Єдиний унікальний номер 226/1917/18 Номер провадження 22-ц/804/797/18

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
26 грудня 2018 року Донецький апеляційний суд у складі:
головуючого-судді Соломахи Л.І.
суддів Канурної О.Д., Космачевської Т.В.
за участю:
секретаря судового засідання Розпутько Я.О.
відповідача ОСОБА_1
представника відповідача - адвоката Таранченко Ю.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Бахмут Донецької області у залі судових засідань № 3 цивільну справу № 226/1917/18 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання дитини та на утримання дружини з апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_1 на рішення Димитровського міського суду Донецької області від 16 жовтня 2018 року у складі судді Рибкіна О.А., -
В С Т А Н О В И В:
25 липня 2018 року ОСОБА_2 звернулась до Димитровського міського суду Донецької області з позовом до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання дитини та на утримання дружини.
Зазначала, що з 21 листопада 2015 року перебуває з ОСОБА_1 у шлюбі. Від цього шлюбу вони мають доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Посилаючись на те, що:
- з 16 січня 2018 року вона припинила з відповідачем шлюбні стосунки, спільне господарство з ним не веде, донька проживає з нею та знаходиться на її утриманні;
- вона не працює, знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, отримує щомісячну одноразову допомогу при народженні дитини у розмірі 860,00 грн., інших доходів не має, у зв`язку з чим потребує матеріальної допомоги;
- відповідач матеріальної допомоги на її утримання та утримання дитини не надає;
- відповідач є працездатним, працює у ТОВ "Шахтобудівельна компанія" прохідником, отримує заробітну плату в середньому 12 тис. грн. на місяць, інших непрацездатних осіб на утриманні не має, тобто може надавати матеріальну допомогу на її та доньки утримання;
просила стягнути з відповідача на її користь:
1) аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини всіх видів доходу відповідача, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця;
2) аліменти на її утримання в розмірі 1/4 частини доходу відповідача до досягнення їх дитиною ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , трирічного віку (а.с. 1 - 3).
Рішенням Димитровського міського суду Донецької області від 16 жовтня 2018 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частки заробітку (доходу), але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до досягнення дитиною повноліття.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на її утримання у розмірі 1/6 частки заробітку (доходу) до досягнення ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , трирічного віку, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Стягнення проводити з 25 липня 2018 року.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 283,00 грн.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 704,80 грн. (а.с. 69 - 71).
Не погоджуючись з рішенням суду, відповідач ОСОБА_1 в апеляційній скарзі посилається на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення лише позовних вимог про стягнення аліментів на утримання дитини в розмірі не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до досягнення дитиною повноліття.
Апеляційна скарга мотивована тим, що при визначенні розміру аліментів на утримання дитини суд не врахував, що на його утриманні знаходиться його мати ОСОБА_4 , 1965 року народження, яка проживає разом з ним, не працює, за станом здоров`я потребує догляду та лікування, що покладає на нього додаткові витрати, що підтверджується наданими ним до суду першої інстанції чеками щодо придбання медичних препаратів.
Суд також не врахував, що він має незадовільний стан здоров`я, має хронічні захворювання у зв`язку тим, що більше п`ятнадцяти років працює на підземних роботах, має щомісячно підтримувати своє здоров`я, в тому числі шляхом придбання медичних препаратів.
Суд не врахував, що він доглядає за дитиною не менше, ніж позивач, забезпечує доньку усім необхідним, що потребує дитина її віку.
Суд не обґрунтував стягнення аліментів на утримання дружини у розмірі 1/6 частки його доходу.
Крім того зазначив, що позивач мешкає із своїми рідними, які мають доходи, що в сукупності вдвічі перевищують його заробітну плату, а тому можуть надавати позивачу матеріальну допомогу (а.с. 78 - 79).
У письмовому відзиві на апеляційну скаргу позивач ОСОБА_2 просить апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.
Зазначає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, всебічно та повно встановив обставини, що мають значення для справи. Доводи апеляційної скарги відповідача вважає необґрунтованими.
Посилаючись на незадовільний стан здоров`я, відповідач не надав суду доказів про те, що він визнаний інвалідом, або, що він перебуває на диспансерному обліку. Згідно наданих ним доказів останній раз він хворів у 2014 році. У судовому засіданні він пояснив, що регулярно проходить медичні огляди, останній раз у зимку 2017 року, був визнаний здоровим та допущений до роботи у підземних умовах.
Суд першої інстанції правомірно не прийняв до уваги доводи відповідача про те, що на його утриманні знаходиться його мати ОСОБА_4 , оскільки вона є працездатною, документів щодо її незадовільного стану здоров`я суду не надано, а наданий акт Комунальної установи "Покровський координаційний комітет самоорганізації населення" щодо стану здоров`я ОСОБА_4 не є належним доказом.
Посилання відповідача на те, що він забезпечує дитину всім необхідним, не відповідає дійсності. Якщо до звернення до суду їй інколи ще вдавалося випросити у відповідача кошти на утримання дитини, то з липня 2018 року він взагалі ніякої допомоги на утримання дитини не надає (а.с. 106 - 108).
У судове засідання апеляційного суду 26 грудня 2018 року позивач ОСОБА_2 не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена, судову повістку - повідомлення про розгляд справи 26 грудня 2018 року отримала 12 грудня 2018 року, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень (а.с. 113, а.с. 114).

