Справа № 462/5349/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 листопада 2018 року Залізничний районний суд м. Львова у складі:

головуючого-судді - Гедз Б.М.

з участю секретаря - Рущак Т.О.

позивача - ОСОБА_1

представника позивача - ОСОБА_2

відповідача - ОСОБА_3

представника відповідача - ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Львові в порядку загального позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - Залізничний відділ реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції про визнання батьківства та внесення змін в актовий запис про народження дитини, -

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3, в якому просить ухвалити рішення, яким визнати його батьком батьком ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, народженою ОСОБА_3 та внести зміни до актового запису про народження дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, де у відомості про батьківство вказати його батьком. Свої позовні вимоги мотивує тим, що з 2014 року по вересень 2016 року проживав однією сім'єю без державної реєстрації шлюбу з ОСОБА_3, проживали разом у її квартирі за адресою: АДРЕСА_1. У вересні 2016 року, перебуваючи на дев'ятому місяці вагітності, відповідач поїхала до Ізраїлю, де проживають її батьки і там, ІНФОРМАЦІЯ_1 народила дочку, ОСОБА_5. Відповідач з дочкою повернулася в Україну в січні 2017 року. Йому відомо, що свідоцтво про народження дитини було видане на території Ізраїлю в консульстві України і запис про батька дитини внесений відповідно до ч.1 ст. 135 СК України, за вказівкою матері, а саме «ОСОБА_1». Крім того, ще під час вагітності відповідачки йому було відомо про своє батьківство і він визнає, що є батьком ОСОБА_5. Зазначив, що відповідач сама, при свідках визнавала його батьківство, та говорила, що він є батьком ОСОБА_5.

Ухвалою судді Залізничного районного суду м. Львова від 28.11.2017 року відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду (а.с. 22)

15.12.2017 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» №2147-VIII від 03.10.2017 року, котрим ЦПК України викладено в новій редакції, тому 27.12.2017 року Залізничним районним судом м. Львова постановлено ухвалу про розгляд справи за правилами загального позовного провадження та розпочато підготовче провадження у справі (а.с. 43-44).

Відповідач 24.01.2018 року подала відзив на позовну заяву (а.с. 58-60), та заперечення (а.с. 91а-93), в яких повністю заперечує проти позовних вимог, вважає такі надуманими та спрямованими всупереч інтересам її малолітньої дитини ОСОБА_5. Зазначає, що ніколи постійно не проживала з позивачем у своїй квартирі, між ними не було зареєстрованого шлюбу, ніколи не перебували з ним у фактичних шлюбних відносинах, не вели спільного побуту та господарства, вона проживає разом зі своїми дітьми за адресою: АДРЕСА_1. Дійсно, вона знайома з позивачем, однак ніколи не перебували і не могли перебувати у фактичному шлюбі, оскільки позивач постійно наносив їй тілесні ушкодження, а також її старшій дочці, з приводу чого зверталась із заявами у правоохоронні органи. Тому народжувати дитину поїхала за кордон, в Республіку Ізраїль, до своїх батьків, з метою уникнення тиску з боку позивача, його переслідувань, оскільки боялась за своє життя, життя та здоров'я дитини. Позивач, з моменту її вагітності, про яку був обізнаний та до моменту подачі позову до суду ніколи не визнавав її молодшу дочку своєю та не визнавав себе її батьком, а навпаки наголошував, що дитина не його. Так, дійсно запис про батька дитини були записані за її заявою згідно ч.1 ст. 135 СК України, з метою перетину кордону, оскільки мала намір повернутися проживати в Україну. Крім того, зазначає, що являється одинокою матір'ю та отримує державну допомогу, а позивач, з часу народження дитини жодного разу не цікавився ні дитиною, ні її здоров'ям, не відвідував, не брав участі у її вихованні чи наданні матеріальної допомоги. При цьому, він не працює, не має постійного заробітку, веде аморальний спосіб життя, погрожує їй, неодноразово застосовував фізичне насильство, тому не зможе надавати будь-яку матеріальну допомогу дитині, батьком якої він себе вважає. Крім того, позивач обізнаний про дату народження дитини, батьком якої він себе вважає, про дату їх повернення в Україну, однак жодного разу не намагався подати заяву, з метою реєстрації дитини, чи внесення змін до актового запису про народження. Вважає позов безпідставний, поданий лише з метою неприязних стосунків між ними, а також не відповідає інтересам дитини, а лише може зобов'язати дитину в майбутньому виконувати обов'язок щодо утримання позивача. Окрім того, просить застосувати до вказаних вимог позовну давність, оскільки у відповідності до ч.2 ст. 129 СК України до вимоги про визнання батьківства застосовуються позовна давність в один рік, яка починається від дня, коли особа дізналася або могла дізнатися про своє батьківство. Зазначає, що позивач сам вказав у позовній заяві, що був обізнаний про її вагітність, ще в січні 2016 року, також йому було також відомо, що на момент народження дитини вона не перебуває у зареєстрованому шлюбі, разом з тим до суду з позовом звернувся по спливу двох років. В задоволенні позову просить відмовити.

На адресу суду 31.01.2018 року сторона позивача подала відповідь на відзив, в якому зазначили, що не погоджуються з висновками відповідача та вказали, що строк позовної давності до вимог, що випливають з сімейних відносин в порядку ст. 128 СК України не застосовується (а.с. 70-74).

Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 06.03.2018 року по справі призначено судову генетичну експертизу, проведення якої доручено Науково-дослідному експертно-криміналістичному центру при МВС України у Львівській області, провадження у справі зупинено на час проведення експертизи (а. 104).

Після надходження висновку експерта №10/321 від 26.04.2018 року, в якому зазначено про неможливість проведення судової молекулярно-генетичної експертизи, у зв'язку з неявкою ОСОБА_3 з дитиною ОСОБА_5 у провадження у справі ухвалою суду від 07.05.2018 року поновлено (а.с. 117-118, 126).

В судовому засіданні позивач позов підтримав, покликаючись на мотиви такого, додатково пояснив, що ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася ОСОБА_5 і він є її батьком. З 2014 року по січень 2016 року він з відповідачкою ОСОБА_3 проживали в її квартирі за адресою: АДРЕСА_1. В січні 2016 року припинили проживати разом за станом його здоров'я. В лютому 2016 року дізнався, що буде батьком. Під час спільного проживання вели спільне господарство. Відомо, що відповідачка 23.09.2016 р. виїхала народжувати дитину в Ізраїль, а повернулася в січні 2017 року. Після її приїзду ще два місяці проживали разом, а в подальшому відповідачка не дозволяла приймати участі у вихованні дитини. Йому відомо, що інформація щодо батька в свідоцтві про народження ОСОБА_5 внесена зі слів матері, по батькові дитина «ОСОБА_5». Просить позов задовольнити.

Представник позивача позов підтримала, пояснення надала аналогічні викладеним у позовній заяві та відповіді на відзив. При цьому доповнила, що вважає хибною думку відповідачки про застосування до вказаних вимог позовної давності, оскільки позивач просить визнати батьківство за ст. 128 СК України, до якої позовна давність не застосовується. Ця норма застосовується до відносин у яких дитина народжена матір'ю яка не перебуває у шлюбі немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду і запис про батька дитини в Книзі реєстрації' народжень учинено за прізвищем матері, а ім'я та по батькові дитини написано за вказівкою матері (ч. 1 ст. 135 СК України).Також відповідно до ст. 268 ЦК України позовна давність не застосовується на вимоги що випливають із особистих немайнових прав. Право на сім'ю і є особистим немайновим правом, яке є як у позивача так і в дитини - ОСОБА_5. Просить позов задовольнити.

Відповідач в судовому засіданні проти позову заперечила, з підстав викладених у відзиві та запереченнях, заперечує що позивач батько ОСОБА_5. Доповнила, що сама виховує дитину, допомагають батьки та друзі. З позивачем лише знайомі, разом не проживали, він її залякував, погрожував, вибивав двері, застосовував фізичну силу. Вважає, що він не може бути батьком, оскільки становить загрозу для суспільства і вона не хоче щоб діти (в тому числі і її старша дочка) страждали від цієї людини. А у свідоцтві записала його як батька, бо народжувала в Ізраїлі і там такі закони, вона не змогла б вивезти дитину в Україну, якби не вписала батька. Оскільки перебувала в стресі, була залякана, записала конкретно позивача батьком, щоб не мати проблем з поверненням в Україну. Не бажає, щоб позивач був лише батьком на папері.Просить в задоволенні позову відмовити.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечила, надала пояснення аналогічні викладеним у відзиві на запереченні, просила застосувати позовну давність та в задоволенні позову відмовити.

Третя особа - Залізничний районний у м. Львові Відділ державної реєстрації актів цивільного стану у судове засідання свого представника не направив, при цьому подали заяву, в якій просять про розгляд справи без участі їх представника (а.с. 169).

Заслухавши пояснення сторін, їх представників, покази свідків ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а згідно ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожен має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

З копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 23.12.2016 року вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася ОСОБА_5, її матір'ю записана ОСОБА_3, а батьком - ОСОБА_1 місцем державної реєстрації зазначено Посольство України в Державі Ізраїль (а.с. 61).

З копії довідки з книги реєстрації актів про народження консульського відділу Посольства України в Державі Ізраїль вбачається, що 23 грудня 2016 року зроблено запис за №31 про народження ОСОБА_5, яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_1, де відомості про батька записані за заявою матері згідно з частиною першою статті 135 Сімейного Кодексу України та зазначено «батько: ОСОБА_1 (а.с. 62).

Доказів про те, що під час народження дитини ОСОБА_5 сторони перебували у шлюбі матеріали справи не містять і таких сторонами не надано. Так само, матеріали справи не містять доказів, що на момент народження дитини відповідач перебувала у шлюбі.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 проживав фактично з ОСОБА_3 з 2014-2016 р. за адресою: АДРЕСА_1, що підтверджується актом складеним комісією ЛКП «Нове» (а.с. 7).

З пояснень сторін вбачається, що ОСОБА_3 під час спільного проживання з ОСОБА_1 завагітніла та у вересні 2016 року, перебуваючи на дев'ятому місяці вагітності виїхала до Ізраїлю, де ІНФОРМАЦІЯ_1 народила дитину - ОСОБА_5. В січні 2017 року ОСОБА_3 разом з дочкою повернулася в Україну. Позивач визнає своє батьківство та вважає ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 своєю рідною дочкою.

Дані пояснення підтверджуються і показаннями свідків, допитаних в судовому засіданні. Так, свідок ОСОБА_8, товариш позивача, дав покази про те, що жив в одному під'їзді з сторонами по справі, бачив їх разом, як гуляли з коляскою, виглядали, як дружня сім'я. Позивач, ОСОБА_1 говорив йому, що у нього є дитина, що любить її.

Свідок ОСОБА_9 показав, що позивач йому розповідав, про те, що у них з ОСОБА_3 є дитина. Ще коли ОСОБА_3 була вагітна, говорив, що це його дитина. Бачив їх разом, як позивач гуляв з дитиною. Також знає, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 зустрічались і що між ними бували сварки і через це виник даний спір.

Оцінюючи покази свідків ОСОБА_8 та ОСОБА_9, суд надає їм віри оскільки вони знаходяться у об'єктивному взаємозв'язку з іншими матеріалами справи, нічим не спростовані, доповнюються та уточнюються іншими доказами.

Свідок ОСОБА_10 у судовому засіданні пояснив, що зі слів відповідачки, їй відомо, що позивач її принижував, вибивав двері, застосовував фізичну силу, навіть коли була у стані вагітності. Свідок особисто бачила як позивач застосовував фізичну силу до відповідачки. При цьому бував випивший. Відповідач була налякана поведінкою позивача. Він її звинувачував, що «нагуляла» дитину. На запитання, хто батько дитини відповідач їй відповіді не дала. Про те, що між сторонами були якісь стосунки вона не знала. До відповідачки приходив попередній чоловік, який допомагав старшій дитині. Вважає, що людина, яка вважає себе батьком дитини не може говорити таких слів та погрожувати.

Свідок ОСОБА_11, сусідка і товаришка відповідачки ОСОБА_3 дала показання про те, що відповідачка боялася позивача, постійно жалілася, що він її безпідставно б'є, хотів вдарити навіть під час вагітності. Їй відомо, що відповідачка зверталася з цього приводу в поліцію. Вона не може зрозуміти які у них з позивачем стосунки, вони не проживали разом, але він міг прийти вночі. У відповідачки є ще страша донька від першого шлюбу. Вона буває в гостях в квартирі відповідачки, проте речей чоловічих там не бачила. Спільного господарства сторони у справі не вели. ОСОБА_3 допомагає вона, та батьки. Хто батько дитини їй не відомо.

Показання свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_10, суд оцінює критично, вказані свідки не володіли інформацією та не могли надати відповіді на поставлені запитання. Крім того, їх показання не послідовні, суперачать встановленим обставинам.

Згідно ч. 8 ст. 7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

У справі «Ельсхольц проти Німеччини», в п. 43 Європейський суд з прав людини зазначив, що взаємне спілкування дитини зі своїм батьком є фундаментальна складова сімейного життя навіть у разі розриву відносин між батьками. Якщо право батька на доступ до власної дитини обмежується, то існує серйозна небезпека ослаблення сімейних відносин між батьком та малолітньою дитиною п. 49.

За змістом ч. 1 ст. 121 СК України, права та обов'язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу.

У відповідності до ст. 125 Сімейного кодексу України, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається за заявою матері та батька дитини, за рішенням суду.

Відповідно ст. 128 СК України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 СК України, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Позов про визнання батьківства може бути пред'явлений матір'ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред'явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України.

Відповідно до ст. 135 СК України, при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім'я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою.

Законодавством визначено перелік осіб, які вправі звернутися з позовом про визнання батьківства. Зокрема, позов про визнання батьківства може бути пред'явлений особою, яка вважає себе батьком дитини.

Відповідно до роз'яснень п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15 травня 2008 року "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", за нормою статей 213, 215 ЦПК України, рішення щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них, а його резолютивна частина - містити всі відомості, необхідні для реєстрації батьківства (материнства) в органах РАЦС (прізвище, ім'я та по батькові матері й батька, число, місяць і рік їх народження, громадянство, а також номер актового запису про народження дитини, коли та яким органом його вчинено). Питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Висновки експертизи, у тому числі судово-генетичної, необхідно оцінювати з урахуванням положень ст. 212 ЦПК, згідно з якою жоден доказ не має для суду наперед установленого значення, він оцінює докази в їх сукупності, а результати оцінки відображає в рішенні з наведенням мотивів їх прийняття чи відхилення.

Як вбачається із матеріалів справи, суд за клопотанням позивача призначав у справі судово-генетичну експертизу, проте, відповідач ОСОБА_3 разом з дитиною ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3 не з?явилися до Львівського НДЕКЦ ВМС України, для відбору біологічного матеріалу, в зв?язку з чим судово-генетична експертиза проведена не була. Крім того, відповідач у судовому засіданні не змогла надати обгрунтованих пояснень щодо причин неявки для проведення судово-генетичної експертизи, зазначила, що у визначений для експертизи день їй необхідно було звернутися у банк, при цьому не надала суду жодних належних та допустимих доказів поважності причин неявки чи неможливості своєї явки, чи дитини для проведення вказаної експертизи.

Відповідно до ст. 109 ЦПК України у разі ухилення учасника справи від подання необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з'ясування якого судова експертиза була призначена.

Згідно з до абз. 3 п. 9 Постанови пленуму Верховного суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» у разі коли ухилення сторони у справі зазначеної категорії від участі в експертизі або від подання необхідних матеріалів, документів тощо унеможливлює її проведення, суд відповідно до ст. 146 ЦПК (у старій редакції) може визнати факт, для з'ясування якого її було призначено, або відмовити в його визнанні (залежно від того, хто зі сторін ухиляється, а також яке значення має для них ця експертиза).

Виходячи з наведеного, а також враховуючи, що відповідач ОСОБА_3 будучи належним чином повідомленою про призначення експертизи, а також про час та місце відбору зразків для проведення експертизи, проігнорувала виклики, що на переконання суду свідчить про її свідоме ухилення від участі у проведенні судово-генетичної експертизи, а також не надала спростувань доводам позивача, тому суд приходить до висновку про наявність правових підстав для визнання факту, для якого судом призначалась судово-генетична експертиза, а саме щодо факту батьківства ОСОБА_1 стосовно малолітньої ОСОБА_5.

Так, в судовому засіданні безспірно встановлено, що сторони з 2014 р. по 2016 р. проживали однією сім'єю, ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася ОСОБА_5, окрім того, судом визнано факт батьківства ОСОБА_1 стосовно малолітньої ОСОБА_5.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, проте стороною відповідача не надано, а судом не здобуто жодних належних та допустимих доказів щодо відсутності кровного споріднення між ОСОБА_1 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 чи факту походження дитини від іншого чоловіка, а тому суд вважає, що заперечення позову ОСОБА_3 та її ухилення від участі у проведенні судово-біологічної (судово-генетичної) експертизи є лише способом захисту та має на меті виключно відмову в позові про визнання батьківства ОСОБА_1 щодо дитини - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, що суперечить правам дитини та позивача як батька, які надані їм СК України та Конвенцією ООН про права дитини.

Дані обставини справи стверджуються також іншими матеріалами справи, які не викликають сумніву у їх об'єктивності.

За положеннями ст. 134 СК України на підставі заяви осіб, зазначених у статті 126 цього Кодексу, або рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до актового запису про народження , складеного органами державної реєстрації актів цивільного стану України, та видає нове Свідоцтво про народження.

У відповідності до п. п. 20 п. 1 Розділу ІІІ Правил реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18 жовтня 2000 року №52/2 з відповідними змінами, при вирішенні судом спорів про визнання батьківства, материнства, оспорювання батьківства чи материнства, встановлення фактів батьківства та материнства зміни до актових записів про народження вносяться відповідно до законодавства, яке регулює порядок внесення змін до актових записів цивільного стану.

Відповідно до п.2.13.1 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, які затверджено наказом Міністерства юстиції України 12.01.2011 96/5 та зареєстровано в Міністерстві юстиції України 14 січня 2011 р. за N 55/18793, рішення суду про визнання батьківства (материнства), усиновлення (удочеріння), про скасування раніше винесеного рішення суду про визнання батьківства, виключення відомостей про батька (матір) дитини з актового запису про народження, скасування або визнання усиновлення (удочеріння) недійсним, про визнання шлюбу недійсним, установлення неправильності в актовому записі цивільного стану та інші, у яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану, є підставою для внесення відповідних змін до актового запису.

Щодо заяви відповідача про застосування до вказаних вимог позовної давності, то така до задоволення не підлягає.

Згідно ст. 20 СК України до вимог які випливають із сімейних відносин позовна давність не застосовується, крім випадків, передбачених частиною другою статті 72, частиною другою статті 129, частиною третьою статті 138, частиною третьою статті 139 цього Кодексу.

При цьому, позивач просить визнати батьківство на підставі статті 128 СК України, до якої позовна давність не застосовується. Дана норма застосовується, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу.

Також відповідно до ст. 268 ЦК України, позовна давність не застосовується на вимоги що випливають із особистих немайнових прав. Право не сім'ю і є особистим немайновим правом, яке є як у Позивача так і в дитини - ОСОБА_5.

Враховуючи вищевикладене, оцінюючи докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про визнання батьківства та внесення змін до актового запису про народження ОСОБА_5 знайшли своє повне підтвердження в судовому засіданні, а тому підлягають до задоволення.

Керуючись ст. ст. 4, 7, 12, 13, 43, 258-259, 263-265, 268, 354 ЦПК України, ст. ст. 125, 128, 134, 135, 180, 182, 191 СК України, суд -

у х в а л и в:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - Залізничний відділ реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції про визнання батьківства та внесення змін в актовий запис про народження дитини задовольнити.

Визнати ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, уродженця м. Львова, громадянина України, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_2 - батьком дитини - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, народженою ОСОБА_3 та внести зміни до актового запису про народження дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, де у відомості про батьківство вказати батьком дитини - ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_4, уродженець м. Львова, громадянин України, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_2.

На рішення може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення суду складено 28 грудня 2018 року.

Суддя: (підпис) Б.М. Гедз

З оригіналом згідно.

Суддя: Б.М.Гедз