Справа № 446/844/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.11.2018 року в складі:

головуючого - судді Самсін М. Л.

при секретарі судового засідання Груба Л.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Кам»янка-Бузька цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за борговою розпискою,-

у с т а н о в и в :

В травні 2018 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу за борговою розпискою, мотивуючи позов тим, що 30.05.2015 року ОСОБА_2 позичила у ОСОБА_1 гроші у розмірі 5000 (п»ять тисяч) дол. США грн. строком до 7 (сім) місяців, з кінцевою датою повернення боргу 31.12.2015 року. Зазначені обставини підтверджуються доданою до заяви, складеною власноруч та підписаною борговою розпискою від 30.05.2015 року. Однак, до даного часу відповідачка кошти не повернула та відмовляється їх повертати, чим порушила взяті на себе зобовязання. Окрім цього ОСОБА_2 не сплачувались і проценти за користування позикою, сума процентів за користування коштами разом складає 1750 дол. США. Сума заборгованості станом на 02.05.2018 року з врахуванням 3% річних за період з 01 січня 2016 року по 02 травня 2018 року становить 7223,23 долара США. Відповідно, за офіційним курсом НБУ 7223.23 доларів США становить 189176.39 гривень.

В судове засідання позивачка ОСОБА_1 не зявилась, до початку судового засідання подала заяву про розгляд справи у її відсутність та просила позов задовольнити.

Відповідачка ОСОБА_2 в судове засідання не зявилась, хоча належно була повідомлена про дату та час розгляду справи, не попередила суд про причину неявки.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновку про задоволення позову з таких підстав.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог.

Правилами ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч. 5 ст. 81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Встановлено, що 30.05.2015 року ОСОБА_2 позичила у ОСОБА_1 гроші у розмірі 5000 дол. США строком до 7 місяців, з кінцевою датою повернення боргу 31.12.2015 року. Зазначені обставини підтверджуються доданою до заяви, складеною власноруч розпискою від 30.05.2015 року.

18.09.2013 року у справі № 6-63 цс 13 Верховний Суд України зробив правовий висновок про те, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

За правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 08 червня 2016 року (справа № 6-1103цс16), письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику.

Аналізуючи всі докази по справі, суд приходить до висновку, що при написанні розписки 30.05.2015року на ОСОБА_2 не здійснювався психологічний чи фізичний тиск з боку ОСОБА_1 чи інших осіб, а також щодо неї не вчинялись будь-які інші дії, які б свідчили про те, що розписка написана ОСОБА_2 без її згоди.

Відповідно до розрахунку наданого позивачкою сума процентів за користування коштами складає за період з 01 січня 2016 року по 02 травня 2018 року 473.23 дол. США, остаточна сума заборгованості станом на 02.05.2018 року з урахуванням 3% річних за період з 01 січня 2016 року по 02 травня 2018 року становить 7223.23 дол. США.

Відповідно 7223, 23 доларів США за офіційним курсом НБУ становить 189176,39 гривень (7223,23х26,19=189176,39).

Зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства (ст. 526 ЦК України).

Згідно ст. 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ст. 1047 ч. 2 ЦК України).

Відповідно до вимог ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно до ст.536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Згідно ч.1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Станом на день розгляду даної справи борг за договором позики від 01.07.2017 року відповідачка не повернула, тому сума боргу підлягає стягненню з відповідачки.

Відповідно до вимог частини 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, з відповідачки на користь позивачки підлягає стягненню загальна сума боргу 182867 грн.39 коп.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідачки на користь позивачки також слід стягнути судовий збір в загальній сумі 1828 грн.

Керуючись ст.ст. 207, 208, 625, 629, 1046, 1947, 1049, 1050 ЦК України,ст.ст. 4, 5, 10, 76-82, 89, 141, 263-265 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму заборгованості в розмірі 7223 (сім тисяч двісті двадцять три) долара США 23 центів, що згідно офіційного курсу НБУ станом на 02.05.2018 року еквівалентно 189 176 (сто вісімдесят девять тисяч сто вісімдесят шість) грн. 39 коп.

Рішення суду може бути оскаржено, шляхом подачі апеляційної скарги через суд першої інстанції, протягом 30 днів з дня проголошення. В разі проголошення вступної та резолютивної частини або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, в той же строк з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: