АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/1463/18Головуючий у 1-й інстанції Марцішевська О.М. Доповідач в апеляційній інстанції Фетісова Т.Л.
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 вересня 2018 року м. Черкаси

Апеляційний суд Черкаської області в складі колегії суддів цивільної палати:

головуючого Фетісової Т.Л.

суддів Бородійчука В.Г., Василенко Л.І.

секретар Анкудінов О.І.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідачі Черкаський обласний військовий комісаріат Міністерства оборони України, Міністерство оборони України (скаржник),

третя особа - начальник 1347 військового представництва Міністерства оборони України,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Міністерства оборони України на рішення Соснівського районного суду міста Черкаси від 20.06.2018 (ухвалене о 15 год. 30 хв. у залі судових засідань Соснівського районного суду, повний текст складено 27.06.2018, суддя в суді першої інстанції Марцішевська О.М.) у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Черкаського обласного військового комісаріату Міністерства оборони України, Міністерство оборони України, третя особа без самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: начальник 1347 військового представництва Міністерства оборони України, про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, :

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся 07.02.2018 до суду з вищевказаним позовом, яким, з урахуванням послідуючих уточнень, просив зобов`язати Міністерство оборони України та Черкаський обласний військовий комісаріат Міністерства оборони України виплатити позивачу середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 07.03.2017 по 17.11.2017 та оплатити листки непрацездатності серії АДЗ №296172, 296558, 296758.

В обґрунтування вказував на те, що рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 06.03.2017, яке набрало законної сили, визнано незаконним та скасовано наказ №69 начальника 4-го військового представництва Міністерства оборони України від 30.11.2016 в частині звільнення з 30.11.2016 ОСОБА_1 , інженера-технолога 4 військового представництва Міністерства оборони України відповідно до п.1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України у зв`язку з розформуванням 4 військового представництва Міністерства оборони України. Поновлено ОСОБА_1 на посаді інженера-технолога 4 військового представництва Міністерства оборони України з 30.11.2016. Стягнуто з Міністерства оборони України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період із 30.11.2016 по 06.03.2017 включно у розмірі 7341,84 грн. Стягнуто з Міністерства оборони України в дохід держави судовий збір у розмірі 1280,00 грн. Наказом начальника 1347 військового представництва Міноборони України №183 від 17.11.2017 позивача поновлено на попередній роботі на посаді інженера-технолога 4 військового представництва Міноборони України з 30.11.2016 та цим же наказом його звільнено з 17.11.2017 із займаної посади в порядку переведення у 1347 військове представництво Міноборони України. З 18.11.2017 позивача призначено на посаду економіста групи №4 у вказаному представництві. Цим же наказом направлено до ІНФОРМАЦІЯ_1 (довольчого фінансового органу) документи для виплати йому коштів за вимушений прогул у зв`язку з поновленням його на роботі за період з 30.11.2016 по 06.03.2017 включно у розмірі 7341,84 грн. за період з 07.03.2017 по 17.11.2017 з урахуванням виплаченої матеріальної допомоги при звільненні та листків непрацездатності серії АДЗ №296172, 296558, 296758. Станом на 07.02.2018 рішення суду не виконане, також не виконаний наказ №183 від 17.11.2017 і позивачу не виплачено середній заробіток за час вимушеного прогулу, а також не оплачені листки непрацездатності. Листом №6/7/1018 від 08.12.2017 ІНФОРМАЦІЯ_2 повідомив начальника ПЗ №1347 про неможливість виплати позивачу вищевказаних коштів та рекомендовано звернутись до суду.

Рішенням Соснівського районного суду міста Черкаси від 20.06.2018 позов задоволено частково та зобов`язано Міністерство оборони України виплатити позивачу середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 24.04.2017 по 16.11.2017 включно та забезпечити розгляд комісією соціального страхування питання щодо виплати допомоги по тимчасовій непрацездатності по листкам непрацездатності серії АДЗ №296172, 296558, 296758 за період з 07.03.2017 по 21.04.2017. Позов ОСОБА_1 до Черкаського обласного військового комісаріату Міністерства оборони України залишено без задоволення.

