Постанова

Іменем України

14 листопада 2018 року

м. Київ

справа № 185/9223/16-ц

провадження № 61-40307 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Гулька Б. І. (суддя-доповідач), Луспеника Д. Д., Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4;

відповідач - приватне акціонерне товариство «ДТЕК Павлоградвугілля»;

третя особа - відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Павлограді Дніпропетровської області;

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області у складі судді Гаврилова В. А. від 11 грудня 2017 року та постанову апеляційного суду Дніпропетровської області у складі колегії суддів: Каратаєвої Л. О., Ткаченко І. Ю., Пищиди М. М., від 31 травня 2018 року,

ВСТАНОВИВ :

У листопаді 2016 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом, який було уточнено, до приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» (далі - ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля»), третя особа - відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Павлограді Дніпропетровської області, про встановлення факту каліцтва для одержання допомоги по загальнообов'язковому державному соціальному страхуванню, зобов'язання вчинити певні дії.

Позовна заява мотивована тим, що вона перебувала у трудових відносинах з відкритим акціонерним товариством «Шахта «Західно-Донбаська», правонаступником якого є ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля». 25 жовтня 1999 року під час виконання своїх трудових обов'язків стався нещасний випадок, внаслідок якого вона отримала травму. 23 лютого 2006 року рішенням суду, що набрало законної сили, було встановлено факт нещасного випадку на виробництві та зобов'язано відвідача скласти акт за формою Н-1. 28 вересня 2006 року відповідачем було складено акт (спеціального) розслідування нещасного випадку та акт № 44 про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом, щодо обставин її виробничої травми 25 жовтня 1999 року із записом у розділі 3 акту розслідування та в розділі 6 акту наступного змісту: «При падінні вдарилась лівою стороною грудної клітини об ролікоопірну конструкцію става стрічкового конвеєра». Інші тілесні ушкодження у вказаних документах зазначені не були. Відсутність запису в акті № 44 ознаків стійкої втрати професійної працездатності позбавляє її можливості встановити ступінь стійкої втрати працездатності, доказами чого є медичні діагнози за час її лікування з висновкоми «Посттравматичний». У жовтні 2015 році інститут медико-соціальних проблем інвалідності міста Дніпропетровська відмовив їй у встановленні ступеню стійкої втрати працездатності у зв'язку з тим, що в акті № 44 розслідування нещасного випадку відповідачем вказаний тільки діагноз у вигляді забою грудної клітини. 24 лютого 2014 року у повідомленні комунального закладу «Обласний клінічний центр медико-соціальної експертизи» ДОР» № 106-А було вказано, що у випадку одержання посильних документів медико-соціальної експертної комісії проведе її огляд з внесенням відповідного медичного експертного рішення. Проте відповідач відмовляється вносити зміни чи доповнення до акту № 44 про нещасний випадок та до акту Н-5 (спеціального) розслідування нещасного випадку повідомлення про наслідки нещасного випадку за формою Н-2.

Посилаючись на викладене, ОСОБА_4 просила суд встановити факт того, що 25 жовтня 1999 року о 05-00 годині на котельній виробничого структурного підрозділу «Шахта Західно-Донбаська» відкритого акціонерного товариства «Павлоградвугілля» під час виконання трудових обов'язків у якості зольниці у результаті нещасного випадку вона при падінні лівим боком на металевий кут розміром 35 х 40 см. з наступним розворотом тулуба та ударом грудиною в область серця на той же самий металевий кут отримала тілесні ушкодження у виді травмування грудної клітини з обох сторін, розірвання молочної залози (рана довжиною 7 см.), черепно-мозкову травму, травму шийно-грудного відділу хребта, синдром хребтової артерії, дифузні випинання між хребцевих дисків L3-L4-5 з дегенеративним стенозом між хребцевих отворів, дифузне випинання між хребцевого диску L5-S1 з субстенозом лівого міжхреберцевого отвору, нестабільність на рівні L4, L5, остеохондроз, спондилоартроз, сколіоз. Зобов'язати відповідача внести доповнення: до пункту 1 повідомлення про наслідки нещасного випадку за формою Н-2 від 28 вересня 2006 року № 44 щодо нещасного випадку за її участю 25 жовтня 1999 року; до пункту 3 акту (спеціального) розслідування нещасного випадку (аварії) за формою Н-5 від 28 вересня 2006 року щодо нещасного випадку за її участю 25 жовтня 1999 року; до пункту 6 акту № 44 про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом за формою Н-1 від 28 вересня 2006 року щодо нещасного випадку за її участю 25 жовтня 1999 року наступним текстом: «Травмування грудної клітини з обох сторін, розірвання молочної залози (рана довжиною 7 см.), черепно-мозкову травму, травму шийно-грудного відділу хребта, синдром хребтової артерії, дифузні випинання між хребцевого диску L3-L4-5 з дегенеративним стенозом між хребцевих отворів, дифузну випинання між хребцевого диску L5-S1 з субстенозом лівого міжреберцевого отвору, нестабільність на рівні L4, L5, остеохондроз, спондилоартроз, сколіоз».

Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11 грудня 2017 року позов ОСОБА_4 залишено без задоволення.

Рішення районного суду мотивовано тим, що позивачка не надала належних та допустимих доказів причинно-наслідкового зв'язку між виробничою травмою, що сталася із нею 25 жовтня 1999 року під час виконання нею службових обов'язків та набутими з 2000 року по 2016 рік хворобами.

Постановою апеляційного суду Дніпропетровської області від 31 травня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишено без задоволення, рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11 грудня 2017 року - без змін.

