Справа № 318/2317/18 Номер провадження №2/318/892/2018
"22" грудня 2018 р. м. Кам'янка-Дніпровська
Кам'янсько-Дніпровський районний суд Запорізької області у складі: Головуючого судді Васильченка В.В.; при секретарі Крук О.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Відкрите акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» про розподіл спільно нажитого майна подружжя,
Позивач звернулась до суду із вказаним позовом, мотивуючи своє звернення наступним. 03 жовтня 1981 року між нею та відповідачем було укладено шлюб. За час шлюбу подружжя побудували за спільні кошти житловий будинок АДРЕСА_1. Право власності було зареєстровано за відповідачем за згодою дружини. 27 червня 2008 року ОСОБА_2 уклав договір іпотеки, відповідно до якого предметом іпотеки є нерухоме майно, а саме: будинок житловий, загальною площею 148,2 кв.м., житловою площею 114,3 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. Спільне життя у подружжя не склалося та шлюб між ними у травні 2013 року було розірвано. Колишній чоловік ніколи, як за час шлюбу, так і після його розірвання не заперечував тієї обставини, що даний будинок є спільною сумісною власністю подружжя. Але в серпні 2018 року він почав зазначати на те, що будинок є його власністю та став виганяти її з будинку. Всі її пропозиції стосовно мирного врегулювання спору не дали жодних результатів. Перебування житлового будинку в іпотеці ПАБ «Райффайзен Банк Аваль» не перешкоджає розподілу майна подружжя, оскільки застава на нього зберігає свою дію. Просила здійснити розподіл спільно нажитого майна подружжя, визнавши за ОСОБА_2 та нею, ОСОБА_1 право спільної часткової власності на житловий будинок АДРЕСА_1 в рівних частках, тобто, по 1/2 частці кожному, стягнути з відповідача на її користь сплачений нею судовий збір.
Ухвалою суду від 12.11.2018 р. відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.
У зазначений відповідачу строк в ухвалі від 12.11.2018 року про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі відповідач не надав суду відзив на позовну заяву без поважних причин, на адресу суду повернулось поштове відправлення.
У зв'язку з неподанням відповідачем відзиву на позовну заяву, суд, за згодою позивача, ухвалює рішення при заочному розгляді справи, на підставі наявних в справі доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
13.12.2018 р. від представника позивача надійшла відповідь на пояснення, в якій зазначено, що спірний житловий будинок набутий відповідачем за час шлюбу з позивачкою. Відсутність судового рішення про визнання спірної квартири особистою приватною власністю ОСОБА_2 підтверджує, що відсутні підстави вважати, що таке майно належить виключно відповідачу, оскільки докази на спростування презумпції спільності майна, набутого подружжям у шлюбі, відсутні. Спільне майно подружжя, за відсутності домовленості між ними, слід ділити порівну, з врахуванням обставин, що мають значення у справі, призначення речей, їх фактичного перебування у володінні одного з подружжя та намірів щодо володіння та використання майна кожним з подружжя. Перебування спірного майна в іпотеці або дослідження обставин укладання цього договору не впливає на суть спільної власності подружжя, оскільки поділу підлягає майно подружжя, яке також знаходиться у третіх осіб, а гарантії іпотекодержателя щодо спірного майна визначені ч. 2 ст. 23 Закону України «Про іпотеку». Згідно з частиною третьою статті 65 СК України для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена. Розірвання шлюбу не тягне за собою зміну правового статусу майна подружжя. Таке майно залишається їх спільною сумісною власністю. Тобто, лише після вирішення питання про поділ майна, яке є спільною сумісною власністю, виділення конкретних часток кожному зі співвласників, таке майно набуває статусу спільної часткової власності чи особистої приватної власності. Положення договору іпотеки про те, що іпотекодавець не має права розпоряджатись майном без згоди іпотекодержателя до закінчення терміну договору іпотеки, не означає, що в судовому порядку не можна поділити спірне майно подружжя шляхом визнання права власності на нього, оскільки право володіння та користування майном не заборонено, а поділ майна подружжя не є розпорядженням ним.
Дослідивши матеріали справи, на засадах змагальності та в межах позовних вимог, суд дійшов наступного висновку.
Судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини.
Судом встановлено, що сторони по справі перебували в зареєстрованому шлюбі з 03.10.1981 р., що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_1, актовий запис № 962 (а.с. 4).
Рішенням виконавчого комітету Кам'янсько-Дніпровської міської ради Запорізької області від 21.04.1992 р. № 32 ОСОБА_2 надано дозвіл на будівництво житлового будинку та господарських будівель по АДРЕСА_1 (а.с. 6).

За ОСОБА_2 оформлено право приватної власності на житловий будинок та службові приміщення по АДРЕСА_1 згідно даних технічного паспорту БТІ, що підтверджується копією рішення Кам'янсько-Дніпровської міської ради Запорізької області від 24.04.2008 р. № 94 (а.с. 14).

