Провадження №2/760/3328/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 вересня 2018 р. Солом'янський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді Кушнір С.І.

за участю секретаря Гаєвської С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітньої ОСОБА_5, 3-я особа Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом»янського району м.Києва» про визначення порядку користування квартирою

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 у червні 2017 р. звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому просив визначити порядок користування квартирою АДРЕСА_1, а саме: виділити ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_5 житлову кімнату №1 площею 25,0 кв.м., ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, житлову кімнату №2 площею 34,9 кв.м., ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_4 - житлову кімнату №3 площею 9,4 кв.м., коридор № 4 площею 11,8 кв.м., коридор № 5 площею 5,0 кв.м., кухню № 6 площею 18,2 кв.м., вбиральню № 7 площею 1,6 кв.м., ванну кімнату № 8 площею 3,0 кв.м., лоджію № 9 - залишити в спільному користуванні. Також просив стягнути солідарно з відповідачів сплачений судовий збір.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 21.04.2010 р. між позивачем, ОСОБА_1 та КП «Чоколівське» Солом'янської районної ради м. Києва було укладено типовий договір про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води. В п. 2 цього договору зазначено, що суб'єкти користування послугами в квартирі є членами родини 5 осіб.

Згідно свідоцтва про право власності від 12.04.2013 р., виданого Відділом приватизації державного житла Солом'янської РДА в м. Києві, квартира АДРЕСА_1, належить на праві приватної спільної власності ОСОБА_1, ОСОБА_7, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_5 - в рівних долях.

Квартира АДРЕСА_1 складається з трьох кімнат, розмір житлової площі складає 69,3 кв.м., загальна площа 110,10 кв.м.

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 06.12.2013 р. шлюб між позивачем та ОСОБА_7 було розірвано.

Позивач посилається на те, що після розірвання шлюбу він з відповідачами не проживає однією сім'єю, не мають спільного бюджету для оплати комунальних послуг і квартирної плати, в зв'язку з чим між ними виникають конфлікти та непорозуміння щодо оплат по спірній квартирі.

Таким чином, посилаючись на існування спору щодо оплати житлово-комунальних послуг з відповідачами, позивач просить визначити порядок користування квартирою АДРЕСА_1. Визначений позивачем порядок користування спірною квартирою, як він вважає, не порушить житлових умов відповідачів та буде відповідати фактичному користуванню спірною квартирою.

Позивач та його представник в судовому засіданні заявлені позовні вимоги до відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітньої ОСОБА_5 про визначення порядку користування квартирою підтримали в повному обсязі та просили задовольнити, посилаючись на підстави та обставини, викладені в позовній заяві, та надані докази. Позивач також зазначив, що відповідно до Свідоцтва про право власності, 1/5 частина квартири АДРЕСА_1, належить йому. Незважаючи на наявність зареєстрованого права власності на зазначену частку квартири, відповідачі своїми протиправними діями створюють перешкоди у користуванні квартирою.

Відповідачі ОСОБА_4, ОСОБА_2 та їх представник в судовому засіданні заперечували щодо заявлених позовних вимог, посилаючись на їх безпідставність та необґрунтованість, просили відмовити в задоволенні позову. Відповідно до поданих заперечень, вважають, що позивачем не наведено будь-яких доказів того, що його право користування спірною квартирою порушено. Позивач користується кімнатою 9,4 кв. м., але він не має права визначити, які кімнати в користування яких відповідачів, має виділити суд.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з'явилася, про день, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, до суду надійшло клопотання про розгляд справи за її відсутності.

Представник третьої особи Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом'янського району м. Києва» в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи третю особу було повідомлено належним чином, будь-яких клопотань, письмових пояснень щодо заявлених позовних вимог від третьої особи до суду не надійшло.

Суд, заслухавши пояснення позивача та його представника, пояснення відповідачів та їх представника, врахувавши їх доводи та вивчивши матеріали справи, надані письмові докази у сукупності, приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог з наступних підстав.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з вимогами п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин.

Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

У відповідності до ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Судом встановлено, що згідно свідоцтва про право власності від 12 квітня 2013 р., виданого Відділом приватизації державного житла Солом'янської районної в м. Києві державної адміністрації, спірна квартира АДРЕСА_1, належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_1 та членам його сім'ї: ОСОБА_7, ОСОБА_3, ОСОБА_5, в рівних частках, тобто по 1/5 частини спірної квартири кожному.

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 06 грудня 2013 р., шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_7, було розірвано.

Відповідно до свідоцтва про зміну імені серії НОМЕР_1, виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Солом'янського районного управління юстиції у м. Києві, ОСОБА_7 12 травня 2015 р. змінила прізвище на «ОСОБА_7».

Відповідач ОСОБА_3 13 серпня 2013 р. зареєструвала шлюб з ОСОБА_9 та змінила прізвище на «ОСОБА_3», що підтверджується даними свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2, виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Солом'янського районного управління юстиції у м. Києві.

Як вбачається з даних свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_3, виданого Шевченківським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві, позивач ОСОБА_1 06 грудня 2017 р. зареєстрував шлюб з гр. ОСОБА_10.

Згідно з ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав (ст. 319 ЦК України).

Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Частиною 1 ст. 356 ЦК України передбачено, що власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Згідно зі ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

На підставі ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їх згодою.

Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.

В судовому засіданні встановлено, що згоди про порядок володіння та користування квартирою між сторонами не досягнуто.

