ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 жовтня 2018 року

м. Київ

справа № 607/11645/15-ц

провадження № 61-5284св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - судді Стрільчука В. А.,

суддів: Карпенко С. О. (судді-доповідача), Кузнєцова В. О., СтупакО. В., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач -Публічне акціонерне товариство «Універсал Банк»,

відповідачі: ОСОБА_4, ОСОБА_5,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_6 на рішення апеляційного суду Тернопільської області від 4 листопада 2015 року, постановлене колегією у складі суддів: Жолудько Л. Д., Сташківа Б. І., Костіва О. З.,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2014 року Публічне акціонерне товариство «Універсал Банк» (далі - ПАТ «Універсал Банк») звернулося з позовом до ОСОБА_4 і ОСОБА_5 про визнання приміщення предметом іпотеки, звернення стягнення на предмет іпотеки.

Посилалось на те, що 29 лютого 2008 року між Відкритим акціонерним товариством «Універсал Банк» (далі - ВАТ «Універсал Банк»), правонаступником якого є ПАТ «Універсал Банк», та ОСОБА_4 укладено кредитний договір з додатками 1, 2, відповідно до умов якого ВАТ «Універсал банк» зобов'язалось надати ОСОБА_4 кредитні кошти у сумі 247 000 доларів США на строк до 10 лютого 2038 року.

З метою забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором 29 лютого 2008 року між ВАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_4 укладено договори іпотеки, за яким ОСОБА_4 передав в іпотеку наступне нерухоме майно:

- квартиру АДРЕСА_1;

- квартиру АДРЕСА_2.

22 вересня 2008 року між ВАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_4 укладено генеральний договір про надання кредитних послуг, відповідно до якого ВАТ «Універсал Банк» зобов'язалося надати ОСОБА_4 кредитні послуги у вигляді кредитної лінії в межах ліміту, що становив 160 000 доларів США, з терміном повернення до 1 вересня 2033 року.

З метою забезпечення виконання зобов'язань за вказаним генеральним договором між ВАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_4 укладено договір іпотеки, за яким ОСОБА_4 передав в іпотеку квартиру АДРЕСА_3.

ОСОБА_4 належним чином не виконував взятих на себе зобов'язань за цими договорами, тому рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 6 лютого 2013 року з ОСОБА_4 на користь ПАТ «Універсал Банк» стягнено заборгованість за кредитним договором від 29 лютого 2008 року та додатковими угодами до нього в сумі 2 078 130,92 грн.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 13 червня 2013 року з ОСОБА_4 на користь ПАТ «Універсал Банк» стягнено заборгованість за генеральним договором від 22 вересня 2008 року в сумі 1 525 122,80 грн.

Рішеннями виконавчого комітету Тернопільської міської ради від 28 листопада 2007 року та від липня 2008 року №№ 1816, 1438 відповідно ОСОБА_4 надано дозвіл на реконструкцію квартир АДРЕСА_1 та квартири АДРЕСА_3 під промтоварні магазини з улаштуванням окремого входу.

6 лютого 2009 року на підставі рішення виконавчого комітету Тернопільської міської ради ОСОБА_4 видано свідоцтво про право власності на приміщення промтоварного магазину, яке знаходиться в приміщенні АДРЕСА_3. Записи щодо права власності ОСОБА_4 на житлові приміщення квартир АДРЕСА_1 закриті 16 листопада 2012 року на підставі рішення виконкому Тернопільської міської ради від 25 липня 2012 року № 1200.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 22 травня 2013 року у цивільній справі № 607/7386/13-ц задоволено позов ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про поділ майна подружжя і за ОСОБА_5 визнано право власності на 1/2 частку приміщень промтоварних магазинів № 111 загальною площею 134,5 кв.м по АДРЕСА_1 та № 4 загальною площею 86,4 кв.м по АДРЕСА_3. Право власності ОСОБА_5 у встановленому законом порядку зареєструвала у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за №№ 4697219 та 4808919.

Посилаючись на вказані обставини, ПАТ «Універсал Банк» просило визнати приміщення АДРЕСА_1 та приміщення АДРЕСА_3 предметом іпотеки та звернути на них стягнення як на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості іпотекодавця ОСОБА_4 за кредитним договором у розмірі 2 077 663,59 грн.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 4 вересня 2015 року позов ПАТ «Універсал Банк» залишено без задоволення.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що приміщення, щодо яких заявлено вимогу про звернення стягнення на предмет іпотеки, не ідентифікуються відповідно до договорів іпотеки від 29 лютого та від 22 вересня 2008 року. При цьому банку роз'яснено право на оскарження рішень органу місцевого самоврядування про надання дозволу без згоди іпотекодавця на реконструкцію та оформлення права власності за ОСОБА_4 в 2008 та 2012 роках на новостворене майно - нежитлові приміщення та право звернення до суду з вимогою про встановлення іпотеки щодо спірного майна за рішенням суду у порядку частини першої статті 3 Закону України «Про іпотеку».

Рішенням апеляційного суду Тернопільської області від 4 листопада 2015 року, арифметичну помилку в якому виправлено ухвалою цього суду від 3 грудня 2015 року, рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 4 вересня 2015 року скасовано із ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог ПАТ «Універсал Банк».

Визнано предметом іпотеки приміщення магазинів АДРЕСА_1 та приміщення АДРЕСА_3, що належать на праві спільної власності по 1/2 частці ОСОБА_4 та ОСОБА_5

Звернено стягнення на приміщення промтоварного магазину АДРЕСА_1 загальною площею 134,5 кв.м, що належить у рівних частках ОСОБА_4 та ОСОБА_5, шляхом продажу предмета іпотеки на прилюдних торгах за початковою ціною продажу 1 920 330 грн на погашення заборгованості ОСОБА_4 перед ПАТ «Універсал Банк» за кредитним договором від 29 лютого 2008 року № 022-2008-496 у розмірі 2 077 663,48 грн, з яких: 1 936 168,92 грн - заборгованість із суми кредиту; 997,56 грн - прострочена заборгованість із суми кредиту; 140 497 грн - заборгованість із процентів.

Звернено стягнення на приміщення промтоварного магазину АДРЕСА_3 загальною площею 86,4 кв.м, що належить в рівних частках ОСОБА_4 та ОСОБА_5, шляхом продажу предмета іпотеки на прилюдних торгах за початковою ціною продажу 1 233 580 грн. на погашення заборгованості ОСОБА_4 перед ПАТ «Універсал Банк» в розмірі 1 525 122,83 грн, з яких: за договором від 22 вересня 2008 року № ВL9234/К-1 заборгованість із суми кредиту - 788 564,98 грн; прострочена заборгованість із суми кредиту - 1 001,95 грн; заборгованість за процентами - 152 371,06 грн; за договором від 22 вересня 2008 року № ВL9247/К-1 заборгованість із суми кредиту - 471 896,99 грн; прострочена заборгованість із суми кредиту - 1 035,91 грн; заборгованість за процентами - 110 251 грн. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Суд апеляційної інстанції, скасовуючи рішення міськрайонного суду та ухвалюючи нове рішення про задоволення позову, виходив із того, що ОСОБА_4 без згоди іпотекодержателя проведено реконструкцію спірних приміщень - предметів іпотеки, а не їх знищення чи створення нового майна. Відсутні підстави для припинення іпотеки, передбачені статтею 17 Закону України «Про іпотеку». Таким чином, іпотека на вказані спірні приміщення не припинена, а продовжує діяти. Перехід на підставі рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 22 травня 2013 року про поділ майна подружжя права власності на 1/2 частку предметів іпотеки від іпотекодавця до його дружини ОСОБА_5 не припинив іпотеки на частку переданого їй майна. З урахуванням норм статті 23 Закону України «Про іпотеку» ОСОБА_5 набула статусу іпотекодавця з усіма правами й обов'язками за договорами іпотеки у тому обсязі й на тих умовах, що існували до набуття нею права власності на відповідні частки предметів іпотеки.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 1 червня 2016 року рішення апеляційного суду Тернопільської області від 4 листопада 2015 року залишено без змін.

Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшов висновку, що такі висновки апеляційного суду є правильними, ґрунтуються на нормах матеріального права та узгоджуються з нормами процесуального права.

У липні 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ подано касаційну скаргу ОСОБА_6, в якій остання вказує, що рішенням апеляційного суду Тернопільської області від 4 листопада 2015 року порушені її права та обов'язки, оскільки нежитлові приміщення - предмет позову у цій справі - описані у рамках виконавчого провадження про стягнення на її користь з ОСОБА_4 боргу за договором позики, на це приміщення накладено арешт, тому вважає, що має пріоритет на задоволення її вимог за рахунок реалізації цього майна, проте не була залучена до участі у справі. Посилаючись на порушення апеляційним судом норм процесуального права, просить скасувати рішення апеляційного суду та направити справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Відзиву на касаційну скаргу не надходило.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 9 вересня 2016 року відкрито касаційне провадження за вказаною касаційною скаргою і ухвалою цього ж суду від 21 грудня 2016 року справу призначено до судового розгляду.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Вказана справа надійшла до Верховного Суду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону від 3 жовтня 2017 року касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Перевіривши матеріали справи та доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з огляду на таке.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотекою визнається вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання, одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника в порядку, встановленому цим Законом.

Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду.

Реалізація іпотекодержателем (кредитором) права одержати задоволення за рахунок переданого боржником в іпотеку майна є переважним перед іншими кредиторами цього боржника.

Сутність цього права полягає в тому, що дозволяє задовольнити вимоги кредитора у разі невиконання боржником свого зобов'язання за рахунок іпотечного майна незалежно від переходу права власності на це майно від іпотекодавця до іншої особи (у тому числі й у випадку недоведення до цієї особи інформації про обтяження майна).

Крім того, частиною п'ятою статті 3 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

Згідно зі статтею 12 цього Закону в разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки.

Статтею 23 Закону України «Про іпотеку» визначено, що в разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою.

Судами встановлено, що 29 лютого 2008 року між ВАТ «Універсал Банк», правонаступником якого є ПАТ «Універсал Банк», та ОСОБА_4 укладено кредитний договір, за умовами якого банк зобов'язався надати ОСОБА_4 кредит в сумі 247 000 доларів США на строк до 10 лютого 2038 року.

З метою забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором 29 лютого 2008 року між ВАТ «Універсал Банк», правонаступником якого є ПАТ «Універсал Банк», та ОСОБА_4 укладено договори іпотеки, відповідно до умов яких іпотекодавець передав в іпотеку квартири АДРЕСА_1, що належать йому на праві власності.

Зазначені договори посвідчені приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Василевич О. О. та зареєстровані в реєстрі за №№ 962, 964.

22 вересня 2008 року між банком та ОСОБА_4 укладено генеральний договір про надання кредитних послуг, відповідно до умов якого банк зобов'язався надати позичальнику кредитні послуги у вигляді кредитної лінії в межах ліміту, що становив 160 000 доларів США, з терміном повернення коштів до 1 вересня 2033 року.

На виконання генерального договору, а також додаткових угод банком надано позичальнику кредитні кошти в межах ліміту на підставі додаткової угоди від 22 вересня 2008 року та додаткової угоди від 26 січня 2009 року № 1 у розмірі 100 000 доларів США; додаткової угоди від 22 вересня 2008 року - у розмірі 60 000 доларів США.

З метою забезпечення виконання зобов'язань за генеральним договором від 22 вересня 2008 року між банком та ОСОБА_4 укладено договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Василевич О. О. та зареєстрований в реєстрі за № 6035, за яким іпотекодавець передав в іпотеку квартиру АДРЕСА_3.

ОСОБА_4 належним чином не виконував взятих на себе зобов'язань за цими договорами.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 6 лютого 2013 року із ОСОБА_4 на користь ПАТ «Універсал Банк» стягнено заборгованість за кредитним договором від 29 лютого 2008 року та додатковими угодами до нього в сумі 2 078 130,92 грн.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 13 червня 2013 року із ОСОБА_4 на користь ПАТ «Універсал Банк» стягнено заборгованість за генеральним договором від 22 вересня 2008 року в сумі 1 525 122,80 грн.

Рішеннями виконавчого комітету Тернопільської міської ради ОСОБА_4 надано дозвіл на реконструкцію квартир АДРЕСА_1 та АДРЕСА_3 під промтоварні магазини з влаштуванням окремого входу.