Позивач апеляційний суд про причини неявки у судове засідання не повідомила і відповідно до частини 3 ст. 131 ЦПК України вважається, що вона не з`явилася у судове засідання без поважних причин.

Раніше, у відзиві на апеляційну скаргу, позивач просила розглянути справу без її участі (а.с. 106 - 108).

Апеляційний суд вважає можливим розглянути справу у відсутність позивача ОСОБА_2 , явка якої у судове засідання обов`язковою не визнавалася, оскільки відповідно до частини 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Відповідач ОСОБА_1 та його представник - адвокат Таранченко Ю.В., яка діє на підставі ордера серія АА № 065691 від 12 вересня 2018 року (а.с. 50) та брали участь у судовому засіданні апеляційного суду в режимі відеоконференції через Красноармійський міськрайонний суд Донецької області, доводи апеляційної скарги підтримали, просили її задовольнити.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення відповідача та його представника, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга відповідача ОСОБА_1 задоволенню не підлягає. Такого висновку апеляційний суд дійшов, виходячи з наступного:
Відповідно до частин 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до частини 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Судом першої інстанції встановлено, що сторони з 21 листопада 2015 року перебувають у шлюбі, який зареєстровано Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Красноармійську Красноармійського міськрайонного управління юстиції у Донецькій області, актовий запис № 550 (а.с. 7).
Сторони мають малолітню доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 8), яка на теперішній час мешкає з матір`ю ОСОБА_2 і знаходиться на її утриманні, що підтверджується довідкою Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Капітал" від 04.07.2018 року № 15 (а.с. 13).
Згідно довідок Мирноградського центру первинної медико-санітарної допомоги ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , на "Д" обліку не перебувають (а.с. 10, а.с. 11).
Згідно довідки УСЗН Мирноградської міської ради від 05.07.2018 року № 721 ОСОБА_2 отримує щомісячну одноразову допомогу при народженні 1-ої дитини до 01 листопада 2019 року у розмірі 860,00 грн. (а.с. 9).
Згідно пояснень сторін ОСОБА_1 працює у ТОВ "Шахтобудівельна компанія" прохідником, отримує заробітну плату у середньому 12 000 грн. на місяць.
Відповідач знаходився на стаціонарному лікуванні в медичних закладах у 2001, 2003 та 2014 роках з діагнозами: НЦД по гіпертонічному типу; МКХ, каміння лівого сечоводу (стан після КЛТ), хронічний пієлонефрит в стадії стихаючого загострення (а.с. 37 - 41).
Мати відповідача ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , не працює, що підтверджується її трудовою книжкою (а.с. 31).
Згідно акту Комунальної установи "Покровський координаційний комітет самоорганізації населення" від 05.10.2018 року № 17906 ОСОБА_4 , зареєстрована та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , має підвищений артеріальний тиск, велику зайву вагу, обмежена у рухах та за станом здоров`я потребує догляду (а.с. 59).
Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_2 , суд першої інстанції виходив з того, що обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька. На теперішній час позивач перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, відповідач є працездатною особою, тобто може надавати матеріальну допомогу на утримання дружини, він працює і отримує достатній заробіток (а.с. 69 - 71).
Враховуючи вищезазначені встановлені судом першої інстанції обставини, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов законного та обґрунтованого висновку про стягнення з ОСОБА_1 аліментів на утримання дитини у розмірі 1/4 частки заробітку відповідача, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, а також про стягнення аліментів на утримання дружини у розмірі 1/6 частки заробітку відповідача.
Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідач визнає, що в теперішній час його дитина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешкає з матір`ю ОСОБА_2 у АДРЕСА_2 , тобто окремо від батька. Цей факт підтверджується і довідкою Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Капітал" від 04.07.2018 року № 15 (а.с. 13).
Відповідач не заперечує сплачувати аліменти на утримання доньки.
Враховуючи зазначене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що відповідач зобов`язаний утримувати свою доньку ОСОБА_5 , яка мешкає разом з матір`ю. Доказів, що допомога, яку надає відповідач на утримання доньки, є регулярною та достатньою, відповідачем суду не надано, а тому наявні підстави для стягнення аліментів на підставі рішення суду.

