Провадження № 2-о-104/18
Справа №760/3112/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 червня 2018 року Солом'янський районний суд м. Києва в складі:

головуючого - судді Кушнір С.І.

присяжних : Вятоха Д.А., Лебедєва Л.В.

за участю секретаря Гаєвської С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за заявою ОСОБА_3, заінтересовані особи: Управління праці та соціального захисту населення Солом'янської районної в м. Києві державної адміністрації, Державна прикордонна служба України про визнання фізичної особи безвісно відсутньою, -

ВСТАНОВИВ:

Заявник ОСОБА_3 звернулася до суду із заявою, у якій просила визнати безвісно відсутнім її чоловіка ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Обгрунтовуючи свої вимоги, заявник зазначала, що 26.10.1991 року вона зареєструвала шлюб з ОСОБА_4

Від шлюбу мають повнолітню доньку - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 та неповнолітнього сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3.

ОСОБА_3 з чоловіком та дітьми постійно проживали у квартирі в АДРЕСА_2, там же зареєстровані. З 2008 року вони винаймали квартиру у АДРЕСА_1. Факт постійного проживання за адресою: АДРЕСА_1 підтверджується договорами оренди квартири. Чоловік працював в юридичні фірмі «Кей.Ес.Бі.Лекс Груп» до 2012 року, а потім приватним адвокатом.

У 2013 році її відносини з чоловіком погіршилися, а на початку 2014 року вони планували розлучитись.

Заявник ОСОБА_3 зазначила, що в квітні 2014 році її чоловік зібрав речі та повідомив, що переїзджає у м. Донецьк, з того часу він ще декілька разів телефонував сину, а потім з серпня 2014 року зв'язок з ним втрачений. Його телефонний номер не відповідає.

Заявник ОСОБА_3 намагалася встановити місцезнаходження свого чоловіка. З цією метою вона зв'язувалась із батьками чоловіка, які проживають в м. Костянтинівка, Донецької області, а також зі спільними їхніми знайомими, котрі проживають в м. Донецьк, але намагання знайти чоловіка виявились безрезультатними. Вона не зверталась з офіційною заявою в райвідділ внутрішніх справ, адже м. Донецьк знаходиться в зоні проведення антитерористичної операції, що унеможливлює фактичний розшук його на тій території.

Заявник зазначає, що вона одна утримує і виховує неповнолітнього сина і має право на отримання соціальної допомоги чи призначення пенсії при умові визнання її чоловіка померлим чи безвісно відсутнім. Згідно правил перетину кордону України, виїзд неповнолітньої дитини за кордон у супроводі лише одного з батьків можливий за наявності або нотаріальної згоди від іншого батька, або за наявності свідоцтва про смерть або рішення про визнання безвісно відсутнім або померлим.

Таким чином, заявник вказує, що визнання ОСОБА_4 безвісно відсутнім їй необхідно за для отримання соціальної допомоги, як одинокої матері чи призначення пенсії у зв'язку із втратою годувальника, а також необхідно для вільного пересування її сина за межі території України.

Тому була вимушена звернутися із даною заявою до суду.

Ухвалою суду від 19 травня 2016 року у якості заінтересованої особи залучено Державну прикордонну службу України.

Заявник та її представник у судовому засіданні підтримали заявлені вимоги та просили заяву задовольнити, посилаючись на викладені у ній обставини. Заяник зазначила, що не зверталась із заявами про розшук чоловіка до компетентних органів, також не звертались з такими заявами родичі чоловіка.

Представник заінтересованої особи Управління праці та соціального захисту населення Солом'янської районної в м. Києві державної адміністрації в судове засідання не з'явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином. Подав до суду письмові заперечення, з яких вбачається, що Управління не заперечує проти задоволення заяви, ОСОБА_4 на обліку в управлінні не перебував, ніяких видів допомоги не отримував, жодними пільгами не користувався та просили розглядати справу без участі представника управління.

Представник заінтересованої особи Державної прикордонної служби України у судове засідання не з'явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином, а тому суд вважав за можливе розглядати справу за їх відсутності.

Суд, заслухавши заявника та її представника, свідків, дослідивши матеріали справи вважає, що заява не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст.43 ЦК України фізична особа може бути визнана судом безвісно відсутньою, якщо протягом одного року в місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування.

Судом встановлено, що 26.10.1991 року ОСОБА_3 зареєструвала шлюб з ОСОБА_4, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб, серії НОМЕР_1.

Від шлюбу мають неповнолітнього сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3, про що свідчить копія свідоцтва, серії НОМЕР_2.

З серпня 2008 року ОСОБА_3 разом із сім'єю винаймали квартиру у АДРЕСА_1, що підтверджується договорами оренди квартири.

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 23.06.2016 р. в задоволенні заяви ОСОБА_3, заінтересовані особи: Управління праці та соціального захисту населення Солом'янської районної в м. Києві державної адміністрації, Державна прикордонна служба України, про оголошення фізичної особи безвісно відсутньою - відмовлено.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 10.08.2016 р. апеляційну скаргу представника заявника ОСОБА_3 - ОСОБА_7 - відхилено. Рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 23.06.2016 р. в справі залишено без змін.

Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.02.2017 р. касаційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_7 задоволено частково. Рішення Соломянського районного суду м. Києва від 23 червня 2016 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 10 серпня 2016 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

З даних Акту про встановлення факту не проживання у квартирі від 15 червня 2016 року, вбачається, що ОСОБА_4 не проживає у квартирі АДРЕСА_1 на час складання акту.