Згідно Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 18903902 від 21.05.2018 р. за ОСОБА_2 оформлено право приватної власності на житловий будинок по АДРЕСА_1, частка - 1/1 (а.с. 16). 11.02.2008 р. на вказаний будинок ОП ЗМБТІ виготовлено технічний паспорт, власником якого вказаний відповідач (а.с. 17-20).

27.06.2008 р. між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_2 був укладений договір іпотеки, що забезпечує виконання кредитного договору № 014/17-13/4377-04 від 20.06.2008 р., відповідно до якого ОСОБА_2 отримав кредитні кошти у розмірі 39 000 доларів США. Предметом іпотеки є житловий будинок АДРЕСА_1 (а.с. 21-25).

13.04.2009 року між банком та ОСОБА_2 було укладено додаткову угоду № 1 до кредитного договору, згідно якої змінено дату остаточного погашення на 27 березня 2025 року (а.с. 62-63).

28.05.2009 року між банком та ОСОБА_2 було укладено додаткову угоду № 1 до кредитного договору № 014/17-13/4377-04 від 20.06.2008 року, згідно якої на період з 28.05.2009 року по 27.05.2010 року позичальнику були надані кредитні канікули та складено новий графік погашення заборгованості (а.с. 55-56).

Шлюб між сторонами розірвано, про що в Книзі реєстрації розірвань шлюбів зроблено відповідний актовий запис № 12 від 14.05.2013 р., після реєстрації розірвання шлюбу дружині присвоєно прізвище ОСОБА_1 що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу (а.с. 26).

Згідно ч. 1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (ч. 1 ст. 70 СК України).

Частинами 3, 4 статті 368 ЦК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім'ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі.

Відповідно до ч. 4 ст. 65 СК України договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї.

В свою чергу, в п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 р. № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» зазначено, що до складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї (ч. 4 ст. 65 СК)

Згідно до ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

За кредитним договором Банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (п. 1 ст. 1054 ЦК України).

Пунктом 1 ст. 536 ЦК України передбачено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) ( п. 1 ст. 530 ЦК України).

Крім того, п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України передбачає, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежного виконання).

Згідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася та сплатити відсотки.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість ним виконання свого грошового зобов'язання.

Як слідує з ч. 1 статті 546 ЦК України, виконання зобов'язання може забезпечуватись неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням та завдатком.

Одночасно з тим, ст. 572 ЦК України встановлено, що в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторам цього боржника, якщо інше не встановлено законом.

На підставі ст. 589 ЦК України у разі невиконання обов'язків, забезпечених заставою, заставодержатель отримує право звернення стягнення на предмет застави.

Відповідно до ст. 575 ЦК України іпотека є видом застави. Статтею 1 Закону України «Про іпотеку» іпотекою визнається вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника в порядку, встановленому цим Законом.

Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду.

Таким чином, іпотека як майновий спосіб забезпечення виконання зобов'язання є особливим (додатковим) забезпечувальним зобов'язанням, що має на меті стимулювати боржника до виконання основного зобов'язання та запобігти негативним наслідкам порушення боржником своїх зобов'язань або зменшити їх.

Статтею 33 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Суд вважає необхідним позов ОСОБА_1 залишити без задоволення. Так, в судовому засіданні встановлено, що сторонами по справі в період шлюбу було набуто спільне майно - житловий будинок АДРЕСА_1. Саме в період шлюбу, відповідачем було отримано кредитні кошти у розмірі 39 000 доларів США з цільовим призначенням на купівлю квартири. В забезпечення виконання умов кредитного договору між банком та відповідачем укладено договір іпотеки, предмет якого є нерухоме майно вказаний житловий будинок. Через неналежне виконання умов кредитного договору на підставі додаткової угоди відповідачу змінено дату остаточного погашення на 27.03.2025 р. На момент звернення до суду шлюб між сторонами розірвано, заборгованість перед банком не погашена. Таким чином, розподіл заставного майна банку між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 несе певні ризику для банку у разі невиконання боржником зобов'язань за кредитним договором.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 60, 65 СК України, ст.ст. 368, 509, 526, 536, 589, 610, 611 ЦК України, ст. 33 Закону України «Про іпотеку», ст.ст. 4, 5, 76-81, 258, 264, 265, 268, 273- 280, 352 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Відкрите акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» про розподіл спільно нажитого майна подружжя - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Апеляційного суду Запорізької області шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду.

Заочне рішення може бути переглянуте Кам'янсько-Дніпровським районним судом Запорізької області за письмовою заявою відповідача про перегляд заочного рішення, яка може бути подана до суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення повного заочного рішення суду.

Рішення складено 26.12.2018 року.

Суддя:В. В. Васильченко