Справа № 146/1044/18
РІШЕННЯ

Іменем України

"17" жовтня 2018 р. Томашпільський районний суд Вінницької області

в складі головуючого Пилипчука О.В.

з участю секретаря судового засідання Бойко Т.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в залі суду в смт. Томашпіль цивільну справу

ім'я (найменування) сторін та інших учасників справи:

позивач: ОСОБА_1

відповідач: Ямпільське об'єднане управління Пенсійного фонду України Вінницької області

вимоги позивача: про визнання дій Ямпільського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Вінницької області неправомірними, встановлення факту наявності спеціального стажу, що дає право на пенсію на пільгових умовах

представник відповідача:

свідки: ОСОБА_2, ОСОБА_3

Виклад позиції позивача та заперечень відповідача.

12 липня 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з цією позовною заявою, в якій просить визнати неправомірними дії Ямпільського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Вінницької області щодо відмови в призначенні пенсії на пільгових умовах згідно пункту "в" статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення", встановити факт наявності спеціального стажу, що дає право на пенсію на пільгових умовах, а саме той факт, що позивач-ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, у період з 1996 року по 2003 рік включно постійно працював трактористом ТОВ «Стянянське» с.Стіна Томашпільського району Вінницької області.

Позовна заява обґрунтована наступним.

З 1980 року по 2006 рік позивач працював в ТОВ «Стінянське» с.Стіна, яке на даний час ліквідовано.

З 1985 року по 2006 рік він працював в даному СТОВ на посаді тракториста, однак, з невідомих йому причин, з 1996 року по 1997 рік його посаду було зазначено як тракторист кар'єру, в 1998 році- працівник кар'єру, з 1999 року по 2000 рік-робочий кар'єру, з 2002 року по 2003 рік-причіплювач тракториста, хоча такої посади в природі ніколи не існувало, так лише називали.

Насправді весь цей час ОСОБА_1 працював трактористом, що можуть підтвердити свідки-працівники СТОВ, які на той час працювали з ним.

Той факт, що позивач дійсно працював у СТОВ «Стінянське» підтверджується й записами в його трудовій книжці.

Трудовий стаж його роботи трактористом складає 21 рік.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_1 виповнилося 55 років, тому він зібрав необхідні документи та звернувся до управління Пенсійного фонду із заявою про призначення пенсії на пільгових умовах.

Перед цим він звернувся до Трудового архіву за довідкою, де і виявив, що в період з 1996 року по 2003 рік його посаду зазначено не вірно.

Встановлення факту роботи з важкими умовами праці - тракториста має для позивача юридичне значення і впливає на оформлення пільгової пенсії в Пенсійному фонді, тому він вимушений звернутись до суду.

Позивач зазначає, що суд повинен врахувати ту обставину, що вказані відомості він не може отримати в іншому порядку.

Як правову позицію позивач зазначає наступне.

Відповідно до п. «в» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» пенсій за віком на пільгових умовах як особі, що працювала трактористом і безпосередньо була зайнята у виробництві сільськогосподарської продукції в колгоспах, радгоспах та інших підприємствах сільського виробництва, яка досягла 55 років і має загальний стаж роботи, з яких не менше 20 років на посаді тракториста, я маю право на пільгову пенсію.

У п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 5 "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення" у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право.

Статтею 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року № 637, встановлено, що у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

Згаданий порядок передбачає можливість встановлення судом факту належності документа, що підтверджує трудовий стаж, якщо зазначені в ньому прізвище, ім'я та по батькові не збігаються з прізвищем, ім'ям, по батькові особи за паспортом або свідоцтвом про народження.

Відповідно до абз.5 п.20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року №637, який регламентує особливості підтвердження трудового стажу окремих категорій працівників, визначено, що у разі відсутності правонаступника підтвердження періодів роботи, що зараховуються до трудового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установленої для окремих категорій працівників, здійснюється у порядку, визначеному Пенсійним фондом України за погодженням з Мінсоцполітики та Мінфіном.

На виконання цієї норми постановою Правління Пенсійного фонду України від 10.11.2006 року №18-1 затверджено Порядок підтвердження періодів роботи, що зараховуються до трудового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років.