Відповідно до частини 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відповідно до частин 1, 5 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину.

Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 31) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 32) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Звертаючись до суду, позивач обрала спосіб стягнення аліментів - у частці від доходу батька дитини.

Суд відповідно до частини 3 ст. 181, ст. 183 СК України стягнув на утримання дитини аліменти у частці від доходу відповідача.

Враховуючи, що спосіб стягнення аліментів визначається за вибором позивача, клопотання відповідача про стягнення з нього аліментів на утримання дитини в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, без визначення частки заробітку, не ґрунтується на законі.

Визначаючи розмір аліментів на утримання дитини, суд першої інстанції врахував:

- матеріальне становище позивача, з яким проживає дитина, а саме, що єдиним джерелом доходів позивача, яка перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, є державна допомога - одноразова допомога при народженні 1-ої дитини у розмірі 860,00 грн. у місяць;
- матеріальне становище відповідача, який працює та має постійний дохід у середньому 12 000 грн. на місяць; як пояснив відповідач у судовому засіданні апеляційного суду це сума вже за вирахуванням податків та інших обов`язкових платежів.

Згідно доданої відповідачем до апеляційної скарги копії трудової книжки він з 01 липня 2016 року працює в ТОВ "Шахтобудівельна компанія"прохідником 5 розряду з повним робочим днем під землею (а.с. 83 - 84).

З урахуванням зазначених обставин суд визначив розмір аліментів на утримання дитини як 1/4 частку доходу відповідача щомісяця. Визначений судом першої інстанції розмір аліментів на утримання дитини апеляційний суд вважає розумним та справедливим.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до частини 5 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Відповідно до ст. 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом.
Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Відповідно до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Посилаючись в апеляційній скарзі на те, що при визначенні розміру аліментів суд не врахував, що він має незадовільний стан здоров`я, має хронічні захворювання у зв`язку тим, що більше п`ятнадцяти років працює на підземних роботах, має щомісячно підтримувати своє здоров`я, в тому числі шляхом придбання медичних препаратів, відповідач не надав суду будь-яких доказів про наявність у нього на час вирішення спору про стягнення аліментів хронічних захворювань та його необхідність у лікування.
На підтвердження доводів про незадовільний стан здоров`я відповідач надав:
- акт дослідження стану здоров`я від 19.11.2001 року та епікріз про його стаціонарне лікування в період з 12.11.2001 року по 17.11.2001 року у зв`язку із направленням районним військовим комісаріатом, встановлено діагноз: НЦД по гіпертонічному типу (а.с. 37, а.с. 41);
- витяг з історії хвороби № 8442, згідно якого він перебував на стаціонарному лікуванні у кардіологічному відділенні ДОКТМО з 14.04.2003 року по 22.04.2003 року також у зв`язку із направленням районним військовим комісаріатом, встановлено діагноз: НЦД по гіпертонічному типу (а.с. 39);
- витяг з історії хвороби № 12936, згідно якого він перебував на стаціонарному лікуванні у відділенні РУВДДК та ендоурології ДОКТМО з 04.07.2014 року по 05.07.2014 року з діагнозом: МКХ, камінь лівого сечоводу, хронічний пієлонефрит у стадії загострення (а.с. 40).
Відповідно до частини 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Враховуючи, що надані відповідачем медичні документи стосуються його стану здоров`я задовго до спірного періоду, зокрема, згідно цих документів відповідач останній раз хворів у липні 2014 року, тобто чотири роки тому, суд першої інстанції обґрунтовано зазначив, що відповідач раніше мав певні проблеми зі здоров`ям, проходив лікування, але він не визнаний інвалідом, йому не встановлена стійка втрата працездатності, доказів про його перебування за станом здоров`я на диспансерному обліку на час розгляду справи судом не надано.
Доводи відповідача про те, що при визначенні розміру аліментів суд не врахував, що на його утриманні знаходиться його мати ОСОБА_4 , 1965 року народження, яка проживає разом з ним, не працює, за станом здоров`я потребує догляду та лікування, що покладає на нього додаткові витрати, що підтверджується наданими ним до суду першої інстанції чеками щодо придбання медичних препаратів, не ґрунтуються на законі.
Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина.

Відповідно до ст. 1 Закону України від 09.07.2003 року № 1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" непрацездатні громадяни - особи, які досягли встановленого статтею 26 цього Закону пенсійного віку, або особи з інвалідністю, у тому числі діти з інвалідністю, а також особи, які мають право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до закону (абзац сімнадцятий статті 1 у редакції Закону України від 03.10.2017 року № 2148-VIII).

Суд першої інстанції правильно зазначив, що мати відповідача ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , не є непрацездатною, оскільки інвалідом вона не визнана, пенсійного віку відповідно до ст. 26 Закону України від 09.07.2003 року № 1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (60 років) не досягла, на час розгляду справи їй виповнилося лише 53 роки.

Суд першої інстанції також обґрунтовано зазначив, що будь-яких достовірних доказів щодо стану її здоров`я відповідачем суду не надано. Наданий відповідачем акт Комунальної установи "Покровський координаційний комітет самоорганізації населення" від 05.10.2018 року № 17906, згідно якого ОСОБА_4 має підвищений артеріальний тиск, велику зайву вагу, обмежена у рухах та за станом здоров`я потребує догляду (а.с. 59), у розумінні статей 78, 79 ЦПК України не є достовірним та достатнім доказом, оскільки виданий органом самоорганізації населення з перевищенням повноважень, встановлених ст. 14 Закону України від 11.07.2001 року № 2625-III "Про органи самоорганізації населення". Орган самоорганізації населення не має повноважень визначати стан здоров`я особи та відповідно працездатність або непрацездатність цієї особи, її потребу у сторонньому догляді, що є компетенцією медичних установ.
Згідно ст. 202 СК України повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги.
Оскільки відповідачем не надано медичних документів, що підтверджують непрацездатність його матері, а за віком вона є працездатною, посилання відповідача на порушення судом першої інстанції норм частини 1 ст. 202 СК України є необгрунтованим.
Згідно паспорту громадянина України НОМЕР_1 ОСОБА_4 з 22 липня 1983 року перебуває у шлюбі з ОСОБА_6 (а.с. 32 - 34) і відповідно до ст. 75 СК України саме її чоловік ОСОБА_6 повинен матеріально підтримувати дружину.
Доводи апеляційної скарги про те, що судом не враховані надані ним чеки про придбання медичних препаратів, не спростовують висновків суду, оскільки надані відповідачем копії фіскальних чеків за період з 07 жовтня 2018 року по 12 жовтня 2018 року (а.с. 60 - 61) не підтверджують ким та для кого були придбані зазначені в них препарати. Відповідачем не надано суду і доказів, що такі препарати взагалі йому призначалися відповідною медичною установою.
Доводи апеляційної скарги про те, що позивач мешкає із своїми рідними, які мають доходи, що в сукупності вдвічі перевищують його заробітну плату, а тому можуть надавати позивачу матеріальну допомогу, не ґрунтуються на законі.
Сімейним кодексом України обов`язок утримувати дитину до досягнення нею повноліття покладено на батьків, а не на родичів батьків.
Відповідно до частини 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.
Відповідно до частини 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.
Апеляційний суд вважає, що визначений судом першої інстанції розмір аліментів на утримання дитини - 1/4 частка заробітної плати відповідача і є тим необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, враховуючи, що позивач у зв`язку із перебуванням у відпустці по догляду за дитиною не працює, а відповідач має постійне місце роботи та достатній постійний щомісячний дохід.
Відповідно до частини 1 ст. 75 СК України дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного.
Спеціальні види утримання щодо дружини встановлено ст. 84 СК України. Зокрема, відповідно до частин 2, 4 ст. 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років.
Право на утримання дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу.
З матеріалів справи встановлено, що на час розгляду справи судом першої інстанції шлюб між сторонами розірвано не було. Рішення суду про розірвання шлюбу, згідно пояснень відповідача, набуло законної сили вже після ухвалення оскаржуваного судового рішення.
Відповідно до частини 6 ст. 84 СК України право на утримання дружина, з якою проживає дитина, має і в разі розірвання шлюбу.
Судом також встановлено, що дитина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає з матір`ю ОСОБА_2 , тобто дружиною відповідача.
Суд також встановив, що відповідач ОСОБА_1 має постійне місце роботи, має постійний дохід, який складає у середньому 12 000 грн. на місяць, інших дітей та непрацездатних батьків на утриманні не має.

