Постанова

Іменем України

17 жовтня 2018 року

м. Київ

справа № 727/3905/16-ц

провадження № 61-19148св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Антоненко Н.О. (суддя-доповідач), Журавель В. І., Крата В. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - ОСОБА_5,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Чернівецької області від 25 січня 2017 року у складі суддів: Лисака І. Н., Владичана А. І., Міцнея В. Ф.,

ВСТАНОВИВ :

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У лютому 2017 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_5 про усунення від права на спадкування за законом.

В обгрунтування своїх вимог позивач зазначала, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер її чоловік ОСОБА_6, який за життя внаслідок тяжкого захворювання потребував постійного догляду та матеріального забезпечення на лікування, що здійснювала лише вона. ОСОБА_5, яка є матір'ю спадкодавця, маючи можливість надання необхідної допомоги сину за його життя, який внаслідок тяжкого захворювання знаходився у безпорадному стані, ухилялася від такого обов'язку, внаслідок чого вона має бути позбавлена частки у спадковому майні за законом. Враховуючи викладені нею обставини, просила суд усунути ОСОБА_5 від права на спадкування за законом.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 29 листопада 2016 року у складі судді Семенка О. В. позовну заяву ОСОБА_4 задоволено, усунено ОСОБА_5 від права на спадкування за законом.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що матір спадкодавця ухилялася від надання сину за життя допомоги, який через тяжку хворобу знаходився у безпорадному стані, а тому вона підлягає усуненню від права на спадкування.

Рішенням апеляційного суду Чернівецької області від 25 січня 2017 року рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 29 листопада 2016 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення апеляційного суду мотивовано недоведеністю позивачем наявності передбачених законом підстав для усунення відповідача від права на спадкування.

У лютому 2017 року ОСОБА_4 звернулася до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ із касаційною скаргою на рішення апеляційного суду Чернівецької області від 25 січня 2017 року, в якій просить скасувати зазначене рішення апеляційного суду і залишити в силі рішення суду першої інстанції про задоволення її позовних вимог. Касаційна скарга мотивована тим, що оскаржуване судове рішення є незаконним та не обґрунтованим, оскільки суд, вирішуючи спір, неправильно застосував норми матеріального права та допустив порушення норм процесуального права.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2017 року відкрито касаційне провадження у даній справі та витребувано з Шевченківського районного суду м. Чернівці зазначену справу.

18 травня 2017 року від ОСОБА_5 до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ надійшли заперечення на касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Чернівецької області від 25 січня 2017 року, які мотивовані тим, що рішення суду апеляційної інстанції є законним та обґрунтованим, оскільки ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

У липні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ надійшла зазначена справа.

11 травня 2018 року вказана справа передана до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду.

Згідно із положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Суди встановили, що з червня 2006 року ОСОБА_4 та ОСОБА_6 проживали однією сім'єю, вели спільне господарство.

ОСОБА_6 мав тяжке захворювання, через яке перебував на лікуванні.

Згідно довідки МСЕК від 06 червня 2013 року ОСОБА_6 встановлена перша група інвалідності, підгрупа «Б» по зору як особі з інвалідністю, та міститься висновок про його значну залежність від інших осіб у виконанні життєво-важливих соціально-побутових функцій та часткову нездатність до виконання окремих елементів самообслуговування.

0З жовтня 2013 року ОСОБА_6 призначена пенсія як особі з інвалідністю. Крім пенсії він мав додаткове джерело доходу від здачі в оренду частини власного житла.

17 листопада 2015 року ОСОБА_4 та ОСОБА_6 уклали шлюб.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_6 помер, заповіту не склав. Після його смерті відкрилась спадщина.

Відповідно до частини другої статті 1223 ЦК України право на спадкування за законом після смерті ОСОБА_6 одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Відповідно до статті 1261 ЦК України дружина та мати спадкодавця у першу чергу мають право на спадкування за законом.

ОСОБА_4 є дружиною спадкодавця, а ОСОБА_5 - його матір'ю, вони є спадкоємцями першої черги за законом.

ОСОБА_5 є непрацездатною особою за віком з 01 вересня 1997 року.

Обгрунтовуючи свій позов, ОСОБА_4 посилалась на те, що за життя ОСОБА_6 був непрацездатною особою, внаслідок хвороби перебував у безпорадному стані, потребував стороннього догляду та матеріальної допомоги на лікування, що забезпечувала лише вона, а його мати ухилялася від надання допомоги сину, оскільки не приймала участі в матеріальному утриманні свого сина, не надавала йому допомогу по догляду та не цікавилась його здоров'ям.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_4, суд першої інстанції вважав установленими обставини, на які позивач посилалася в обґрунтування своїх вимог.

Відповідно до частини п'ятої статті 1224 ЦК України за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухиляється від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво перебував у безпорадному стані. За змістом даної норми факт ухилення від виконання обов'язків щодо утримання спадкодавця лише тоді є підставою для усунення від права на спадкування, якщо цей факт установлений судом. Крім того, ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві полягає в умисних діях чи бездіяльності, спрямованих на уникнення від обов'язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцеві.

Виходячи з викладеного, правове значення при вирішенні спору має доведеність сукупності обставин: ухилення спадкоємця (умисні винні дії або бездіяльність) від надання допомоги (1) при можливості її надання спадкодавцю (2), який перебуває у безпорадному стані через похилий вік чи хворобу (3), потреба спадкодавця в допомозі саме цього спадкоємця (4).

У довідці МСЕК від 06 червня 2013 року наявний висновок про значну залежність ОСОБА_6 від інших осіб у виконанні життєво-важливих соціально-побутових функцій та часткову нездатність до виконання окремих елементів самообслуговування, що в сукупності із твердженнями позивача про належне здійснення нею постійного догляду та допомоги хворому виключає перебування його у безпорадному стані та потреби додаткового догляду з боку інших осіб, в тому числі матері.

Сам по собі факт наявності у спадкодавця інвалідності першої групи та перебування у зв'язку з цим у безпорадному стані без установлення наявності передбачених законом фактів ухилення ОСОБА_5 від надання йому допомоги та потреби спадкодавця саме в її допомозі не дає підстав для усунення матері спадкодавця від права на спадкування.

Належних та допустимих доказів на підтвердження сукупності обставин, що мають значення для вирішення спору, позивач суду не надала, а самі по собі пояснення про ці обставини не дають підстав вважати їх установленими.

За таких обставин, правильним є висновок апеляційного суду про відсутність передбачених законом підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_4 про усунення від права на спадкування відповідача.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що судом апеляційної інстанції при розгляді даної справи неправильно застосовані норми матеріального права та порушені норми процесуального права, оскільки ґрунтуються на переоцінці доказів, які були досліджені та оцінені судом з додержанням норм процесуального права. Обставини, на які посилається ОСОБА_4 у касаційній скарзі, не впливають на правильний висновок суду апеляційної інстанції. Інші доводи касаційної скарги не містять у собі посилань на обставини чи докази, якими спростовуються встановлені судом обставини.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

За таких обставин, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення апеляційної інстанції - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення апеляційного суду Чернівецької області від 25 січня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: Н. О. Антоненко

В. І. Журавель

В. І. Крат