Ямпільським об'єднаним управлінням Пенсійного фонду України у Вінницькій області ОСОБА_1 було відмовлено в призначенні пільгової пенсії та видано Протокол № 23 щодо відмови в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах, оскільки з 1996 року по 1997 рік його посаду було зазначено як тракторист кар'єру, в 1998 році- працівник кар'єру, з 1999 року по 2000 рік-робочий кар'єру, з 2002 року по 2003 рік-причіплювач тракториста, а не тракториста-машиніста.

За цей період ніяких підтверджуючих довідок позивач не може подати, оскільки підприємства не існує, в архівах довідки відсутні. Дані відомості можуть підтвердити лише свідки, які працювали разом з ним і достовірно знають, на якій посаді він працював, оскільки насправді весь цей час позивач працював трактористом.

Окрім того, позивач зазначає, що згідно з «Загальносоюзного класифікатора професій робітників, посад службовців і тарифних розрядів 186016», затвердженого постановою Державного комітету СРСР по стандартах від 27 серпня 1986 року №016, введеного в дію з 01 січня 1987 року та класифікатора професій ДК 003:2010 на зміну ДК 003:2005, затвердженого та введеного в дію наказом Держспоживстандарту України від 28 липня 2010 року №327, чинного на теперішній час, професії «тракторист кар'єру», «працівник кар'єру», «робочий кар'єру», «причіплювач, тракторист» відсутні, а міститься професійна назва роботи «тракторист-машиніст» сільськогосподарського виробництва.

Єдина назва професії тракторист - машиніст, запроваджена в 1961 році, яка охоплює такі професії: бульдозерист, бульдозерист-скреперист, грейдерист; комбайнер; машиніст дощувальної установки, змонтованої на базі трактора; машиніст скрепера, скреперист; машиніст чаєзбиральної машини; машиніст екскаватора; машиніст-водій льонозбиральної машини, самохідної широкозахватної сінокосарки; механік-комбайнер, тракторист, тракторист-бульдозерист. До числа трактористів-машиністів, безпосередньо зайнятих у виробництві сільгосппродукції, віднесено працівників, прийнятих на роботу трактористами-машиністами, які мають про це відповідні посвідчення. Для призначення пенсії на пільгових умовах марка трактора, на якому працює тракторист-машиніст, значення не має.

Отже, визначальними обставинами для встановлення пільгового характеру спірного стажу є: встановлення факту роботи позивача на посаді тракториста та встановлення безпосередньої зайнятості позивача у виробництві сільськогосподарської продукції протягом повного польового періоду на тракторах та інших самохідних сільськогосподарських машинах.

Архівна довідка КУ «Томашпільський районний трудовий архів» підтверджує той факт, що позивач дійсно працював трактористом у ТОВ «Стінянське» з 1985 по 2006 і був безпосередньо зайнятий у виробництві сільськогосподарської продукції та на протязі повного польового періоду в рослинництві або на протязі календарного року в тваринництві.

Позивач вважає, що заперечення відповідача про зазначення у відомостях професії «причіплювач-тракторист», не ґрунтуються на встановлених обставинах та законі.

Також доводить до відома суд, що дану заяву він вимушений подати в позовному провадженні, оскільки між ним та відповідачем існує спір, а відтак досудове врегулювання спору не можливе (справа 146/349/18).

3 жовтня 2018 року відповідачем подано до суду відзив на позовну заяву ОСОБА_1, в якому начальник управління Муляр В. просить відмовити в задоволенні позову, мотивуючи наступним.

До трактористів-машиністів, безпосередньо зайнятих у виробництві сільськогосподарської продукції, відносяться працівники, які оформлені на роботу трактористами-машиністами, мають відповідне посвідчення, постійно зайняті на тракторах та інших самохідних сільськогосподарських машинах на протязі повного сезону сільськогосподарських робіт в рослинництві та тваринництві. Трактористам-машиністам, які відробили повний польовий період на тракторах та інших самохідних сільськогосподарських машинах, весь рік роботи зараховується до стажу, який дає право на пільгове пенсійне забезпечення і в тому випадку, якщо в міжпольовий або міжсезонний період вони виконували інші роботи (на стаціонарних і причепних установах та агрегатах, по ремонту сільськогосподарської техніки, на тваринницьких фермах тощо).