Так, позивач посилається на існування спору щодо оплати житлово-комунальних послуг з відповідачами.

З матеріалів справи вбачається, що 21.04.2010 р. та 02.12.2013 р. між КП «Чоколівське» Солом'янської районної в м. Києві ради та позивачем ОСОБА_1 було укладено типовий договір про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення.

Також вбачається, що позивач ОСОБА_1 неодноразово звертався до Комунального концерну «Центру комунального сервісу» та КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом'янського району м. Києва» з заявами та проханням розділити особовий рахунок, оскільки між ним, колишньою дружиною ОСОБА_7 та іншими співвласниками спірної квартири не досягнуто згоди щодо приймання участі у витратах за комунальні послуги.

Судом також встановлено, що з приводу користування квартирою АДРЕСА_1 між сторонами виникають конфлікти.

Частиною 3 ст. 358 ЦК України визначено, що кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.

Відповідно до наданого плану квартири, вказана квартира складається з трьох ізольованих житлових кімнат: кімната № 1 площею 25,0 кв.м., кімната № 2 площею 34,9 кв.м., кімната № 3 площею 9,4 кв.м., загальна площа квартири становить 110,10 кв.м.

Пленум Верховного Суду України в п.14 постанови від 22 грудня 1995 року №20 «Про судову практику у справах за позовами про захист приватної власності» роз'яснив, що квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов.

Оскільки спірні правовідносини не стосуються розподілу майна для припинення права спільної часткової власності і такий правовий режим зберігається, суд виділяє в користування сторонам спору в натурі частки, адекватні розміру їх часток у праві власності на спільне майно. При цьому допускається можливість відійти в незначних обсягах від відповідності реальних часток ідеальним у зв'язку з неможливістю забезпечити їх точну відповідність. Таке рішення не змінює розміру часток співвласників у праві власності на спільне майно, не порушує їх прав як власників.

Відповідна правова позиція міститься і в постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 17 лютого 2016 р. у справі N 6-1500цс15.

Відтак, з огляду на встановлені обставини та вищенаведені положення матеріального закону суд дійшов висновку, що вирішити існуючий спір можливо лише шляхом встановлення конкретного порядку користування спірною квартирою.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутись за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, серед інших, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

За запропонованим позивачем варіантом порядку користування квартирою, він просить визначити порядок користування квартирою АДРЕСА_1, а саме виділивши в користування: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_5 житлову кімнату №1 площею 25,0 кв.м., ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, житлову кімнату №2 площею 34,9 кв.м., ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_4 - житлову кімнату №3 площею 9,4 кв.м., коридор № 4 площею 11,8 кв.м., коридор № 5 площею 5,0 кв.м., кухню № 6 площею 18,2 кв.м., вбиральню № 7 площею 1,6 кв.м., ванну кімнату № 8 площею 3,0 кв.м., лоджію № 9 - залишити в спільному користуванні.

Разом з тим, підстав для встановлення порядку користування квартирою у спосіб, визначений позивачем, є недоцільним, оскільки з матеріалів справи вбачається, що між відповідачами ОСОБА_4 та її доньками ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_5 досягнуто згоди про порядок користування квартирою, за виключенням кімнати площею 9,4 кв.м.

Таким чином, враховуючи порядок користування вказаною квартирою, який склався між сторонами, суд приходить до висновку про можливість встановлення порядку користування квартирою АДРЕСА_1 виділивши у користування ОСОБА_1 ізольовану житлову кімнату площею 9,4 кв.м, виділивши у користування ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 ізольовану житлову кімнату площею 25,0 кв.м, ізольовану житлову кімнату площею 34,9 кв.м., інші приміщення - кухню, площею 18,2 кв.м., коридор площею 11,8 кв.м., коридор площею 5,0 кв.м., ванну кімнату площею 3,0 кв.м., вбиральню, площею 1,6 кв.м., лоджію залишити у спільному користуванні сторін, оскільки такий варіант не призведе до порушення права власності та житлових умов відповідачів.

Тому позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Враховуючи, що рішення ухвалюється на користь позивача, суд відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України покладає на відповідачів відшкодування в рівних частках сплаченого позивачем судового збору.

Керуючись ст. 41 Конституції України, п. 14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року №20 «Про судову практику у справах за позовами про захист приватної власності», ст. 150 ЖК України, ст.ст. 16, 317, 321, 356, 358, 391 ЦК України, ст.ст. 2, 4, 10, 12, 13, 76-81, 89, 141, 258, 263-265, 273, 354 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітньої ОСОБА_5, 3-я особа Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом»янського району м.Києва» про визначення порядку користування квартирою задовольнити частково.

Встановити порядок користування квартирою АДРЕСА_1 виділивши у користування ОСОБА_1 ізольовану житлову кімнату площею 9,4 кв.м, виділивши у користування ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 ізольовану житлову кімнату площею 25,0 кв.м, ізольовану житлову кімнату площею 34,9 кв.м, інші приміщення - кухню, площею 18,2 кв.м., коридор площею 11,8 кв.м., коридор площею 5,0 кв.м., ванну кімнату площею 3,0 кв.м., вбиральню, площею 1,6 кв.м., лоджію залишити у спільному користуванні сторін.

Стягнути в рівних частках з ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 640 грн.

В решті позову відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду м. Києва через суд першої інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

СУДДЯ: С.І. Кушнір