Дата документу 08.10.2018
Справа № 320/2233/18
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 жовтня 2018 року

Мелітопольський міськрайонний суд Запорізької області у складі судді Редько О.В.,

при секретарі судового засіданні ОСОБА_1,

учасники справи:

представник позивачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 адвокат ОСОБА_4,

представник відповідачів ОСОБА_5 та ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Мелітополі заяву ОСОБА_2 про забезпечення позовних вимог по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 та ОСОБА_2 до ОСОБА_5 та ОСОБА_6 про стягнення грошових коштів подружжя,

ВСТАНОВИВ:

На підставі ухвали Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 08 червня 2018 року у порядку забезпечення позову за заявою позивачки ОСОБА_2 про забезпечення позову було накладено арешт на наступне нерухоме майно, зареєстроване на праві власності за відповідачкою ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, зареєстрована та проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2 (нині вул. ОСОБА_8), буд. 1/9:

Земельну ділянку площею 997, 77 кв. м., кадастровий номер :01:013:0057 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), реєстраційний номер обєкта нерухомого майна 07, розташовану за адресою: Запорізька обл., м. Мелітополь, вул. Піонерська, 1/11; Житловий будинок загальною площею 453,1 кв. м., житловою площею 202, 1 кв. м., реєстраційний номер обєкта нерухомого майна 07, розташований за адресою: Запорізька обл., м. Мелітополь, вул. Піонерська, буд. 1/9; Нежитлове приміщення, вбудоване у багатоквартирному житловому будинку загальною площею 164, 1 кв. м., основною площею 132, 8 кв. м., реєстраційний номер обєкта нерухомого майна 07, розташоване за адресою: Запорізька обл., м. Мелітополь, вул. Героїв України, буд. 36; Земельну ділянку площею 1000, 35 кв. м. для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, реєстраційний номер обєкта нерухомого майна 07, розташовану за адресою: Запорізька обл., м. Мелітополь, вул. Піонерська, 1/9; Квартиру № 75 по проспекту 50-річчя Перемоги, буд. 22б у м. Мелітополь Запорізької області загальною площею 47, 2 кв. м., житловою площею 29, 0 кв. м., реєстраційний номер майна 32737239; Квартиру № 115 по бульвару 30-річчя Перемоги, буд. 19 у м. Мелітополь Запоірізької області загальною площею 38, 0 кв. м., житловою площею 20, 1 кв. м., грн., реєстраційний номер майна 2164332. Було вирішено також накласти арешт на всі поточні банківські рахунки, що належать ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_3, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2, зареєстрованим та проживаючим за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4 (Піонерська), буд. 1/9 в межах суми заявлених позовних вимог, а саме 78 979 365 гривень, за винятком виплат необхідних для сплати податків, зборів та платежів передбачених законодавством України; Накласти арешт на всі поточні банківські рахунки, що належать ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, зареєстрованій та проживаючій за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2 (нині вул. ОСОБА_8), буд. 1/9 в межах суми заявлених позовних вимог, а саме 78 979 365 гривень, за винятком виплат необхідних для сплати податків, зборів та платежів передбачених законодавством України.

Дана ухвала Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області була скасована на підставі ухвали Апеляційного суду Запорізької області від 02 серпня 2018 року, з передачею питання на новий розгляд до суду першої інстанції.

При цьому, з врахуванням положень, викладених в ухвалі Апеляційного суду Запорізької області від 02 серпня 2018 року, суд першої інстанції приходить до висновків про відсутність обґрунтованих підстав для задовольнення заяви про забезпечення позову, поданої позивачкою ОСОБА_2

Відповідно до ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

При вирішенні питання про забезпечення позову суддею беруться до уваги інтереси не тільки позивачів та відповідачів, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів. Зокрема, такий вид забезпечення позову як арешт майна передбачає обмеження права власника майна на користування цим майном.

Частина 1 статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлює, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном; ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. За змістом наведеного, жодне з положень Конвенції не може бути витлумачене як таке, що легітимізує набуття права власності одним суб'єктом за рахунок протиправного позбавлення майнового права іншого суб'єкта, із відмовою, до того ж, у можливості захисту порушеного права. Кожен, чиї права та свободи було порушено має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження (Статті 13 і 14 Конвенції).

Відповідно до ч.9 ст.153 ЦПК України суд, встановивши, що заяву про забезпечення позову подано без додержання вимогст.151 ЦПК України, повертає її заявнику, про що постановляє ухвалу.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 року № 9 Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд /суддя/ має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; зясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

Як зазначив суд апеляційної інстанції, суд першої інстанції під час повторного вирішення питання про забезпечення позову повинен переконатись в доцільності та обґрунтованості вжиття таких заходів забезпечення позову.