При цьому, суд першої інстанції виходив із того, що має місце затримка виконання рішення суду про стягнення на користь позивача у цій справі середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Суд вказав, що саме на Міністерство оборони України, як роботодавця позивача та розпорядника коштів, покладено обов`язок забезпечити дотримання вимог законодавства про оплату праці, у зв`язку з чим кошти на користь позивача має сплатити Міністерство.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, Міністерство оборони України подало 25.07.2018 апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права, просить рішення суду скасувати та новим рішенням відмовити в задоволенні позовних вимог у справі. Скаржник зазначає, що в даній справі повторно стягуються кошти із скаржника, які вже було стягнуто попереднім рішенням суду про поновлення ОСОБА_1 на роботі. Черкаський ОВК є фінансовим органом отже він має сплачувати кошти позивачу. Листки непрацездатності має оплачувати орган, який виплачував позивачу заробітну плату, - фінансовий відділ 4 військового представництва (військова частина НОМЕР_1 с. Дубівка), де позивач перебував на грошовому забезпеченні. Оскільки кошти, які стягнуто на користь позивача обліковують за 2017 рік, а їх сплата має проводитися у 2018 році, це буде порушенням бюджетного законодавства. Управління військових представництв є юридичною особою, яка забезпечує діяльність військових представництв, де працює позивач. Суд залучив до участі у справі в якості співвідповідача згідно ухвали від 18.05.2018 скаржника, однак позовні вимоги до останнього не заявлялися.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач ОСОБА_1 просив суд апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін, оскільки вважає його законним та обґрунтованим.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до положень ч.ч.1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши та обговоривши наявні докази по справі, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах вимог та доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступних висновків.

При розгляді справи встановлено, що ОСОБА_1 з 07.09.2011 працював на посаді цивільного працівника інженера-технолога 4 військового представництва Міністерства оборони України. Відповідно до витягу з наказу 4 військового представництва Міністерства оборони України (по стройовій частині) №69 від 30.11.2016 ОСОБА_1 , інженера-технолога, звільнено відповідно до п. 1 ст.40 КЗпП України у зв`язку з розформуванням 4 військового представництва Міністерства оборони України.

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 06.03.2017, яке набрало законної сили 19.04.2017, поновлено ОСОБА_1 на посаді інженера-технолога 4 військового представництва Міністерства оборони України з 30.11.2016. Стягнуто з Міністерства оборони України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 30.11.2016 по 06.03.2017 включно у розмірі 7341,84 грн. Рішення в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць допущено до негайного виконання.

Судами встановлено, що 4 військове представництво Міністерства оборони України є структурним підрозділом Міністерства України, а не окремою юридичною особою. Розформування військового представництва як структурного підрозділу фактично є зміною внутрішньої структури Міністерства оборони України. Також встановлено, що Міністерством оборони України, як роботодавцем позивача, його звільнення проведено з порушенням передбаченого законом порядку.

Обставини, встановлені рішенням суду у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом (ч.4 ст.82 ЦПК України).

Наказом начальника 1347 військового представництва Міноборони України №183 від 17.11.2017 позивача поновлено на попередній роботі на посаді інженера-технолога 4 військового представництва Міноборони України з 30.11.2016 та цим же наказом його звільнено з 17.11.2017 із займаної посади в порядку переведення у 1347 військове представництво Міноборони України. З 18.11.2017 позивача призначено на посаду економіста групи №4 у вказаному представництві. Цим же наказом направлено до ІНФОРМАЦІЯ_1 (довольчого фінансового органу) документи для виплати йому коштів за вимушений прогул у зв`язку з поновленням його на роботі за період з 30.11.2016 по 06.03.2017 включно у розмірі 7341,84 грн. за період з 07.03.2017 по 17.11.2017 з урахуванням виплаченої матеріальної допомоги при звільненні та листків непрацездатності серії АДЗ №296172, 296558, 296758.

Листом №6/7/1018 від 08.12.2017 ІНФОРМАЦІЯ_2 повідомив начальника військового представництва № НОМЕР_2 про неможливість виплати позивачу вищевказаних коштів та рекомендовано звернутись до суду. Також повернуті без оплати листки непрацездатності серії АДЗ №296172 за період з 06.03.2017 по 31.03.2017, №296558 за період з 01.04.2017 по 14.04.2017, № НОМЕР_3 за період з 18.04.2017 по 21.04.2017.

Правовідносини між сторонами у цій справі регламентуються такими правовими нормами.

Відповідно до ст.236 КЗпП України у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

Згідно Положення про комісію (уповноваженого) із соціального страхування підприємства, установи, організації, затвердженого постановою №25 від 23.06.2008 правління Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності від 23.06.2008 №25 (яке було чинним на момент ухвалення оскарженого у цій справі рішення суду) та п.3.1.1 Положення про комісію (уповноваженого) із страхування у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, затвердженого постановою №13 від 19.07.2018 правління Фонду соціального страхування України, яке є чинним на момент апеляційного розгляду в цій справі, рішення про призначення чи відмову в призначенні комісія (уповноважений) із соціального страхування підприємства приймає рішення про призначення або відмову в призначенні матеріального забезпечення, зокрема, допомоги по тимчасовій непрацездатності, і передає його роботодавцю для проведення виплат, здійснення розрахунків тощо.

