Справа № 266/2609/18
Провадження№ 2-о/266/195/18
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
06 вересня 2018 року м. Маріуполь
Приморський районний суд м. Маріуполя Донецької області у складі:
головуючого судді Сараєва І.А.,
за участю секретаря Нетреба О.В.,
розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення, зацікавлені особи: Управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Донецька, Головне Управління Пенсійного фонду України в Донецькій області,
ОСОБА_2 звернулась до суду з заявою, в якій просила встановити факт, що має юридичне значення, а саме припинення трудових відносин між нею та Управлінням Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Донецька. В обґрунтування заявлених вимог зазначила, що 03.07.2014 року її було прийнято на посаду головного спеціаліста відділу з виплати пенсій Управління Пенсійного фонду України у Ленінському районі м.Донецька, на підставі Наказу № 105-ос. На підставі Наказу № 58-вн від 01.12.2014 року Управлінням Пенсійного фонду України у Ленінському районі м. Донецька їй було надано соціальну відпустку для догляду за дитиною до досягнення нею пятирічного віку з 01.12.2014 року по 05.10.2015 року, згідно ст. 18 ЗУ «Про відпусткі». У звязку з проведенням Антитерористичної операції на території Донецької області вона разом з малолітніми дітьми - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, та чоловіком виїхала до м. Маріуполя, де мешкає по теперішній час. Залишивши дітей у м. Маріуполі вона повернулася в м. Донецьк, де продовжила працювати в УПФУ в Ленінському районі м. Донецька до грудня 2014 року. Вона має статус особи, яка переміщується з тимчасово окупованої території України або району проведення антитерористичної операції. У грудні 2014 року УПФУ у Ленінському районі м. Донецька їй видало трудову книжку, але запису про звільнення зроблено не було. 03.10.2015 року нею на адресу УПФУ у Ленінському районі м. Донецька: вул. Ціолковського, буд 25. м. Костянтинівка, Донецька область, була направлена нотаріально посвідчена заява про надання соціальної відпустки по догляду за дитиною до досягнення нею шестирічного віку, але зазначене листування було повернуто на її адресу у звязку із закінченням терміну зберігання. 27.07.2016 року нею була направлена нотаріально посвідчена заява про припинення державної служби та звільнення з посади з 10.08.2016р., за ініціативою державного службовця або за угодою сторін відповідно до ст.86 Закону України «Про державну службу», на адресу УПФУ у Ленінському районі м. Донецька, але жодної відповіді отримано не було. З метою припинення трудових відносин вона звернулася до ГУПФУ в Донецькій області, однак отримала лист у якому зазначено, щоУПФУ в Ленінському районі м. Донецька не функціонує, а керівний склад працівників управління - відсутній. Вставлення даного факту необхідно для подальшого працевлаштування, тобто для реалізації конституційного права на працю. Просить суд встановити факт юридичного значення, а саме припинення трудових відносин з 10.08.2016 року за власним бажанням, у звязку з переїздом на нове місце проживання.
В судове засідання заявниця ОСОБА_2 надала заяву про розгляд справи за її відсутності, в якій підтримала заяву та просила задовольнити в повному обсязі.
Представник заінтересованої особи Управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Донецька у судове засідання належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи не зявився.
Представник заінтересованої особи Головного Управління Пенсійного фонду України в Донецькій області у судове засідання не зявився, до суду надав письмові пояснення, в яких зазначив, що заявниця з 03.07.2014р. перебуває у трудових відносинах з УПФУ у Ленінському районі м. Донецька, діяльність якого не припинена, а ГУПФУ в Донецькій області не є його правонаступником. У звязку з тим, що заявник не бажає продовжувати працювати, не має можливості припинити трудові відносини з незалежних від неї підстав, що позбавляє її права набути статус безробітного чи влаштуватися на інше місце роботи, вважає заявлені вимоги обґрунтованими та не заперечує проти їх задоволення.
Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків.
Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Суд, дослідивши письмові матеріали справи, вважає заявлені вимоги обґрунтованими, та задовольняє заяву з наступних підстав.
Частиною 1статті 43 Конституції України передбачено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.
Судом встановлено, що згідно копії наказу № 105-о від 03.07.2014 року ОСОБА_1 прийнято на посаду головного спеціаліста відділу з виплати пенсій Управління Пенсійного фонду України у Ленінському районі м. Донецька, про що у трудовій книжці серії АА № 182134 було зроблено відповідний запис (а.с. 11-13).
Статтею 46 Конституції України закріплено право громадян на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
На підставі Наказу №58-вн від 27.11.2014 року Управлінням Пенсійного фонду України у Ленінському районі м. Донецька ОСОБА_1 було надано відпустку для догляду за дитиною до досягнення нею пятирічного віку з 01.12.2014 року по 05.10.2015 року (а.с. 20).
У звязку із проведенням на території Донецької та Луганської областей антитерористичної операції, територію м.Донецька визнано тимчасово окупованою територією, на якій органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження, тому після досягнення дитиною заявника трирічного віку остання позбавлена можливості приступити до роботи, оскільки Управління Пенсійного фонду України у Ленінському районі м.Донецька фактично не функціонує.
Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2014 року № 1085-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення»місто Донецьк Донецької області віднесено до населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження.
Відповідно до ст. 293 Цивільного процесуального кодексу України: Окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Суд розглядає в порядку окремого провадження справи, зокрема, про встановлення фактів, що мають юридичне значення.
Відповідно до статті 315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку її встановлення.
Зі змісту вказаних статей, а також роз'яснень, викладених у пункті 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», вбачається, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку її встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право.
В п. 3 ч. 1ст. 83 Закону України «Про державну службу»зазначено, що державна служба припиняється за ініціативою державного службовця або за угодою сторін.
Статтею 86 Закону України «Про державну службу»передбачено, що державний службовець має право звільнитися зі служби за власним бажанням, попередивши про це субєкта призначення у письмовій формі не пізніш як за 14 календарних днів до дня звільнення. Субєкт призначення зобовязаний звільнити державного службовця у строк, визначений у поданій ним заяві, у випадках, передбачених законодавством про працю.
Згідно з вимогами частини 1статті 38 Кодексу законів про працю України,працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу (переїзд на нове місце проживання; переведення чоловіка або дружини на роботу в іншу місцевість; вступ до навчального закладу; неможливість проживання у даній місцевості, підтверджена медичним висновком; вагітність; догляд за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку або дитиною-інвалідом; догляд за хворим членом сім*ї відповідно до медичного висновку або інвалідом I групи; вихід на пенсію; прийняття на роботу за конкурсом, а також з інших поважних причин), власник або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник.
Згідно з абз. 2 ч. 4 ст. 7 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» внутрішньо переміщена особа, яка не звільнилася з роботи (не припинила інший вид зайнятості), у разі неможливості продовження роботи (іншого виду зайнятості) за попереднім місцем проживання для набуття статусу безробітного та отримання допомоги по безробіттю та соціальних послуг за загальнообовязковим державним соціальним страхуванням на випадок безробіття може припинити трудові відносини, надавши нотаріально посвідчену письмову заяву про припинення працівником трудових відносин з підтвердженням того, що ця заява таким громадянином надіслана роботодавцю рекомендованим листом (з описом вкладеної до нього такої заяви). У разі припинення приймання поштових відправлень на/з території адміністративно-територіальної одиниці, з якої здійснюється внутрішнє переміщення у звязку з обставинами, визначеними у статті 1 цього Закону, така заява подається до відповідного районного, міськрайонного, міського, районного у місті центру зайнятості за місцем проживання внутрішньо переміщеної особи.
Відповідно до листа ГУПФУ в Донецькій області №431-0-01 від 16.02.2018 року, заявниця ОСОБА_1 перебуває в трудових відносинах з УПФУ в Ленінському районі м. Донецька, яке не функціонує. Керівний склад працівників означеного управління на сьогоднішній день також відсутній. ГУПФУ в Донецькій області не наділено повноваженнями здійснювати вплив на трудові відносини працівників інших територіальних органів (а.с. 27).
28.07.2016 року ОСОБА_1 направила до УПФУ в Ленінському районі м. Донецька рекомендованим листом з описом вкладеної до нього заяви нотаріально посвідчену заяву про припинення державної служби та звільнення її з посади з 10.08.2016 року, за власним бажанням відповідно до ст. 38 КЗпПУ (а.с. 25-26).
Враховуючи те, що заявник ОСОБА_1 переселилася з території проведення антитерористичної операції, не бажає продовжувати працювати, не має можливості припинити трудові відносини з незалежних від неї підстав, в порядку передбаченому зазначеними вище законодавчими актами, що позбавляє її права набути статус безробітного чи влаштуватися на інше місце роботи, суд вважає заявлені вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
За наведених обставин, керуючись ст.ст. 4, 81, 259, 263, 264, 265, 315, 354 ЦПК України, суд
Заяву ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення, зацікавлені особи: Управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Донецька, Головне Управління Пенсійного фонду України в Донецькій області задовольнити.
Встановити факт припинення трудових відносин між ОСОБА_1 та Управлінням Пенсійного фонду України в Ленінському районі міста Донецька з 10 серпня 2016 року за власним бажанням (ч. 1 ст. 86 Закону України «Про Державну службу»), у звязку із переїздом на нове місце проживання.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст даного рішення складено 06 вересня 2018 року.

Суддя Сараєв І.А.

ОСОБА_1, 28.04.1983р.н., РНОКПП НОМЕР_1, АДРЕСА_2, 87517

Управлінням Пенсійного фонду України в Ленінському районі міста Донецька, 85113, м. Костянтинівка, вул. Ціолковського, буд. 25

Головне Управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, 84121, м. Словянськ, вул. Генерала Батюка, буд. 8