Ухвала

19 жовтня 2018 року

м. Київ

справа № 750/4274/18

провадження № 61-45283ск18

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Ступак О. В., вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 15 червня 2018 року та постанову Апеляційного суду Чернігівської області від 23 серпня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2017 року ОСОБА_1 звернулася з позовом до ОСОБА_2, у якому просила збільшити розмір аліментів, які стягуються на їх спільну дитину - сина ОСОБА_3 у розмірі 1/8 частини всіх видів доходу відповідача, до 1/6 частини сукупного доходу щомісяця, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття.

Заявлені вимоги мотивувала тим, що рішенням апеляційного суду від 02 лютого 2017 року було стягнуто з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини у розмірі 1/8 частини заробітку, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до повноліття дитини, та на її користь - аліменти у розмірі 1/8 частини заробітку до досягнення дитиною трирічного віку. Зазначала, що у зв'язку з досягненням дитиною трьох років, а саме з ІНФОРМАЦІЯ_1 у ОСОБА_2 припинився обов'язок щодо утримання позивача, тобто коло утриманців відповідача зменшилось. Також у нього зменшився розмір доходу, що зумовило зменшення фактичної суми аліментів на дитину, яка підлягає сплаті. Вказує, що з 22 серпня 2017 року погіршився стан здоров'я сина, який потребує домашнього догляду.

Як на одну з підстав для заявлених нею вимог, ОСОБА_1 посилалася на зміни у сімейному законодавстві щодо встановлення мінімального розміру аліментів, який не може бути меншим ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 15 червня 2018 року, залишеним без змін постановою Апеляційного суду Чернігівської області від 23 серпня 2018 року, у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

01 жовтня 2018 року ОСОБА_1 подала касаційну скаргу на рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 15 червня 2018 року та постанову Апеляційного суду Чернігівської області від 23 серпня 2018 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить указані судові рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким її позов задовольнити.

Верховний Суд дійшов висновку, що відсутні підстави для відкриття касаційного провадження з огляду на таке.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.

Відповідно до пунктів 1 та 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п'ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Верховний Суд вважає, що ця справа є малозначною в силу своїх властивостей, при цьому враховує характер правовідносин у яких виник спір та предмет позову.

Крім того, при визначенні справи малознаною Верховний Суд враховує рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року № R (95) 5, згідно яких державам-членам необхідно вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

З урахуванням наведеного, оскільки ОСОБА_1 подала касаційну скаргу на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, то у відкритті касаційного провадження у справі необхідно відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 2 частини шостої, частиною дев'ятою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 15 червня 2018 року та постанову Апеляційного суду Чернігівської області від 23 серпня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя О. В. Ступак