Погоджуючись із рішенням районного суду, апеляційний суд зазначив, що факт нещасного випадку, що трапився з позивачкою 25 жовтня 1999 року під час виконання нею трудових обов'язків в якості зольниці на підприємстві, вже встановлено рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 23 лютого 2006 року, а тому підстав для задоволення позовних вимог в цій частині відсутні. Внесення до акта форми Н-1 та Н-5, а також у повідомлення про наслідки нещасного випадку форми Н-2 діагнозу, який не встановлений лікувально-профілактичним закладом у період тимчасової втрати працездатності внаслідок нещасного випадку на виробництві, не відноситься до повноважень роботодавця, а є виключною компетенцією лікувально-профілактичних закладів. Оскільки спір стосується діагнозу, що встановлюється виключно лікувально-профілактичним закладом, а не підприємством, тому сторонами вказаних спірних правовідносин мають бути позивачка та лікувально-профілактичний заклад, а встановлення іншого діагнозу є підставою для проведення повторного розслідування нещасного випадку.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржувані судові рішення скасувати й ухвалити нове рішення, яким її позов задовольнити.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди належним чином не дослідили всіх обставин справи, внаслідок чого дійшли помилкового висновку про відмову у задоволенні позову. Вона позбавлена права на безкоштовне, повноцінне лікування, одержання у повному обсязі допомоги по загальнообов'язковому державному соціальному страхуванню. Відсутність у акті від 28 вересня 2006 року № 44 допису про стійку втрату професійної працездатності внаслідок нещасного випадку на виробництві позбавляє її можливості встановити ступінь стійкої втрати працездатності. Доказом того, що її захворювання набуті внаслідок нещасного випадку 25 жовтня 1999 року на виробництві є медичні діагнози за час її лікування з висновками «посттравматичний». Невнесення до акта форми Н-1 та Н-5, а також у повідомлення про наслідки нещасного випадку форми Н-2 всіх посттравматичних діагнозів позбавляє її права на отримання соціальних виплат у зв'язку з ушкодженням здоров'я. Посилання судів на те, що захворювання були набуті нею за віком не відповідають дійсності, так як такі захворювання набуті нею внаслідок нещасного випадку на виробництві та за своїм характером відносяться до посттравматичних. Зазначене також встановлено приюдиційним рішенням суду від 23 лютого 2006 року.

Відзив на касаційну скаргу не надходив.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 перебувала у трудових відносинах з відкритим акціонерним товариством «Шахта «Західно-Донбаська», правонаступником якого є ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля».

25 жовтня 1999 року о 05-00 годині під час виконання трудових обов'язків ОСОБА_4 отримала тілесні ушкодження у вигляді: забиття грудної клітини, забиття молочної залози зліва. На лікарняному перебувала у період з 27 жовтня 1999 року по 15 листопада 1999 року (а. с. 21).

Згідно виписки з медичної карти лікарем травматологом було встановлено діагноз: пошкодження грудної клітини і молочної залози, травма виробнича, а згідно запису лікаря хірурга пошкодження лівої грудної клітини, перелом четвертого ребра.

Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 23 лютого 2006 року встановлено факт нещасного випадку, що трапився з ОСОБА_4 25 жовтня 1999 року у нічну зміну о 05 годині під час виконання нею трудових обов'язків та зобов'язано ВАТ «Павлоградвугілля» скласти акт за формою Н-1. (а. с. 26-27).

28 вересня 2006 року ВАТ «Павлоградвугілля» було складено акт за формою Н-1 (спеціального) розслідування нещасного випадку (аварії), що стався 25 жовтня 1999 року о 05-00 годині, відповідно до якого підтверджено, що нещасний випадок, що стався з ОСОБА_4, був пов'язаний з виробництвом. До акту було вказано діагнози, отримані внаслідок травми, на підставі листка непрацездатності ОСОБА_4 (а. с. 23).

За таких обставин висновок судів про те, що факт нещасного випадку, що трапився з позивачкою 25 жовтня 1999 року під час виконання нею трудових обов'язків в якості зольниці на підприємстві, вже встановлено рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 23 лютого 2006 року, а тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог в цій частині, є правильним та відповідає обставинам справи.

Щодо внесення до акта форми Н-1 та Н-5, а також у повідомлення про наслідки нещасного випадку форми Н-2 діагнозу, який не встановлений лікувально-профілактичним закладом у період тимчасової втрати працездатності внаслідок нещасного випадку на виробництві, то суди вірно виходили із положень Порядку проведення розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 серпня 2004 року № 1112, згідно якого усунення недоліків при складанні акта форми Н-1 та Н-5 можливе лише шляхом проведення повторного (додаткового) розслідування, а внесення змін до вже складених актів цим Порядком не передбачено.

При цьому суди вірно вказали, що встановлення діагнозу є виключною компетенцією лікувально-профілактичного закладу, а не комісії з розслідування нещасного випадку на виробництві та роботодавця. Фактично позивачка не згодна із діагнозом, встановленим їй у період тимчасової втрати працездатності у зв'язку з нещасним випадком на виробництві, що встановлюється лікувально-профілактичним закладом, а не підприємством.

Таким чином, висновки судів є правильними та відповідають фактичним обставинам справи, норми матеріального права застосовано вірно.

Доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують, на законність судових рішень не впливають, а в основному направлені на переоцінку доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу та залишити судові рішення без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11 грудня 2017 року та постанову апеляційного суду Дніпропетровської області від 31 травня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Б. І. Гулько

Д. Д. Луспеник

Ю. В. Черняк