ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМНЕМ УКРАЇНИ

28 грудня 2018 року

м. Харків

Справа № 644/3286/18

Провадження № 22-ц/818/1695/18

Категорія: договірні

Харківський апеляційний суд у складі:

головуючого Кіся П.В.,

суддів Бурлака І.В., Яцини В.Б.,

розглянувши в порядку письмового провадження в приміщенні суду в місті Харкові справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2

на заочне рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 08 серпня 2018 року у складі судді Бабенко Ю.П.

у цивільній справі № 644/3286/18 за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

встановив:

15.05.2018 року Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» звернулося у суд з позовом до ОСОБА_1, в якому просило стягнути заборгованість за кредитним договором № б/н від 10.07.2013 р. станом на 30.04.2018 року в розмірі 74 064 грн. 65 коп., яка складається з наступного: заборгованість за кредитом 1995 грн. 44 коп., заборгованість за процентами 64913 грн. 39 коп., комісія 3152 грн. 74 коп., заборгованість по судовим штрафам 4003 грн. 08 коп.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 10.07.2013 року між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 було укладено договір б/н. відповідно до умов кредитного договору ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 2000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

АТ КБ «ПриватБанк» свої зобов'язання за кредитним договором виконав, та надав ОСОБА_1 кредит у розмірі, встановленому договором.

ОСОБА_1 умови договору, щодо погашення кредиту не виконав, у зв'язку з чим станом на 30.04.2018 року утворилася заборгованість в сумі 74 064 грн. 65 коп.

Заочним рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 08 серпня 2018 року позов Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задоволено у повному обсязі.

Суд вирішив: стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» 75 826 грн. 65 коп.

Представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 звернулася до суду першої інстанції з заявою про перегляд заочного рішення.

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду від 04 жовтня 2018 року вищевказану заяву залишено без задоволення.

Представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 в апеляційній скарзі просила змінити рішення, яким позовні вимоги задовольнити частково: стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ КБ ПриватБанк заборгованість по кредиту в розмірі 1995,44 грн. та по процентах за користування ним за період з 01.06.2015 р. по 31.10.2016 р. у сумі 848,062 грн., а у іншій частині позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, порушено та неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права.

При цьому скаржник зазначає, що згідно заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг не вбачається яку саме платіжку картку відповідач оформив, не погоджується із розрахунком заборгованості за кредитним договором, звертає увагу, що відносно відповідача за одне й те ж саме порушення суд стягнув штраф та пеню вважає це подвійною відповідальністю, також просить застосувати строки позовної давності.

Суд апеляційної інстанції, відповідно до ст. ст. 7, 19, 274, 368, 369 ЦПК України, зважуючи на відсутність обґрунтованих клопотань про наявність підстав для зміни встановленого ухвалою суду порядку апеляційного перегляду справи, розглядає справу за апеляційною скаргою в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи.

Частиною 1 статті 367 ЦПК України передбачено,що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню за таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, а сторонами не оспорюється, що кредитний договір дійсно було укладено 10.07.2013 року за ініціативою ОСОБА_1, який підписав заяву, підтвердивши попереднє ознайомлення з Умовами та Правилами надання банківських послуг, отримавши кредит у розмірі 2000,00грн. у виді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки, проте умови кредитного договору належним чином не виконував.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції прийшов до висновку, що відповідач неодноразово порушував умови договору кредиту в частині своєчасного повернення суми кредиту з нарахованими відсотками, а тому позов обґрунтований та підлягає задоволенню.

Проте з висновком суду першої інстанції судова колегія не може погодитися з огляду на таке.

Відповідно до частин першої, другої та п'ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про неналежне виконання відповідачем своїх обов'язків за кредитним договором та існування за ним заборгованості, проте не врахував усі обставини справи у їх сукупності.

Дослідивши розрахунок заборгованості колегія суддів прийшла до висновку про наявність заборгованості за процентами за користування кредитом та пенею, яка підлягає стягненню з відповідача проте з урахуванням строку позовної давності в меншому розмірі ніж заявлено в позовній заяві, з огляду на таке.

Згідно статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та п'ята статті 261 ЦК України).

З позовом АТ КБ ПриватБанк до суду звернувся 15.05.2018 року, отже в межах строку позовної давності підлягають стягненню проценти за користування кредитом за період з 15.05.2015 року по 30.04.2018 року та пеня за період з 15.05.2017 року по 30.04.2018 року.