Зважаючи на вказані обставини, суд приймає до уваги розмір заявлених позовних вимог - 78 979 365 грн.

З врахуванням обставин, викладених у позові, документів, що маються у справі, та пояснень представника позивачів адвоката ОСОБА_4, представника відповідачів ОСОБА_7 вбачається наявність спору про право між позивачами та відповідачами.

Зокрема, у позові позивачі ОСОБА_2 вказували на те, що 20 лютого 2017 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 був укладений договір про взаємні зобовязання, відповідно до п. 2 якого ОСОБА_5 зобовязався в строк до 15.03.2018 року за три мільйони доларів США продати за договором купівлі-продажу ОСОБА_3 свою частку у статутному капіталі ТОВ «БІОЛ», ідентифікцаійний номер 30086036, місцезнаходження: м. Мелітополь Запопрізька обл., вул. Мічуріна, 21 у розмірі 50%, розмір внеску в статутний фонд 1653700, 00 грн.

З метою виконання цієї домовленості, позивач ОСОБА_3 сплатив на користь ОСОБА_5 грошові кошти у настуних розмірах 13.03.2017 року 192 500 доларів США., 24.04.2017 року 330 000 доларів США., 13.07.2017 року 450 000 доларів США., 04.09.2017 року 500 000 доларів США., 14.10.2017 року 1 564 000 доларів США., в загальному - 3 036 000 доларів США, про до суду були надані розписки.

Однак, як вказають позивачів, отримавши усю суму за частку у Товаристві відповідач ОСОБА_5 відмовився від укладення договору купівлі-продажу частки у ТОВ «БІОЛ» на користь ОСОБА_3, та відмовився у протилежному випадку повертати назад грошові кошти. Через що, позивачі, як вони вказують, звернулись до суду із вказаним позовом.

Представник відповідачів ОСОБА_5 адвокат ОСОБА_7, надаючи пояснення судові під час розгляду судом повторно заяви про забезпечення позову ОСОБА_2, заперечував факт отримання його довірителем ОСОБА_5 грошових коштів від ОСОБА_3 у вказаній вище сумі у якості оплати вартості частки у ТОВ «БІОЛ», як про те сторони домовлялись відповідно до умов Угоди про взаємні зобовязання від 20.02.2017 року. При цьому представник відповідачів вказав суду, що дану угоду його довірителі підписували.

Як пояснив в судовому засіданні представник позивачів адвокат ОСОБА_4, ОСОБА_5 як учасник Товариства неодноразово запрошувався на Загальні збори ТОВ «БІОЛ» (07.06.2018 року, 23.07.2018 року) з метою вирішення питання про відчуження частки у статутному капіталі ТОВ «БІОЛ». 07.06.2018 року ОСОБА_5 та його представник ОСОБА_10 не прибули на загальні збори, хоча володіли інформацієї про те, що вони мають відбутись. 23.07.2018 року на Загальні збори прибула представник відповідача ОСОБА_10 разом з двома представниками відповідача ОСОБА_5, де повідомила про те, що ОСОБА_5 не бажає укладати договір купівлі-продажу частки у статутному капіталі ТОВ «БІОЛ» до тих пір, поки не отримає розрахунок по дивідендам за весь час роботи Товариства. Зазначені відомості були зафіксовані в протоколі № 1 від 23.07.2018 року, який підписаний представником ОСОБА_5 ОСОБА_10 та самим ОСОБА_3 Копія протоколу мається в матеріалах справи.

ОСОБА_8 того, зі змісту договору про взаємні зобовязання від 20.02.2017 року слідує, що всі договори за цією угодою оформлюються сторонами в нотаріальному порядку з дозволу подружжя (п. 4).

Згідно з п. 7 Договору грошові розрахунки за договором, враховуючи тривалий строк їх проведення, оформлюються розписками.

У прикінцевій частині даного Договору зазначається про те, що дружина відповідача ОСОБА_5 ОСОБА_6, повністю розуміючи значення своїх дій, перебуваючи в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_5, дає свою згоду на продаж належної їм на праві суміцсної власності вищевказаної в договорі нерухомості та, земельних ділянок, а також частки в статутному капіталі ТОВ «БІОЛ» на умовах та за ціною, обраною чоловіком.

Так само, у прикінцевій частині даного Договору зазначається про те, що ОСОБА_2 повністю розуміючи значення своїх дій, перебуваючи у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3, дає свою згоду на продаж належної ним на праві сумісної власності частки у статутному капіталі ТОВ «ЮЗТК» та придбання вказаного у договорі нерухомого майна та земельних ділянок на умовах та за ціною, обраними на розсуд чоловіка.

За змістом ч. 1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Відповідно до ч. 3 ст. 61 СК України, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно з ч. 4 ст. 65 СК України договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя.

