'язку та телебачення № 6-к від 02.02.2017 року ОСОБА_1 було звільнено з роботи, у зв'язку з прогулами без поважних причин, на підставі п.4 ст. 40 КЗпП. Звільнення позивача з роботи відбулось за погодженням профспілки, що оформлене протоколом від 31.01.2017 року. Засідання профкому позивач проігнорував.

Про причини відсутності на роботі позивач роботодавця не повідомляв, а тому відповідні докази, що надані суду відхиляються, як неналежні.

Напроти, як це вбачається з позовної заяви, позивач не мав наміру продовжувати трудові відносини, вважаючи, що має бути звільненим з 16.12.2016р. на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України.

В супереч доводам позивача, йому своєчасно 16.12.2016 року на виконання рішення Апеляційного суду м. Києва від 13.12.2016 року виплачено середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 87028, 36 грн., з урахуванням утриманих обов'язкових платежів, та 1000 грн. на відшкодування моральної шкоди, що підтверджується платіжним дорученням № 842 від 16.12.2016 року та випискою банку від 16.12.2016 року.

Доводи позивача про те, що після поновлення на роботі, відносно нього незаконно розпочата процедура звільнення за скороченням штатів, є надуманими. Напроти з рішення Апеляційного суду м. Києва від 13.12.2016 року, на яке посилається позивач в обґрунтування цих доводів, вбачається, що посада позивача дійсно підлягала скороченню.

Інших доводів про незаконність звільнення, а відповідно і доказів в їх обґрунтування позивачем не надано.

За таких даних, суд приходить до висновку, що позивача звільнено з роботи у повній відповідності з чинним законодавством, за об'єктивно підтверджених фактів прогулу, на законних підставах, а тому в задоволенні позову в частині визнання незаконним наказу про звільнення, визнання формулювання причини звільнення неправильними, зміну дати та формулювання причини звільнення слід відмовити, за необґрунтованістю.

У зв'язку з відсутністю позивача в день звільнення вручити йому наказ про звільнення та видати трудову книжку не вбачалось за можливе, про що складено відповідний акт.

Разом з тим, в день звільнення на адресу позивача було направлено повідомлення про звільнення та запрошено до підприємства для ознайомлення з наказом про звільнення та отримання трудової книжки. Дане повідомлення отримано позивачем 06.02.2017р., проте було проігнороване.

Проігнорував він і таке ж повідомлення від 15.03.2017р.

Лише 14.02.2018 року на задоволення заяви позивача, що була отримана відповідачем 13.02.2018, на адресу позивача було надіслано копію наказу про звільнення і трудову книжку.

Надіслати трудову книжку, без попередньої згоди на те позивача, відповідач не міг, оскільки це б суперечило вимогам пункту 4.2 Інструкції № 58 від 29.07.93 р. «Про порядок ведення трудових книжок працівників».

Виплата вихідної допомоги при звільненні з роботи на підставі п.4 ст. 40 КЗпП України не передбачена.

В день звільнення на особистий рахунок позивача відповідачем перераховано всі належні на день звільнення виплати.

Отже, і доводи позивача про те, що йому не своєчасно видана трудова книжка і не проведено належний розрахунок при звільненні, спростовані в судовому засіданні, а тому в задоволенні вимог про стягнення середнього заробітку відповідно до ст.ст. 116, 117, 235 КЗпП України, також слід відмовити за необґрунтованістю.

Підсумовуючи викладене позов не підлягає задоволенню в повному обсязі.

Оскільки судом відмовлено в позові по суті, то підстав для застосування до спору наслідків пропуску строків позовної давності немає.

За такого рішення, з урахувань того, що позивача звільнено від сплати судового збору, суд відносить витрати у справі на рахунок держави.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 13, 81, 258, 258, 265, 268 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

У позові ОСОБА_1 до Концерну радіомовлення, радіозв'язку та телебачення, третя особа без самостійних вимог: первинна профспілкова організація Луганська філія Концерну радіомовлення, радіозв'язку та телебачення про визнання формулювання причини звільнення неправильними, зміну дати та формулювання причини звільнення, зобов'язання виплатити вихідну допомогу, стягнення середнього заробітку за час затримки виплати належних сум при звільненні, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв'язку з несвоєчасною видачою трудової книжки, відмовити.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду м. Києва через Святошинський районний суд м. Києва протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Головуючий М.Ф. Сенько