Постанова

Іменем України

16 серпня 2018 року

м. Київ

справа № 752/20442/13-ц

провадження № 61-35489св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: ЖуравельВ. І. (суддя-доповідач), Антоненко Н. О., Крата В. І.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - фізична особа-підприємець ОСОБА_5,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на ухвалу Апеляційного суду м. Києва у складі суддів: Чобіток А. О., Немировської О. В., Соколової В. В., від 16 листопада 2017 року,

ВСТАНОВИВ:

Підпунктом 4 пункту 1 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У листопаді 2013 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 про розірвання договору та стягнення коштів.

Позов мотивовано тим, що 30 жовтня 2009 року між нею та суб'єктом підприємницької діяльності ОСОБА_5, який діяв на підставі свідоцтва про державну реєстрацію суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи, ідентифікаційний номер 3856394 від 24 грудня 2001 року, укладено договір № 008/10/09 на юридичне обслуговування. На виконання умов укладеного договору, вона 01 грудня 2009 року сплатила відповідачу, передбачену договором винагороду, про що відповідачем на зворотному боці договору здійснено напис, яким підтвердив факт отримання коштів у розмірі 50 000 доларів США та проставлено підпис.

Посилаючись на те, що відповідач порушив умови договору на юридичне обслуговування просила суд розірвати договір на юридичне обслуговування, стягнути з відповідача на свою користь сплачені нею кошти відповідно до умов договору з урахуванням індексу інфляції та 3 % річних у розмірі 558 793 грн 78 коп.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 17 липня 2017 року позов задоволено частково. Розірвано договір № 008/10/09 на юридичне обслуговування від 30 жовтня 2009 року, укладений між ОСОБА_4 та суб'єктом підприємницької діяльності ОСОБА_5 Стягнуто з суб'єкта підприємницької діяльності ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 плату за договором у розмірі 1 099 500 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат. У іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, фізична особа-підприємець ОСОБА_5 оскаржив його в апеляційному порядку.

Під час розгляду справи ФОП ОСОБА_5 заявив клопотання (чи подав заяву) про призначення у справі повторної судово-почеркознавчої експертизи, посилаючись на наявність у матеріалах справи двох протилежних висновків експертів Державного НДЕКЦ МВС України при ГУ МВС України в м. Києві від 02 травня 2015 року та Київського НДІСЕ, складеного за результатами додаткової судово-почеркознавчої експертизи від 19 травня 2015 року. Проведення експертизи просив доручити Харківському науково-дослідному інституту судових експертиз імені М. С. Бокаріуса Міністерства юстиції України.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 16 листопада 2017 року заяву фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 задоволено.

Проведення повторної судово-почеркознавчої експертизи доручено експертам Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз імені заслуженого професора М. С. Бокаріуса Міністерства юстиції України.

Зупинено провадження у справі.

У грудні 2017 ОСОБА_4 подала касаційну скаргу до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, у якій, посилаючись на порушення апеляційним судом норм процесуального права, просить скасувати ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 16 листопада 2017 року і направити справу для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційний суд при постановленні ухвали порушив статті 143-150, 189, 190, 232 ЦПК України 2004 року, не врахував вимог Закону України «Про судову експертизу», Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 08 жовтня 1998 року № 53/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України від 30 грудня 2004 року № 144/5), а також не врахував роз'яснення постанови пленуму Верховного Суду України від 30 травня 1997 року № 8 «Про судову експертизу в кримінальних і цивільних справах».

У січні 2018 року фізична особа-підприємець ОСОБА_5 подав заперечення на касаційну скаргу, зазначивши, що обставини, на які посилається заявник були предметом дослідження апеляційним судом і висновки, зроблені ним з даного приводу, ґрунтуються на встановлених обставинах та досліджених у судовому засіданні доказах.

Статтею 388 ЦПК України передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Частинами першою, другою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Згідно з частиною четвертою статті 10 ЦПК України (в редакції, чинній на час розгляду справи) суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до статті 304 ЦПК України (в редакції, чинній на час розгляду справи) справа розглядається апеляційним судом за правилами, встановленими для розгляду справи судом першої інстанції, з винятками і доповненнями, встановленими цим кодексом.

Зважаючи на наведене, суд апеляційної інстанції відповідно до статті 301 ЦПК України (в редакції, чинній на час розгляду справи) наділений повноваженнями встановлювати обставини справи, збирати та досліджувати докази.

Відповідно до частини першої статті 143 ЦПК України (в редакції, чинній на час розгляду справи) для з'ясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань у галузі науки, мистецтва, техніки, ремесла тощо, суд призначає експертизу за заявою осіб, які беруть участь у справі.

У частині другій статі 150 ЦПК України (в редакції, чинній на час розгляду справи) визначено, якщо висновок експерта буде визнано необґрунтованим або таким, що суперечить іншим матеріалам справи або викликає сумніви в його правильності, судом може бути призначена повторна експертиза, яка доручається іншому експертові (експертам).

Повторна експертиза призначається, коли є сумніви у правильності висновку експерта, пов'язані з його недостатньою обґрунтованістю чи з тим, що він суперечить іншим матеріалам справи, а також за наявності істотного порушення процесуальних норм, які регламентують порядок призначення і проведення експертизи. Істотними можуть визнаватися, зокрема, порушення, які призвели до обмеження прав обвинуваченого чи інших осіб. В ухвалі (постанові) про призначення повторної експертизи зазначаються обставини, які викликають сумніви у правильності попереднього висновку експерта. Проведення повторної експертизи може бути доручено тільки іншому експертові.

З підстав уникнення виникнення сумнівів у неупередженості та об'єктивності, та зважаючи на наявність у справі двох протилежних за змістом висновків експертизи, суд апеляційної інстанції за клопотанням (заявою) фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 ухвалою апеляційного суду м. Києва від 16 листопада 2017 року дійшов висновку про необхідність призначення повторної судово-почеркознавчої експертизи у відповідності до вимог частини другої статті 150 ЦПК України , обґрунтовано зупинивши провадження у справі на час її проведення відповідно до статті 202 ЦПК (в редакції, чинній на час розгляду справи).

З огляду на викладене, аргументи касаційної скарги на законність та обґрунтованість оскаржуваної ухвали не впливають, висновків суду не спростовують.

Що стосується аргументів ОСОБА_5, наведених у запереченнях на касаційну скаргу про те, що ухвала в частині призначення експертизи оскарженню не підлягає, слід зазначити наступне.

Статтею 324 ЦПК України (в редакції, чинній на час вичнення процесуальної дії) сторони та інші особи у справі мають право оскаржити у касаційному порядку ухвали апеляційного суду, якщо вони перешкоджають подальшому провадженню у справі.

Зупинення провадження у справі це тимчасове припинення судом процесуальних дій, що викликане обєктивними, що не залежать від суду обставинами, які перешкоджають подальшому рухові процесу у справі.

За положеннями статті 202 ЦПК України у разі призначення ексертизи, суд може, але не зобов'язаний зупинити провадження у справі.

Зупинення провадження у справі є наслідком призначення судом експертизи, а отже, ухвала про призначення судової експертизи та ухвала про зупинення провадження у справі перебувають у нерозривному зв'язку одна з одною.

Призначення судової експертизи з одночасним зупиненням у зв'язку з цим провадження у справі є одноактною (нерозривною) процесуальною дією і не може розцінюватись як два самостійні акти - окремо щодо призначення судової експертизи і щодо зупинення провадження у справі.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Частиною третьою статті 401 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

У зв'язку з наведеним колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а ухвалу апеляційного суду - без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 402, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 16 листопада 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. І. Журавель

Н.О. Антоненко

В. І. Крат