Таким чином, саме подружжя ОСОБА_5 є учасниками спірних взаємовідносин відповідно до змісту Договору про взаємні зобовязання від 20.02.2017 року.

Як вказав у судовому засіданні представник позивачів, саме подружжя ОСОБА_5 зазначені солідарними відповідачами у даному позові, оскільки договір укладався в інтересах сімї ОСОБА_5, про що мається підпис дружини ОСОБА_5 ОСОБА_6 у самому договорі.

Під час повторгого вирішення судом першої інстанції питання про забезпечення позову за заявою ОСОБА_3 про забезпечення позову слід врахувати, що на підставі ухвали Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 03.05.2018 року по справі № 320/9370/17 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про стягнення грошових коштів позовна заява ОСОБА_3 була залишена без розгляду.

Мелітопольським міськрайонним судом у цивільній справі № 320/9370/17 не розглядалось питання про стягнення грошових коштів подружжя та розірвання договору про взаємні зобовязання від 20.02.2017 року, що є предметом цивільного позову ОСОБА_3, який зараз розглядається Мелітопольським міськрайонним судом.

ОСОБА_8 того, ОСОБА_2 не була стороною у справі № 320/9370/17.

Однак як вбачається з ухвали Апеляційного суду Запорізької області від 02 серпня 2018 року заяву ОСОБА_2 від 08.06.2018 року передано на новий розгляд до суду першої інстанції, а тому розгляд цієї заяви проводиться без врахування уточненої позовної заяви та заяви від 08.06.2018 року про забезпечення позову, в якій викладені нові підстави для вжиття заходів забезпечення позову.

Вищевказана заява ОСОБА_2 про забезпечення позову від 08.06.2018 року може бути розглянута судом в установленому законом порядку.

При цьому, слід зауважити, що вирішуючи повторно питання про забезпечення позову, суд першої інстанції не надає оцінки по суті доводам позивачів та відповідачів, не враховує уточнені позовні вимоги та не надає оцінку доводам заявниці, викладені в її уточненій заяві від 08.06.2018 року, а лише зясовує наявність чи відсутність ризиків, які вказають на необхідність вжиття заходів до забезпечення позову на час першого розгляду її заяви.

Відповідно до ст. 124 Конституції України визначений принцип обовязковості судових рішень, який із огляду на положення ст.ст. 18,153 ЦПК України поширюється також на ухвалу суду про забезпечення позову. При цьому відповідно до ч. 2 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідачів, з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 19.03.1997 року по справі «Горнсбі проти Греції» зазначено, що «право на суд» було б ілюзорним, якби правова система Договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов'язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. У рішенні зазначається, що гарантовані ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод процесуальні права на справедливий, публічний і швидкий розгляд, передбачає водночас і виконання судових рішень: «Якщо вбачати у статті 6 тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який Договірні держави зобов'язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію».

ОСОБА_8 того ухвалою Апеляційного суду Запорізької області № 22-ц/778/1297/18 від 12.03.2018 року ухвалу Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 20 грудня 2017 року забезпечення позову ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про стягнення грошових коштів у цій справі скасувати в частині накладення арешту майно відповідача та залишено в силі арешт на частку ОСОБА_5 у статутному капіталі ТОВ «Біол», розмір якої становить 50% від статутного капіталу товариства, розмір внеску ОСОБА_5 до статутного фонду - 1 653 700,00 грн.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про відсутність доказів на обґрунтування загрози відчуження вказаного майна, такожз суд враховую, що на час зверення з заявою про забезпечення позову заявником не обґрунтована вартість майна, яке підлягає врешту, а також не обґрунтовані вимоги до відповідачки ОСОБА_6, яка також являється власником майна, а отже суд не вбачає можливим на даний час вирішити питання про необхідність застосування арешту цього майна, що може мати наслідком невиправдане обмеження прав власників щодо розпорядження своїм майном. До того ж, позивачем необґрунтовано та не доведено обставин існування реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову та наміру відповідачів розпорядитись своєю власністю.

Таким чином, суд вважає можливим відмовити у задоволенні заяви про забезпечення позову заявникові та розяснити останньому, що відмова у задоволенні заяви про забезпечення позову не позбавляє можливості заявника повторно звернутися до суду з такою заявою з інших підстав.

Керуючись статтями 149-153, 157, 260 Цивільного процесуального Кодексу України, суддя, -

ВИРІШИВ:

Відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_2 про забезпечення позовних вимог по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 та ОСОБА_2 до ОСОБА_5 та ОСОБА_6 про стягнення грошових коштів подружжя.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом пятнадцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом пятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності ЦПК України. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Суддя Мелітопольського

міськрайонного суду ОСОБА_11