Віднесення господарства до підприємств сільського господарства, трактористи-машиністи яких мають право на пільгову пенсію, провадиться відповідно до класифікатора галузей народного господарства.

До підприємств сільського господарства відносяться підприємства, які виробляють продукцію рослинництва і тваринництва. Це значить, що трактористи-машиністи, які працюють наприклад, на цегельних, консервних заводах колгоспів чи радгоспів, права на цю пенсію не мають, оскільки безпосередньо не зайняті у виробництві сільськогосподарської продукції.

Єдина назва професії «тракторист-машиніст» введена в 1961 році і охоплює такі професії: бульдозерист, бульдозерист-скреперист, грейферист; комбайнер; машиніст дощувальної установки, змонтованої на базі трактора; машиніст скрепера, скреперист; машиніст чаєзбиральної машини; машиніст екскаватора; машиніст-водій льонозбиральної машини, самохідної широкозахвачуючої сінокосарки; механік-комбайнер; тракторист; тракторист-бульдозерист.

Позивач працював в ТОВ «Стінянське» с.Стіна Томашпільського району з 25.06.1980 року по 30.11.2006 року.

За результатами рішення Комісії при головному управління позивачу було підтверджено періоди роботи з 01.01.1985 по 31.12.1995, з 01.10.2004 по 30.11.2004, 01.01.2005 по 31.01.2005, з 01.03.2006 по 31.05.2006 до стажу, який дає право на пільгове пенсійне забезпечення.

Заяви, клопотання, процесуальні дії у справі.

Ухвалою Томашпільського районного суду від 7 вересня 2018 року відкрито загальне позовне провадження у справі, підготовче засідання призначено на 09-00 годину 5 жовтня 2018 року.

3 жовтня 2018 року відповідачем подано до суду відзив на позовну заяву ОСОБА_1

Ухвалою Томашпільського районного суду від 5 жовтня 2018 року закрито підготовче засідання у справі, справу призначено до судового розгляду на 08-30 годину 17 жовтня 2018 року.

17 жовтня 2018 року представник відповідача Снітко І. подала до суду заяву про розгляд справи у їхню відсутність.

Фактичні обставини, встановлені судом, норми права, які застосовував суд, мотиви суду.

В судовому засіданні заявник ОСОБА_1 заявлені вимоги підтримав, посилаючись на обставини, зазначені в заяві, попросив їх задовольнити. Пояснив, що постійно працював на посаді тракториста і йому не відомо, чому у період за 1996-2003 роки його посаду вказали іншу. Окрім того, пояснив, що таких посад, як тракторист кар'єру, робочий кар'єру, причіплювач, тр-ст в природі взагалі не існує, так називали трактористів, яких відправляли на роботу до кар'єрів.

Представник відповідача - Ямпільського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Вінницької області в судове засідання не з'явився, однак подав до суду заяву, в якій просить справу слухати у його відсутності та подав заперечення на заяву, попросив відмовити в задоволенні заяви ОСОБА_1

Свідок ОСОБА_2 в судовому засіданні підтвердив той факт, що ОСОБА_1 у період з 1996 року по 2003 рік включно працював трактористом СТОВ «Стінянське» с.Стіна, мотивуючи тим, що працював разом з ОСОБА_1 з 1988 року по 2006 рік трактористом, тому достовірно знає, що ОСОБА_1 працював саме на посаді тракториста. Відносно таких посад, як тракторист кар'єру, робочий кар'єру, причіплювач, тракторист-то таких посад взагалі не було.

Свідок ОСОБА_3 в судовому засіданні підтвердив той факт, що ОСОБА_1 у період з 1996 року по 2003 рік включно працював трактористом СТОВ «Стінянське» с.Стіна, мотивуючи тим, що працював разом з ОСОБА_1 з 1990 року по 2004 рік на посаді механізатора даного СТОВ, тому достовірно знає, що ОСОБА_1 працював саме на посаді тракториста. Відносно таких посад, як тракторист кар'єру, робочий кар'єру, причіплювач, тракторист-то таких посад взагалі не було.