Згідно листа ТОВ «Новобудова» № 676/8 від 13 червня 2016 року повідомило, що у Товариства відсутні відомості щодо ОСОБА_4

Довідка ТОВ «Юридична компанія «Кей. Ес. Бі. Лекс Груп» без дати, підписана особою, яка представляє інтереси заявника, свідчить про те, що ОСОБА_4 працював у ТОВ «Юридична компанія «Кей. Ес. Бі. Лекс Груп» на посаді старшого юриста з 23 квітня 2008 року по 14 серпня 2012 року.

Встановлено, що ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 у період з 01.04.2014 р. по теперішній час (04.04.2018 р.) державний кордон України не перетинав, що підтверджується листом Державної прикордонної служби України №760/3112/16-ц/10628/2018 від 31.01.2018 р.

Згідно листа №21 від 18.04.2018 р. Ради адвокатів Донецької області вбачається, що згідно відомостей Єдиного реєстру адвокатів України у раді адвокатів Донецької області обліковується адвокат ОСОБА_4, свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю НОМЕР_3, видане 15.10.1997 року Донецькою обласною кваліфікацією - дисциплінарною комісією адвокатури. Згідно профайлу адвоката ОСОБА_4, що міститься в ЄРАУ, його робоче місце знаходиться за адресою: АДРЕСА_3. Останній щорічний внесок на забезпечення адвокатського самоврядування адвокатом ОСОБА_4 було сплачено 28.02.2014 р.

Відповідно до листа Державної фіскальної служби України №17624/9/2-15-08-02-23 від 11.05.2018 р. вбачається, що в інформаційному фонді Державного реєстру фізичних осіб-платників податків Державної фіскальної служби України, відомості про суми виплачених доходів та отриманих податків відносно ОСОБА_4 за період з ІІ кв. 2014 р. по IV кв.2017 р. ( з 01.04.2014 р. по 31.12.2017 р.) відсутні.

Згідно листа №4688/125/19-04-2018 від 05.06.2018 р. Управління превентивної діяльності ГУ НП у м. Києві вбачається, що при перевірці інформаційного порталу Національної поліції України встановлено, що ОСОБА_4 значиться розшукуваним та відомості щодо його можливого місця перебування відсутні.

Свідок ОСОБА_5 у судовому засіданні пояснила, що ОСОБА_4 є її батьком. З самого дитинства до 2008 року вони мешкали в м. Донецьку. В 2008 р. переїхали до м. Києва та мешкали за адресою: АДРЕСА_1 на підставі договору-оренди. В квітні 2014 року батько ОСОБА_4 переїхав до м. Донецька працювати та на постійне місце проживання. ОСОБА_4 проживав за адресою: АДРЕСА_2, власником даної квартири є батьки. Батько після переїзду телефонував, а потім перестав телефонувати. З серпня 2014 р. не спілкується з батьком. Зі слів бабусі та дідуся їй відомо, що квартира там де проживав батько зачинена, вони навідуються до неї раз на декілька місяців.

Свідок ОСОБА_10 у судовому засіданні пояснила, що ОСОБА_4 є її рідним братом. Спочатку жив в Києві, потім в травні 2014 р. переїхав до м. Донецька. З серпня 2014 р. перестав спілкуватись з ними, через різні погляди на політичну ситуацію в країні. Мешкав в м. Донецьк по бул. Шевченка. Зі слів родичів, батьки заявника їздили до квартири, квартира пуста. Мати заявника мешкає в Костантинівці, про місце перебування ОСОБА_4 не знає.

Оцінивши надані докази, суд вважає, що доводи ОСОБА_3 про визнання ОСОБА_4 безвісно відсутнім не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні.

Закон (ст. 43 ЦК України) для визнання особи безвісно відсутньою визначає необхідним відсутність відомостей про її місце перебування в місті її постійного проживання.

Згідно ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», місце перебування - адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком менше шести місяців на рік; місце проживання - житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини.

Свідки в судовому засіданні зазначили, що ОСОБА_4 в травні 2014 року переїхав на проживання до м.Донецьк, тобто квартира за адресою: АДРЕСА_1 не є постійним місцем проживання ОСОБА_4

За таких обставин, належних та допустимих доказів відсутності відомостей про місце перебування ОСОБА_4 за місцем постійного його проживання протягом одного року суду не надано, а факт відсутності спілкування заявника, дітей та сестри з ОСОБА_4, з яким заявник збиралася розлучатися, сам по собі ще не є доказом того, що ОСОБА_4 безвісно відсутній.

Суд вважає, що факт відсутності даних про місце перебування особи, яка перебуває в розшуку, у органу досудового розслідування, що здійснює такий розшук, не свідчить про можливість визнання розшукуваної особи безвісно відсутньою, а тому заява є необґрунтованою і задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. 43 ЦК України, статтями 10, 13, 76-82, 89, 223, 259, 263-265, 268, 293, 294, 305-308 ЦПК України,

ВИРІШИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_3, заінтересовані особи: Управління праці та соціального захисту населення Солом'янської районної в м. Києві державної адміністрації, Державна прикордонна служба України про визнання фізичної особи безвісно відсутньою - відмовити.

Рішення може бути оскаржено безпосередньо до Апеляційного суду міста Києва шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: С.І.Кушнір

Присяжні: Д.А.Вятоха

Л.В.Лебедєв