Разом з тим, обґрунтованими є доводи відповідача щодо одностороннього підвищення банком процентної ставки за кредитом.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний стороною (сторонами).

Згідно зі статтею 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Банкам забороняється в односторонньому порядку змінювати умови укладених з клієнтами договорів, зокрема збільшувати розмір процентної ставки за кредитними договорами або зменшувати її розмір за договорами банківського вкладу (крім вкладу на вимогу) , за винятком випадків, встановлених законом (ч. 4 ст. 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність»).

Заява на отримання кредиту, підписана позичальником, обумовлює плату за користування кредитом у розмірі 36 % річних на залишок заборгованості.

Згідно ч. 1 ст. 651 ЦК України зміна договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Отже, якщо сторони кредитного договору досягнули домовленості щодо всіх його умов, у тому числі щодо збільшення банком в односторонньому порядку процентної ставки за кредитом з дотриманням певної процедури , то таке збільшення може відбуватися виключно в разі дотримання передбаченої договором процедури підвищення процентної ставки (лише повідомлення позичальника чи підписання додаткової угоди), дії позичальника щодо прийняття пропозиції кредитора, тощо.

Матеріали справи не містять згоди ОСОБА_1 на збільшення процентної ставки за кредитом з 01 квітня 2015 року до 43,20% річних скріпленої його підписом.

Як вбачається із розрахунку заборгованості, Банком декілька разів змінювалась відсоткова ставка за користування кредитними коштами.

Так, станом на момент укладення договору відсоткова ставка складала - 30,00 %; за період з 01.09.2014 р. по 31.03.2015 р. відсоткова ставка складала - 34,80 %.; з 01.04.2015р. по 30.04.2018 р.- відсоткова ставка складала 43,20% річних, які нараховувалися на поточну заборгованість.

Приписами ч.1 ст. 10 ЦПК України передбачено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

З урахуванням наведеного, судовою колегією було проведено наступний розрахунок відсотків.

Станом на 15.05.2015 року заборгованість за кредитом становила 1995,44 грн.

За період з 15.05.2015 року по 30.04.2018 року минуло 1083 дня. Розмір процентів складає (1995,44 грн. * 30,00 % / 360 )* 1083 = 1800,88 грн.

Згідно розрахунку заборгованості пеня в межах строку позовної давності за період з 15.05.2017 року по 30.04.2018 року була нарахована в розмірі 1200,0 грн., яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Крім цього, колегія суддів зазначає, що умовами договору, передбачено застосування пені як виду цивільно-правової відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань по даному договору, внаслідок чого нарахування пені відбувається за кожний день прострочення.

У той самий час, пунктом 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг передбачена сплата штрафів як виду цивільно-правової відповідальності при порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобов'язань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів.

Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Тому апеляційний суд змінює рішення також і в частині стягнення штрафів та відмовляє позивачу в задоволенні цієї вимоги.

Судові витрати апеляційний суд розподіляє у відповідності до вимог ст.ст.141, 265, п.п. в п. 4 ч. 1 ст. 382 ЦПК України.

Зміна рішення в частині вирішення вимоги декількох складових, тобто про стягнення суми заборгованості за процентами, пенею, штрафами впливає і на загальний обсяг заборгованості та розподіл судових витрат, а тому, колегія суддів вважає за необхідне викласти резолютивну частину у іншій редакції, з урахуванням вказаних змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.2 ч.1 ст.374, п.п.3,4 ч.1 ст.376, ст.ст.381-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 08 серпня 2018 року змінити.

Позов АТ КБ «Приватбанк» задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1) на користь акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» () заборгованість за кредитним договором б/н від 10.07.2013 р. в сумі 4996 (чотири тисячі девятсот девяносто шість) грн. 32 коп., яка складається з: 1995,44 грн. заборгованості за кредитом; 1800,88 грн. заборгованості за процентами за користування кредитом; 1200,00 грн. пені за порушення виконання зобов'язання.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1) на користь акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» () судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 118 (сто вісімнадцять) грн. 94 коп.

Стягнути з акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1) судовий збір у розмірі 2 464 (дві тисячі чотириста шістдесят чотири) грн. 60 коп. за апеляційний перегляд рішення суду.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення лише за наявності підстав, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Повне судове рішення складено 28 грудня 2018 року.

Головуючий: П.В. Кісь

Судді : І.В. Бурлака

ОСОБА_3