Суд, заслухавши пояснення позивача, свідків, розглянувши відзив відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність і достовірність показань сторін по справі, сприяючи всебічному й повному з'ясуванню обставин справи, що має істотне значення для правильного вирішення спору, прийшов до наступного.

Відповідно до ст.129 Конституції України судді при здійсненні правосуддя незалежні і підкоряються лише закону. Основними засадами судочинства є: законність; рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; забезпечення доведеності вини; змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості; підтримання державного обвинувачення в суді прокурором; забезпечення обвинуваченому права на захист; гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами; забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, встановлених законом; обов'язковість рішень суду.

Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно ч.3 ст. 3 ЦПК України, провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно ч.ч. 1,2 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

Відповідно ч.ч.1-4 ст. 10 ЦПК України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов'язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Згідно ч.1 ст.. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно ч.3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно ч.1-4 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно ч.6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно ч.1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно ч.9 ст. 83 ЦПК України, копії доказів (крім речових доказів), що подаються до суду, заздалегідь надсилаються або надаються особою, яка їх подає, іншим учасникам справи. Суд не бере до уваги відповідні докази у разі відсутності підтвердження надсилання (надання) їх копій іншим учасникам справи, крім випадку, якщо такі докази є у відповідного учасника справи або обсяг доказів є надмірним, або вони подані до суду в електронній формі, або є публічно доступними.

Частиною 2 статті 293 ЦПК України передбачено, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи про, зокрема, встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Частинами 1-2 ст. 315 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту: родинних відносин між фізичними особами; перебування фізичної особи на утриманні; каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов'язковому державному соціальному страхуванню; реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу; належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім'ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Відповідно п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31 березня 1995 року із змінами «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» встановлено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Оскільки підприємство, де працював заявник, реорганізоване, він не має змоги отримати уточнюючу довідку про його роботу, а тому є підстави для встановлення цього факту у судовому порядку.

Суд повинен врахувати ту обставину, що вказані відомості заявник не може отримати в іншому порядку.

Відповідно п.8 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 1 листопада 1996 року «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», ст.124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Судом встановлено, що до суду звернувся ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Відповідно до п. «в» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» пенсій за віком на пільгових умовах як особі, що працювала трактористом і безпосередньо була зайнята у виробництві сільськогосподарської продукції в колгоспах, радгоспах та інших підприємствах сільського виробництва, яка досягла 55 років і має загальний стаж роботи, з яких не менше 20 років на посаді тракториста, заявник має право на пільгову пенсію.

На день розгляду справи по суті позивач досяг 55-річного віку (а.с.7-9).

У п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право.

Статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Згідно з п. 10 Порядку застосування Списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18 листопада 2005 року № 383, встановлено, що для підтвердження стажу роботи із шкідливими і важкими умовами праці необхідно подати трудову книжку із оформленими належним чином записами про займану посаду і період виконуваної роботи, виписку із наказу по підприємству про проведення атестації на відповідному робочому місці та, у разі відсутності в трудовій книжці відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, уточнюючу довідку, передбачену п. 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637.

Пунктом 3 «Порядку застосування Списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах», затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18 листопада 2005 року № 383 (далі Порядок № 383), передбачено, що при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21.08.92 року та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21.08.92 року.

Пунктом 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року № 637, встановлено, що у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

Згаданий порядок передбачає можливість встановлення судом факту належності документа, що підтверджує трудовий стаж, якщо зазначені в ньому прізвище, ім'я та по батькові не збігаються з прізвищем, ім'ям, по батькові особи за паспортом або свідоцтвом про народження.

Відповідно до абз.5 п.20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року №637, який регламентує особливості підтвердження трудового стажу окремих категорій працівників, визначено, що у разі відсутності правонаступника підтвердження періодів роботи, що зараховуються до трудового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установленої для окремих категорій працівників, здійснюється у порядку, визначеному Пенсійним фондом України за погодженням з Мінсоцполітики та Мінфіном.