При розгляді цієї справи була встановлена затримка виконання рішення суду від 06.03.2017 про поновлення позивача на роботі з 30.11.2016 на підставі наказу від 17.11.2017, та як передбачено ст.236 КЗпП України, пунктом 5.2 вказаного наказу було вирішено питання про виплату ОСОБА_1 коштів за вимушений прогул за період з 30.11.2016 по 06.03.2017 та з 07.03.2017 по 17.11.2017 з урахуванням виплаченої матеріальної допомоги при звільненні та листків непрацездатності серії АДЗ №296172 за період з 06.03.2017 по 31.03.2017, №296558 за період з 01.04.2017 по 14.04.2017, № НОМЕР_3 за період з 18.04.2017 по 21.04.2017.

Так на момент вирішення даної справи позивачу кошти за рішенням суду про його поновлення на роботі фактично виплачено не було, як і не вирішено питання про оплату листків непрацездатності, що скаржником не оспорюється.

Отже відповідні права позивача мають бути захищені у судовому порядку, рішення про що вірно ухвалив суд першої інстанції в цій справі.

При цьому апеляційний суд погоджується з тим, що обов`язок по сплаті кошів позивачу у цій справі слід покласти саме на Міністерство оборони України, оскільки трудовий договір з позивачем від імені роботодавця укладено 1347 військовим представництвом вказаного Міністерства, яке (представництво) діє на підставі Положення.

Згідно довідки №62/13 з ЄДРПОУ (39) 1347 військове представництво Міністерство оборони України не є юридичною особою.

Отже саме Міністерство оборони України, як роботодавець позивача у цій справі, наділений статусом юридичної особи (правосуб`єктністю у розумінні вимог цивільного процесуального законодавства ст. 46 ЦПК України), та в силу вимог ст.236 КЗпП України має нести обов`язок по виплаті коштів працівнику.

Апеляційний суд відхиляє апеляційні доводи про те, що в даній справі повторно стягуються кошти із скаржника, які вже було стягнуто попереднім рішенням суду про поновлення ОСОБА_1 на роботі, адже рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 06.03.2017 з Міністерства оборони України на користь ОСОБА_1 стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу за період із 30.11.2016 по 06.03.2017 включно у розмірі 7 341,84 грн., а в даній справі кошти стягуються у зв`язку з несплатою коштів за вказаним вище рішенням за період часу з 24.04.2017 по 16.11.2017 включно, тобто за інший проміжок часу.

Не можна погодитися з апеляційними доводами про те, що Черкаський ОВК є фінансовим органом, отже він має сплачувати кошти позивачу та про те, що сплата коштів за 2017 рік у 2018 році буде порушенням бюджетного законодавства, адже, як вже вказувалось, роботодавцем позивача є Міністерство оборони України (скаржник), який має статус юридичної особи, а норми бюджетного законодавства не мають відношення до правового регулювання трудових відносин стосовно оплати праці працівника.

Так само апеляційні доводи про те, що Управління військових представництв є юридичною особою, яка забезпечує діяльність військових представництв, де працює позивач, слід відхилити, оскільки внутрішня структура міністерства оборони України не має відношення до трудових правовідносин між працівником та роботодавцем.

Доводи скаржника про те, що суд залучив до участі у справі в якості співвідповідача згідно ухвали від 18.05.2018 скаржника, однак позовні вимоги до останнього не заявлялися, також не свідчать про неправильність вирішення даної справи судом, оскільки за змістом ст. 51 ЦПК України, яка регламентує залучення до участі у справі співвідповідача, не передбачено необхідності зміни позовних вимог у разі якщо ухвалою суду було залучено до участі у справі іншого відповідача.

Інших обставин, які б свідчили про помилковість висновків суду першої інстанції в даній справі, при апеляційному розгляді встановлено не було.

Згідно ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Отже рішення Соснівського районного суду міста Черкаси від 20.06.2018 у даній справі належить залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

На підставі ст. 141 ЦПК України судові витрати по сплаті судового збору за розгляд справи в апеляційному суді слід залишити за особою, що подала апеляційну скаргу.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Рішення Соснівського районного суду міста Черкаси від 20.06.2018 у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Черкаського обласного військового комісаріату Міністерства оборони України, Міністерство оборони України, третя особа без самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: начальник 1347 військового представництва Міністерства оборони України, про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу залишити без змін.

Судові витрати за розгляд справи в апеляційному суді залишити за особою, що подала апеляційну скаргу.

Постанова апеляційного суду набирає чинності з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення в порядку та за умов, визначених цивільним процесуальним законодавством.

Повну постанову складено 13 вересня 2018 року .

Суддя-доповідач

Судді