Враховуючи зазначене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що відповідач може надавати матеріальну допомогу на утримання дружини. Доводи апеляційної скарги відповідача про помилковість такого висновку суду є необґрунтованими.
Відповідно до ст. 80 СК України аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі.
Розмір аліментів одному з подружжя суд визначає з урахуванням можливості одержання утримання від повнолітніх дочки, сина, батьків та з урахуванням інших обставин, що мають істотне значення.

Відповідно до ст. 198 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати.
Позивач є працездатною, не працює у зв`язку із доглядом за дитиною до досягнення нею трирічного віку, а тому ст. 198 СК України не покладає на її батьків обов`язок по її утриманню. Отже, доводи апеляційної скарги відповідача про те, що позивач мешкає із своїми рідними, які мають доходи, що в сукупності вдвічі перевищують його заробітну плату, а тому можуть надавати позивачу матеріальну допомогу, не ґрунтуються на законі.
Визначаючи розмір аліментів на утримання дружини, суд першої інстанції врахував:
- матеріальний стан дружини, яка в теперішній час перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, у зв`язку з чим не працює, єдиним джерелом її доходів є державна допомога - одноразова допомога при народженні 1-ої дитини у розмірі 860,00 грн. у місяць до 01 листопада 2019 року;
- матеріальний стан відповідача, який є працездатним, маєпостійне місце роботи, має постійний достатній дохід, який складає у середньому 12 000 грн. на місяць.

Доводи апеляційної скарги відповідача про те, що суд не обґрунтував стягнення аліментів на утримання дружини у розмірі 1/6 частки його доходу, є необгрунтованими.
Доводи апеляційної скарги відповідача про те, що суд не врахував його незадовільний стан здоров`я, не врахував, що на його утриманні знаходиться його мати ОСОБА_4 , 1965 року народження, яка проживає разом з ним, не працює та за станом здоров`я потребує догляду та лікування, як вже зазначено вище, є необґрунтованими.
Загальний розмір стягнутих з відповідача аліментів на утримання дитини та дружини складає 5/12 його доходу. Тобто відповідачу залишається більше половини його доходу (7/12), що є достатнім як для його існування та підтримання стану свого здоров`я, якщо в цьому є потреба, так і для надання добровільної допомоги матері. Дохід, що залишається у розпорядженні відповідача значно перевищує прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для працездатних осіб, який згідно ст. 7 Закону України від 07.12.2017 року № 2246-VIII "Про Державний бюджет України на 2018 рік" з 1 липня 2018 року складає 1841 гривня, з 1 грудня - 1921 гривня.

Враховуючи зазначене, суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права,підстав для скасування або зміни рішення суду в межах доводів апеляційної скарги не має.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Відповідно до частини 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Відповідно до ст. 382 ЦПК України в резолютивній частині постанови суду апеляційної інстанції зазначається, зокрема, новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення; розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Оскільки апеляційний суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги відповідача без задоволення, а рішення суду - без змін, підстави для зміни розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, відсутні.
Відповідачем ОСОБА_1 за подання апеляційної скарги сплачено судовий збір у розмірі 1 057,21 грн. (а.с. 77, а.с. 89). Відомості про інші судові витрати відповідачем суду не надані.
Відповідно до частини 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Оскільки апеляційний суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги відповідача без задоволення, підстави для стягнення з позивача на користь відповідача судового збору за подання відповідачем апеляційної скарги відсутні, судові витрати по сплаті відповідачем судового збору у сумі 1 057,21 грн. покладаються на відповідача.
Керуючись ст. 374, ст. 375, ст.ст. 381 - 384 ЦПК України, апеляційний суд, -
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Димитровського міського суду Донецької області від 16 жовтня 2018 року залишити без змін.
Судові витрати по сплаті відповідачем ОСОБА_1 судового збору за подання апеляційної скарги у сумі 1 057,21 грн. покласти на відповідача ОСОБА_1 .
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді: Л.І. Соломаха
О.Д. Канурна
Т.В. Космачевська

Повне судове рішення складено 28 грудня 2018 року.

Головуючий суддя : Л.І. Соломаха