На виконання цієї норми постановою Правління Пенсійного фонду України від 10.11.2006 року №18-1 затверджено Порядок підтвердження періодів роботи, що зараховуються до трудового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років.

ОСОБА_1 надано суду архівну довідку Трудового архіву, з якої вбачається, що з 1980 року по 2006 рік він працював в ТОВ «Стінянське» с.Стіна різноробочим (з 1980-1981 роки), водієм (1984 рік), трактористом (1985-1995 роки), трактористом кар'єру (1996-1997 роки), працівником кар'єру (1998 рік), робочим кар'єру (1999-2000 роки), причіплювачем-трактористом (2002-2003 роки), трактористом (2004-2006 роки) (а.с.10).

Також позивачем надано трудову книжку серії НОМЕР_2, згідно якої вбачається, що в 1996 році ОСОБА_1 працював трактористом, однак вказано «не зараховано до загального трудового стажу 1996 рік», з 1997 року-по 2001 рік-працівник кар'єру, з 2002 року по 20203 рік-причеплювач тракторист (а.с.11-18).

Причиною звернення до суду для ОСОБА_1 стали невірні відомості, записані в трудовій книжці та архівній довідки щодо посади у період з 1996 року по 2003 рік включно, зокрема, тракториста кар'єру, працівника кар'єру, робочого кар'єру, причіплювача, тр-ст, оскільки ОСОБА_1 постійно працював на посаді тракториста, як підтвердили свідки у судовому засіданні.

Відповідно ч.ч.1-5 ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Враховуючи, що позивачем доведено той факт, що він у період з 1996 року по 2003 рік працював в ТОВ «Стінянське» с.Стіна Томашпільського району Вінницької області, а саме працював на посаді тракториста, свідками підтверджено, що ОСОБА_1 працював саме на посаді тракториста, суд вважає позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтованими, доведеними та підтвердженими, встановлення факту роботи з важкими умовами праці - на посаді тракториста має для позивача юридичне значення, і впливає на оформлення пільгової пенсії в управлінні Пенсійного фонду, тому позовна заява ОСОБА_1 підлягає до задоволення.

Відносно вимог позивача визнати неправомірними дії Ямпільського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Вінницької області щодо відмови в призначенні пенсії на пільгових умовах згідно пункту «в» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», суд .

Відповідно до ч.5 ст.265 ЦПК України, у резолютивній частині рішення зазначається розподіл судових витрат.

Відповідно до положень ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивачем оплачено судовий збір при подачі позову до суду в розмірі 704,80 гривень (а.с.1), які відповідно ст. 141 ЦПК України підлягають до стягнення із відповідача на користь позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 4, 10, 12, 13, 76, 77, 81, 83, 89, 141, 263-265, 268, 273, 352 ЦПК України, ст.ст.13, 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення», суд-

В И Р І Ш И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 до Ямпільського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Вінницької області про визнання дій Ямпільського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Вінницької області неправомірними, встановлення факту наявності спеціального стажу, що дає право на пенсію на пільгових умовах задовольнити частково.

Встановити факт наявності спеціального стажу ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, що дає право на пенсію на пільгових умовах, а саме той факт, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 у період з 1996 року по 2003 рік включно постійно працював трактористом ТОВ «Стінянське с.Стіна Томашпільського району Вінницької області.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з Ямпільського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Вінницької області на користь ОСОБА_1 704,80 грн (сімсот чотири гривні 80 копійок) сплаченого судового збору.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до апеляційного суду Вінницької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У відповідності до п.п. 15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно- телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне найменування (ім'я) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження:

позивач: ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, адреса: АДРЕСА_1;

відповідач: Ямпільське об'єднане управління Пенсійного фонду України Вінницької області, Код , адреса: 2500, Вінницька область, Ямпільський район, м.Ямпіль, вул.Незалежності, 9.

Суддя: О. В. Пилипчук

Повний текст рішення виготовлено 19 жовтня 2018 року