Номер провадження: 22-ц/785/3597/18
Номер справи місцевого суду: 509/1688/16-ц
Головуючий у першій інстанції Кочко В. К.
Доповідач Драгомерецький М. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.10.2018 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді: Драгомерецького М.М.

суддів колегії: Черевка П.М.,

Громіка Р.Д.,

при секретарі: Півнєві Д.С.,

за участю: скаржника ОСОБА_4 та його представника ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Овідіопольського районного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області на рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 22 серпня 2016 року по справі за скаргою ОСОБА_4, ОСОБА_6, на дії державних виконавців Овідіопольського районного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області,-

В С Т А Н О В И В:

13 травня 2016 року ОСОБА_4, ОСОБА_6 звернулись до суду із скаргою на дії державних виконавців Овідіопольського районного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області.

Мотивуючи вимоги скарги тим, що 17.02.2014 року Державною виконавчою службою були відкриті виконавчі провадження стосовно заявників по примусовому виконанню рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 18 січня 2013 року - на користь стягувача - ПАТ «Райффазен Банк Аваль».

На виконання цього рішення, постановою державного виконавця від 02.03.2015 року накладено арешт на автомобілі: «TOYOTA CAMRY», НОМЕР_4, «HYUNDAI GETZ», НОМЕР_5, «ГАЗ-5201», НОМЕР_6, та «MITSUBISHI LANCER», д/н НОМЕР_3, які належать заявникам.

27 березня 2015 року зазначені автомобілі було оголошено у розшук.

Начальник районного відділу Державної виконавчої служби, у відповідях, від 27 квітня 2016 року, відхилив звернення заявників про зняття арешту з транспортних засобів, посилаючись на ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» та повідомив, що за завершеним виконавчим проводженням залишився не стягнутий виконавчий збір у сумі 160,92 грн. та 140 237, 56 гривень.

На підставі зазначеного ОСОБА_4 та ОСОБА_6 звернулись до суду із вказаною скаргою та просили суд визнати протиправними дії начальника районного відділу Державної виконавчої служби, посилаючись на те, що провадження об'єднані в одне, яке завершено за заявою стягувача від 10.04.2015 року. Рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 18 січня 2013 року фактично виконувалося добровільно, виконавчою службою примусове стягнення не здійснювалося.

Представник Овідіопольського РВ ДВС ГТУЮ в Одеській області досудового засідання не з'явився, надав до суду письмові заперечення в яких вказав, що відповідно до ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження» з підстав, передбачених ч.1 ст. 47 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець відкриває виконавче провадження за постановою про стягнення виконавчого збору.

Рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 22 серпня 2016 року скаргу задоволено у повному обсязі.

В апеляційній скарзі Овідіопольський РВ ДВС Головного територіального управління юстиції в Одеській області просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні скарги в повному обсязі, посилаючись на порушення норм права.

15 грудня 2017 року набрала чинності нова редакція ЦПК України, відповідно до п.9 ст. 1 Перехідних положень вказаного Кодексу, справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У судове засідання до суду апеляційної інстанції скаржник ОСОБА_6 та представник Овідіопольського РВ ДВС ГТУЮ в Одеській області не з'явились, але про розгляд справи вони сповіщались належним чином та завчасно. Тому у відповідності до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка належним чином сповіщених сторін у судове засідання не перешкоджає розглядові справи та у доступі до суду апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково за таких підстав.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

У пункті 9 частини першої статті 129 Конституції Українидо основних засад судочинства віднесено обов'язковість рішень суду.

За статтею 14 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України.

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов'язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають із відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Згідно статті 383 ЦПК України (в редакції, чинній на час звернення скаржника до суду зі скаргою) сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Цивільний процесуальний кодекс України в редакції, чинній на час розгляду справи апеляційним судом, також установлює, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи (стаття 447 ЦПК України).

Разом з тим, згідно з правилами адміністративного судочинства щодо особливостей провадження у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби, приватного виконавця за частиною першою статті 181 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, чинній на час звернення скаржника до суду зі скаргою) учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду з позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб. Аналогічну норму закріплено в частині першій статті 287 Кодексу адміністративного судочинства України в редакції, чинній на час розгляду справи апеляційним судом.

Крім загального порядку оскарження рішень, дій або бездіяльності державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби, визначеного наведеними нормами процесуального законодавства, відповідні спеціальні норми встановлені Законом України «Про виконавче провадження», згідно із частиною першою статті 74 якого рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Водночас частиною другою статті 74 зазначеного Закону передбачено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

З наведених норм права вбачається, що Законом України «Про виконавче провадження» встановлено спеціальний порядок судового оскарження рішення, дії чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця щодо стягнення виконавчого збору та/або витрат на проведення виконавчих дій, згідно з яким відповідні спори відносяться до юрисдикції адміністративних судів та підлягають розгляду за правилами адміністративного судочинства.

Отже, суд першої інстанції, розглянувши по суті скаргу ОСОБА_4 та ОСОБА_6 на дії державних виконавців Овідіопольського районного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області, не звернув уваги на те, що такий спір не підлягає розгляду за правилами цивільного судочинства, тому припустився порушення відповідних норм процесуального права.

Такий висновок узгоджується із правовим висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 06 червня 2018 року у господарській справі №921/16/14-г/15 (провадження 12-93гс18).

З прийняттям указаної постанови внесена визначеність щодо юрисдикції розгляду судами спорів про оскарження рішення, дії чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця щодо стягнення виконавчого збору та/або витрат на проведення виконавчих дій.

Крім того, згідно ст. 451 ЦПК України, за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Однак, судом першої інстанції за результатами розгляду скарги по суті було ухвалено рішення, що не передбачено нормами цивільно - процесуального законодавства.

За таких підстав, суд першої інстанції на наведене уваги не звернув, передчасно задовольнив скаргу, що у відповідності до п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду першої інстанції та направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 379, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд Одеської області в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Овідіопольського районного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області задовольнити частково, рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 22 серпня 2016 року скасувати.

Справу передати для подальшого розгляду до суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та подальшому оскарженню не підлягає.

Повний текст судового рішення складено: 18 жовтня 2018 року.

Судді апеляційного суду Одеської області: М.М. Драгомерецький

П.М. Черевко

Р.Д. Громік