У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 жовтня 2018 року, місто Новоград-Волинський Житомирської області

Новоград-Волинський міськрайонний суд Житомирської області

в складі: головуючого судді Мозгового В. Б.

за участю секретаря судового засідання Кравець І. А.

(Справа № 2-990/10, провадження № 6/0285/197/18)

розглянув у відкритому судовому засідання заяву ОСОБА_1 про скасування тимчасового обмеження у вигляді заборони виїжджати за кордон,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою в якій просить скасувати тимчасове обмеження у вигляді заборони виїжджати за кордон України, встановлене відносно нього ухвалою Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 20.07.2016 року №6/0285/5716 у справі 2-990/10.

Заявник посилаючись на те, що оскільки наданий час відсутнє виконавче провадження, рішення суду виконано в добровільному порядку, а наявність обмеження у праві виїзду за кордон порушує його конституційні права, просить суд заяву задовольнити.

В судове засідання заявник не зявився, надав заяву про слухання справи у його відсутності, заяву просить задовольнити.

Від заінтересованої особи ОСОБА_2 надійшла заява про те, що він не заперечує щодо задоволення заяви ОСОБА_1.

Від державного виконавця надійшла заява, де він просить відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1, оскільки останнім не сплачено виконавчий збір та витрати виконавчого провадження.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Встановлено, що ухвалою Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 20 липня 2016 року №2-990/10 провадження №6/0285/57/16 було тимчасово обмежено ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрованого ІНФОРМАЦІЯ_2 у праві виїзду за межі України до погашення ним боргу у повному обсязі. Підставою обмеження заявника у праві виїзду, стало рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду №2-990/10 від 24.09.2010 р. про стягнення з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь публічного акціонерного товариства «Брокбізнесбанк»» боргу в сумі 179 856,34 грн. та 910 грн. судового збору. На підставі ухвали Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 03 травня 2018 року №6/0285/49/18 було замінено стягувача ПАТ «Брокбізнесбанк» на правонаступника ОСОБА_2 у виконавчому провадженні по виконанню рішення суду №2-990/10.

Відповідно до ч. 5 ст.441 ЦПК України суд може скасувати тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України за вмотивованою заявою боржника.

Заява вмотивована тим, що виконавче провадження ВП №47527831 було завершено відповідно до п.7 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки борг перед новим стягувачем ОСОБА_2 було фактично погашено.

Свобода пересування гарантована ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав і основоположних свобод (далі Конвенції), частина друга якої передбачає: «Кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною». При чому згідно ч. 3 указаної статті це на здійснення цього права не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров'я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

У справі «Гочев проти Болгарії» («Gochev v. Bulgaria» від 26.11.2009 року) Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) сформулював загальні стандарти щодо права на свободу пересування, зазначивши, що таке обмеження має відповідати одразу трьом критеріям: по-перше, має ґрунтуватися на законі, по-друге, переслідувати одну з легітимних цілей, передбачених у ч. 3 ст. 2 Протоколу №4 до Конвенції, і по-третє, знаходитися в справедливому балансі між правами людини та публічним інтересом (тобто бути пропорційним меті його застосування). При цьому при вирішенні питання про пропорційність обмеження даного права з метою стягнення неоплачених боргів слід памятати, що таке обмеження може бути виправдано лише тоді, коли воно дійсно сприятиме погашенню заборгованості; проте навіть якщо зазначене обмеження свободи пересування було виправданим на самому початку, воно може стати непропорційним і таким, що порушує права людини, якщо воно автоматично продовжуватиметься протягом тривалого періоду.

Стаття 33 Конституції України гарантує кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, свободу пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно ст. 313 ЦК України фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом.

Суд не приймає до уваги доводи державного виконавця для відмови у задоволенні заяви, що ОСОБА_1 не сплачено виконавчий збір та витрати виконавчого провадження, оскільки метою обмеження заявника його конституційних прав було саме стягнення боргу за рішенням суду, а не витрат у виконавчому провадженні.

Отже, враховуючи тривалість обмеження права заявника на виїзд за межі України, яке діє з жовтня 2016 року по теперішній час, відсутність на виконанні виконавчих документів про стягнення з нього боргів, а також виконання ним рішення суду №2-990/10 в повному обсязі, суд приходить до висновку, що заява ОСОБА_1 є вмотивованою та підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 3, 4, 5, 441 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в:

Заяву ОСОБА_1 про скасування тимчасового обмеження у вигляді заборони виїжджати за кордон задовольнити повністю.

Скасувати тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, застосоване відносно ОСОБА_1, РНОКПП НОМЕР_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, проживаючого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, на підставі ухвали Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 20 липня 2016 року №2-990/10 провадження №6/0285/57/16.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Апеляційного суду Житомирської області через Новоград-Волинський міськрайонний суд протягом 15 днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвалу не було вручено у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом 15 днів з дня вручення йому цієї ухвали суду.

Суддя В.Б. Мозговий