ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2/753/2733/18
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" травня 2018 р. Дарницький районний суд м. Києва

у складі: головуючого судді Даниленко В.В.

при секретарі Пасько І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої залиттям квартири,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду з даним позовом, в якому просила: зобов'язати відповідачів виплатити на її користь завдану матеріальну шкоду, відповідно до висновку №ED-1704-1-742.17 від 16.06.2017 року, а саме грошові кошти в розмірі 10392 грн., а також вартість проведеної експертизи в розмірі 5000 грн.; завдану моральну шкоду, відповідно до висновку №ED-1706-4-806.17 від 30.08.2017 року, а саме грошові кошти в розмірі 144000 грн., а також вартість проведеної експертизи в розмірі 8000 грн.; судові витрати пов'язані із поданням зазначеного позову та провадженням по справі.

В обґрунтування вказаного позову посилалася на те, що з 2000 року внаслідок незаконного перепланування свого помешкання відповідачами має місце систематичне залиття її квартири, у зв'язку з чим останній було спричинено матеріальну шкоду у розмірі 10392 грн. Крім того, внаслідок того, що відповідач добровільно шкоду не відшкодувала, позивачу була спричинена моральна шкода, яку остання на підставі висновку оцінює у розмірі 144000 грн. Також, позивач просить стягнути з відповідача витрати пов'язані з проведенням експертиз та судові витрати.

Позивачем та її представником до суду подано заяву про розгляд справи у їх відсутність, в якій просять позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Відповідачі в судове засідання повторно не з'явились, про розгляд справи були повідомленні належним чином, з будь-якими заявами до суду не звертались.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає встановленими наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Як встановлено в судовому засіданні позивач є співвласником квартири АДРЕСА_1.

Як вбачається з наданих позивачем актів від 15.11.2015 року, 07.11.2016 року, 27.03.2017 року були проведенні обстеження, у зв'язку із залиттям АДРЕСА_1.

Відповідно до висновку №ED-1704-1-742.17 експертного будівельно-технічного дослідження від 16.06.2017 року розмір матеріальної шкоди, завданої в результаті залитті в квартири АДРЕСА_1, визначений, як вартість відновлювального ремонту, з урахуванням фізичного зносу становить 10392 грн. (а.с.21-29).

Як вбачається з висновку №ED-1706-4-806.17 від 30.08.2017 року, за результатами психологічного дослідження розмір моральної шкоди, що була завдана ОСОБА_2, з урахуванням психологічних коефіцієнтів може становити 45 мінімальних заробітних плат, наданого позивачем на підтвердження позовної вимоги щодо моральної шкоди

Частиною 6 ст. 13 ЦК України передбачено, що у разі недодержання особою при здійсненні своїх прав вимог, які встановлені частинами другою - п'ятою цієї статті, суд може зобов'язати її припинити зловживання своїми правами, а також застосувати інші наслідки, встановлені законом. Та відповідно до П.9 Коментара ЦК України в ч. 6 ст. 13 передбачає положення про те, що у випадку недотримання особою вимог про здійснення права, суд може зобов'язати її припинити зловживання своїм правом, а також застосувати інші санкції, встановлені законом. Так, згідно зі ст. 16 ЦК суд може відмовити в захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею вимог до його здійснення. Неналежне здійснення права може бути підставою для застосування інших способів захисту цивільних прав, зокрема визнання правочину недійсним, стягнення заподіяних збитків тощо.

Згідно до ч.1 та ч.2 ст. 14 ЦК України цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї. Та відповідно до п.2 Коментара ЦК України, Частина 2 ст. 14 ЦК передбачає положення про те, що особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не обов'язкове для неї. В даному випадку йдеться про те, що особа не може бути примушена до дій, вчинення яких покладається на особу договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п'ятої статті 13 цього Кодексу.

За загальним правилом, у разі порушення цивільного права чи інтересу у потерпілої особи виникає право на застосування конкретного засобу захисту, який залежить від виду порушення та від наявності чи відсутності між сторонами зобов'язальних правовідносин. Тобто, потерпіла особа не звертається з усіма передбаченими вимогами до суду, а обирає саме той засіб захисту, який відповідає характеру порушення його права чи інтересу.

Згідно ч.1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Та ч.4 ст. 22 ЦК України чітко встановлено, що на вимогу особи, якій завдано шкоди, та відповідно до обставин справи майнова шкода може бути відшкодована і в інший спосіб, зокрема, шкода, завдана майну, може відшкодовуватися в натурі (передання речі того ж роду та тієї ж якості, полагодження пошкодженої речі тощо).

Відповідно до ст.319 ЦК України власник зобов'язаний володіти, користуватись, розпоряджатись своєю власністю так, щоб це не завдало шкоди правам, інтересам та майну інших осіб.

Відповідно до ч.3 ст. 386 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.

Згідно ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим права фізичної або юридичної особи, а також шкода задана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Порядок відшкодування матеріальної шкоди, завданої власнику майна, регламентується ст.1192 ЦК України.

Відповідно до ст.1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов»язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Закон покладає обов»язок доказування на сторони у справі.

Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ст.76 ЦПК України).

Враховуючи викладене, оцінюючи докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про наявність підстав для залишення позову в частині зобов'язання відповідачів виплатити на користь позивача матеріальної шкоди без задоволення.

Відповідно до ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Крім випадків, встановлених законом.

Згідно з роз"ясненнями викладеними в Постанові Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 „Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування моральної шкоди" під моральною шкодою слід розуміти витрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Згідно з ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв"язку із знищенням чи пошкодженням її майна, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

При з'ясуванні питання щодо відшкодування моральної шкоди, суд повинен з'ясувати чим підтверджується факт заподіяння моральних страждань, або втрат немайнового характеру, за яких обставин вони заподіяні, в якій грошовій сумі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить.

Вимоги позивача про зобов'язання відповідачів виплати моральну шкоди на корить позивача також не підлягає задоволенню.

З врахуванням викладеного, в задоволенні позову необхідно відмовити у повному обсязі, оскільки позивачка при звернення до суду з позовом про зобов"язання виплатити їй кошти, не правильно обрала спосіб здійснення свого права на захист.

На підставі викладеного та керуючись ст.13, 14, 16, 22, 23, 319, 386, 1166, 1167 ЦК України,ст.ст. 1-13, 17, 18, 76-82, 89, 133, 141, 242, 258,259, 263-265, 268,272, 273, 354 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої залиттям квартири- відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

СУДДЯ: