Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 грудня 2018 року місто Київ

Подільський районний суд міста Києва у складі:

головуючого - судді Ларіонової Н. М.,

при секретарі судового засідання Горбані О.В., Артюшенко К.С.,

за участю: представників позивача - ОСОБА_1, ОСОБА_2 та

адвоката Ковалик М.Ф.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі районного суду в місті Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, третя особа: Жовтневий відділ державної реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області про оспорювання батьківства, -

ВСТАНОВИВ:

В грудні 2016 року позивач звернувся до Подільського районного суду м. Києва з позовом, в якому просить виключити відомості про позивача як батька дитини ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, з актового запису про його народження № 22 від 10 січня 2006 року, складеного Жовтневим відділом державної реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області.

Позов мотивує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 відповідачка народила дитину, записану, як ОСОБА_7, а 10.01.2006 року зареєструвала його у Жовтневому відділі реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції, актовий запис № 22. Зазначає, що батьком народженої дитини незаконно та без відома його батька було записано ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, який також є і батьком позивача. ІНФОРМАЦІЯ_9 ОСОБА_6 помер. Однак, позивач на даний час не згодний з тим, що його батько є біологічним батьком дитини ОСОБА_7, оскільки його покійний батько та відповідачка були малознайомі, зустрічалися дуже рідко і завжди в присутності інших осіб. Вказує, що покійний батько та відповідачка не перебували в фактичних шлюбних відносинах, разом не проживали, не вели спільне господарство, покійний батько позивача був хворою людиною, він потребував стороннього догляду та в силу свого стану здоров»я не мав можливості зачати дитину. Посилаючись на ст.137 ч.3 СК України, звертається до суду як спадкоємець.

Провадження у справі відкрито ухвалою від 20.01.2017 р. (суддя Зарицька Ю.Л.).

Відповідачем подані письмові заперечення, в яких ОСОБА_5 зазначила про те, що вона проживала з покійним ОСОБА_6 як цивільна дружина за адресою: АДРЕСА_1, яка належала покійному батьку позивача на підставі договору дарування від 14.07.2004 року посвідченого приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Літвіновою І.І. та зареєстрованого за номером 5266. Зазначає, що запис про батька їх сумісного сина ОСОБА_7 було зроблено на підставі заяви покійного ОСОБА_6, яка була подана до Жовтневого відділу державної реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області, а тому посилання позивача на те, що запис про батька дитини був проведений за вказівкою відповідачки є абсолютно безпідставним та юридично не можливим. Стверджує, що позивач не має права на оспорювання батьківства, оскільки сам померлий ОСОБА_6 знав про наявність свого сина ОСОБА_7 та ніколи за своє життя не заперечував проти цього факту. Вважає, що даний позов є надуманим і безпідставним, зумовлений поділом спадщини після смерті ОСОБА_6, яким до складу спадкоємців за заповітом останнього від 15.08.2009 р. включено цивільну дружину ОСОБА_5 та малолітнього сина ОСОБА_7

Представником третьої особи подані письмові пояснення, в яких орган ДРАЦС зазначає на те, що реєстрація народження дитини ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, проведена відповідно до вимог ст.126 СК України за спільної заявою батьків, які не перебували в зареєстрованому шлюбі, про визнання батьківства. Батько дитини - ОСОБА_6 був присутнім при реєстрації народження ОСОБА_7 та особисто ставив підписи в актовому запису про народження дитини. Тим самим, ОСОБА_6 знав про те, що записаний батьком дитини ОСОБА_7

На підставі протоколу повторного автоматичного розподілу від 10.10.2017 р. матеріали вищевказаної справи передані в провадження судді Ларіонової Н.М.

Відповідно до п.9 розділу ХІІІ «Перехідних положень» ЦПК України (2017 р.) розгляд даної справи відбувається за нормами чинного з 15.12.2017 р. ЦПК України в порядку загального позовного провадження.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 (за довіреністю) підтримав позовні вимоги в повному обсязі та просив його задовольнити з підстав, наведених в ньому.

Представники позивача ОСОБА_2 (за довіреністю) та адвокат Ковалик М.Ф. в судовому засіданні, яке відбувалось в режимі відеоконференції з Саксаганським районним судом м. Кривого рогу Дніпропетровської області позовні вимоги підтримали з підстав, що містить зміст позовної заяви, та надали пояснення, аналогічні викладеним обставинам в позовній заяві. Додавши, що про те, що ОСОБА_6 записаний батьком дитини ОСОБА_7 позивачу стало відомо в липні-серпні 2009 р.

Відповідач в судове засідання не з'явилась, про розгляд справи повідомлялась належним чином, через канцелярію суду подала заяву про розгляд справи за її відсутності, в якій просила відмовити в позові в повному обсязі.

Представ третьої особи, будучи повідомленим в установленому законом порядку про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явився, подав через канцелярію суду заяву про розгляд справи за його участі, в якій просив при постановленні судового рішення врахувати подані письмові пояснення.

Суд, встановивши обставини справи та перевіривши їх доказами, яким дана оцінка в їх сукупності, дійшов такого висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється порядку іншого судочинства.

Так, засади шлюбу, особисті немайнові та майнові права і обов'язки подружжя, підстави виникнення, зміст особистих немайнових і майнових прав та обов'язків батьків і дітей, усиновлювачів та усиновлених, інших членів сім'ї та родичів визначає Сімейний кодекс України.

Порядок визначення походження дитини регулює глава 12 СК України.

Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім'ї (частина восьма ст. 7 Сімейного кодексу України).

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 відповідачка народила дитину - ОСОБА_7, що підтверджено свідоцтвом про народження, виданим Жовтневим відділом реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції Дніпропетровської області від 10.01.2006 року, актовий запис № 22. Батьком народженої дитини записано ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2.

ІНФОРМАЦІЯ_9 ОСОБА_6 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_3 від 22.09.2009 р., виданого Жовтневим відділом реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис № 1509.

Позивач ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_5, є сином ОСОБА_6, що не оспорюється сторонами.

В судовому засіданні встановлено та не оспорюється сторонами, що на час реєстрації народження дитини ОСОБА_7 відповідач у справі ОСОБА_5 та ОСОБА_6 не перебували в зареєстрованому шлюбі.

Визначення походження дитини, батьки якої не перебувають в шлюбі між собою, регламентовані статтею 125 СК України, частиною 2 якої визначено, що походження дитини від батька визначається в такому випадку за заявою матері та батька дитини.

Відповідно до ст.126 ч.1 СК України походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана до органу державної реєстрації актів цивільного стану, зокрема,після народження дитини.

Як вбачається з отриманої судом копії актового запису про народження № 22 від 10.01.2016 р., складеного Жовтневий (Покровським) районним у м. Кривий Ріг відділом ДРАЦС ГТУЮ у Дніпропетровській області щодо ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, підставою запису відомостей про батька (графа 17 актового запису) була спальна заява батьків про визнання батьківства № 1 від 10.01.2006 р., та дана графа містить підписи батька та матері.

Безпосередньо копія заяви батьків про визнання батьківства № 1 від 10.01.2006 р. органом ДРАЦС не могла бути поданою до суду, оскільки листом від 28.03.2018 р. за вих..№ 1439/14.11-42 третя особа у справі повідомила про те, що відповідно до акту від 13.01.2015 р. № 1 про виділення до знищення справ (документів), що не підлягає зберіганню, заяви про визнання батьківства та інші документи, пов'язані з унесенням змін до актового запису про народження у зв'язку з визнанням батьківства - знищено.

Відповідно до ст.136 СК України особа, яка записана батьком дитини відповідно до ст.126 цього Кодексу, має право оспорити своє батьківство, пред'явивши позов про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини.

Приписами ст.137 ч.3 СК України визначено, якщо через поважні причини особа не знала про те, що записана батьком дитини, і померла, оспорити батьківство можуть її спадкоємці, зокрема, діти.

В судовому засіданні достеменно встановлено, що після реєстрації себе батьком дитини ОСОБА_7 (10.01.2006 р.) та до часу смерті (ІНФОРМАЦІЯ_9) ОСОБА_6 з таким позовом до суду не звертався.

Як вбачається з наданих документів, 15.08.2009 р. ОСОБА_6 складено заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Літвіновою І.І. за реєстром № 2433, згідно якого спадкодавець заподів своє майно ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_6, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_5, ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_7, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_8. Даний заповіт був прочитаний та підписаний власноручно спадкодавцем.

Вказані обставини дають суду підстави дійти висновку, що за своє життя померлий ОСОБА_6 визнавав себе батьком дитини ОСОБА_7, подавши заяву про визнання батьківства, зареєструвавши спільно з ОСОБА_5 народженого нею сина та включивши малолітнього сина разом з його матір'ю до заповіту.

Тим самим спростовані доводи сторони позивача про те, що померлий ОСОБА_6 не знав про те, що записаний батьком дитини ОСОБА_7

Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" оспорити батьківство мають право особа, яка записана батьком дитини в Книзі реєстрації народжень (ст. 136 СК), - шляхом пред'явлення позову про виключення відомостей про неї як батька з актового запису про народження дитини, а також жінка, котра народила дитину в шлюбі (ст. 138 СК), - звернувшись із позовом про виключення із цього запису відомостей про її чоловіка як батька дитини. Предметом доказування в таких справах є відсутність кровного споріднення між особою, записаною батьком, і дитиною. У разі доведеності цієї обставини суд постановляє рішення про виключення оспорених відомостей з актового запису про народження дитини.

Отже, факт наявності (відсутності) кровного споріднення між ОСОБА_6 та дитиною ОСОБА_7 підлягав би доведеності в разі оспорювання батьківства ОСОБА_4, як спадкоємцем, в разі доведеності факту того, що майже 3 років 8 місяців померлий не знав, що записаний батьком дитини. Тим самим, заявлені стороною позивача клопотання про проведення посмертної судово-генетичної експертизи, витребування медичних карт померлого та ОСОБА_5 для її проведення, допит свідків, які, як зазначено в клопотанні, підтвердять проживання ОСОБА_6 самого, не мають правового значення.

Крім того, виходячи з принципу диспозитивності цивільного процесу, судом було відмовлено в задоволенні клопотання сторони позивача про призначення посмертної судово-почеркознавчої експертизи щодо підпису ОСОБА_6 в актовому запису про народження, оскільки клопотання було заявлено з пропуском строку на таке клопотання, та саме дана обставина не є підставою позовних вимог.

Також були відсутні підстави для витребування судом за клопотанням сторони позивача оригіналу заяви ОСОБА_6 від 10.01.2016 р., як встановлено судом, така заява була знищена органом ДРАЦС в зв'язку зі спливом строку на зберігання таких документів, та, крім цього, достовірність підпису ОСОБА_6 на даному документів не є підставою позовних вимог.

Суд також не приймає до уваги надані стороною позивача документи про стан здоров'я ОСОБА_6, проживання ним самого у квартирі по АДРЕСА_1, документів щодо даної квартири, оскільки не впливають на висновки суду.

На основі повно та всебічно з'ясованих обставин справи, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є безпідставними та не заснованими на законі, доводи позивача не знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду. А відтак, позов не підлягає задоволенню.

Відповідно до ст.141 ЦПК України не підлягає стягненню сплачений судовий збір в розмірі 551,2 грн., оскільки суд дійшов висновку про відмові в задоволенні позову.

На підставі викладеного, ст.ст.125, 126 Сімейного кодексу України, керуючись ст.ст.4, 10, 12, 13, 76-80, 81, 89, 141, 258-259, 263, 264, 265, 268, 273, 354 ЦПК України, п.9, 15.5 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України (2017 р.), -

В И Р І Ш И В :

В позові ОСОБА_4 (зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_2; РНОКПП НОМЕР_1) до ОСОБА_5 (зареєстрована місце проживання за адресою: АДРЕСА_3; РНОКПП НОМЕР_2), третя особа: Жовтневий відділ державної реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області про оспорювання батьківства - відмовити в повному обсязі.

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Подільський районний суд м.Києва протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому копія повного судового рішення не була вручена в день його складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом 30 днів з дня вручення йому копії повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Н. М. Ларіонова