6 лютого 2009 року на підставі рішення виконавчого комітету Тернопільської міської ради від 19 грудня 2008 року № 2564 ОСОБА_4 видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно, а саме на приміщення промтоварного магазину АДРЕСА_3.

Згідно з інформаційними довідками з реєстру прав власності на нерухоме майно від 31 жовтня 2014 року на підставі рішення виконавчого комітету Тернопільської міської ради від 25 липня 2012 року № 1200 16 листопада 2012 року внесено запис про закриття записів щодо права власності ОСОБА_4 на житлові приміщення квартир АДРЕСА_1.

У державному реєстрі іпотек відсутні записи щодо обтяження іпотекою приміщень магазинів АДРЕСА_3 і АДРЕСА_1.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 22 травня 2013 року позов ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про поділ майна подружжя задоволено. Поділено спільне сумісне майно подружжя. Визнано за ОСОБА_5 та ОСОБА_4 право власності по 1/2 частці приміщень промтоварних магазинів АДРЕСА_3 та АДРЕСА_1 за кожним.

ОСОБА_5 у встановленому законом порядку зареєструвала право власності на вказане майно, про що свідчать витяги з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Також апеляційний суд встановив, що відповідно до п. 2.4.9 договорів іпотеки від 29 лютого 2008 року та від 22 вересня 2008 року іпотекодавець ОСОБА_4 зобов'язувався не здійснювати реконструкцію предмета іпотеки без попередньо отриманої на те письмової згоди іпотекодержателя.

Пунктом 2.4.15 договору іпотеки від 22 вересня 2008 року передбачено, що іпотекодавець ОСОБА_4 зобов'язаний після завершення реконструкції предмета іпотеки та введення його в експлуатацію відповідно до вимог чинного законодавства України в 30-денний строк з моменту введення в експлуатацію предмета іпотеки отримати нові документи, що посвідчують право власності іпотекодавця на предмет іпотеки після завершення реконструкції, зареєструвати таке право власності у відповідних органах та в 30-денний строк з моменту проведення реєстрації права власності на предмет іпотеки надати копії документів, що посвідчуватимуть право власності іпотекодавця на предмет іпотеки після завершення реконструкції, та укласти додатковий договір до цього договору щодо зміни назви та складу предмета іпотеки.

Зазначених умов договору ОСОБА_4 не виконав.

З урахуванням наведених обставин суд апеляційної інстанції, з яким погодився і касаційний суд, дійшли висновку, що перехід права власності на 1/2 частку предметів іпотеки від іпотекодавця до його дружини - ОСОБА_5 не припинив іпотеки на частину переданого їй майна на підставі рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 22 травня 2013 року про поділ майна подружжя.

Щодо доводів касаційної скарги про пріоритетне право особи, яка подала касаційну скаргу - ОСОБА_6 - перед банком на задоволення своїх вимог за рахунок реалізації описаного в межах виконавчого провадження спірного нерухомого майна - магазинів, що були переобладнані із житлових приміщень, то касаційний суд зазначає наступне.

Приміщення АДРЕСА_3 та приміщення АДРЕСА_1 не є новоствореними об'єктами нерухомого майна, оскільки створені з прив'язкою до вже існуючої заставленої нерухомості, з використанням її функціональних елементів. Тому посилання на те, що спірні приміщення не є іпотечним майном, а є іншим об'єктом нерухомості, помилкові. Отже, позивач у даній справі є належним іпотекодержателем на підставі договорів іпотеки від 29 лютого 2008 року та від 22 вересня 2008 року. Посилання на пріоритетність вимог ОСОБА_6 у межах виконавчого провадження, відкритого на підставі виконавчого листа від 16 серпня 2013 року, не спростовують пріоритетного права іпотекодержателя за договорами іпотеки від 29 лютого 2008 року та від 22 вересня 2008 року, оскільки державна реєстрація іпотек здійснена у 2008 році і підстав її припинення не встановлено, предмет іпотеки не втрачено.

За правилами статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку про залишення без задоволення касаційної скарги, а залишення рішення апеляційного суду - без змін.

Керуючись статтями 409, 410, 416, ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Рішення апеляційного суду Тернопільської області від 4 листопада 2015 рокузалишити без змін.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийВ. А. Стрільчук
Судді: С. О. Карпенко В. О. Кузнєцов О. В. Ступак Г. І. Усик