ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

23 серпня 2018 року м.Тернопіль

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

Головуючого судді - Черніцької І.М.

розглянувши заяву товариства з обмеженою відповідальністю «Спорттовари» про забезпечення позову у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Спорттовари» до ОСОБА_1, Тернопільської міської ради про визнання недійсними договорів про встановлення строкового сервітуту для розміщення тимчасової споруди,-

В С Т А Н О В И В:

У провадженні Тернопільського міськрайонного суду перебуває цивільна справа за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Спорттовари» до ОСОБА_1, Тернопільської міської ради про визнання недійсними договорів про встановлення строкового сервітуту для розміщення тимчасової споруди.

23 серпня 2018 року позивач подав заяву про забезпечення позову шляхом заборони ОСОБА_1 чи будь-яким третім особам вчиняти дії направленні на встановлення тимчасових споруд по вул. С.Будного біля ринку «Мотор» до набрання чинності рішенням у даній справі.

Позивач вказує, що між сторонами спору існує реальний спір щодо використання спірної земельної ділянки. 25.02.2018 року між Тернопільською міською радою та ОСОБА_1 укладено договори строкового сервітуту, згідно умов якого міська рада надала ОСОБА_1 особистий строковий сервітут для розміщення тимчасових споруд в м.Тернополі по вул. С. Будного пл. 0,0150 га та 0.0056га. Позивач вважає укладені договори удаваними та такими, що не відповідають вимогам Закону. Оспорювані договори містять ознаки договору оренди землі, а саме платне використання земельної ділянки. Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній чи комунальній власності, здійснюється за результатами проведення земельних торгів, крім випадків передбачених ч.2,3 ст. 134 ЗК. Відтак, спірні земельні ділянки надані в користування відповідачу поза процедурою торгів, за відсутності відповідного рішення власника змеленої ділянки, лише на підставі рішення земельної комісії. В оспорюваних правочинах відсутні ознаки користування чужим майном (сервітуту) Прзвиач вказує, що оспорювані договори, порушують його право на одержання земельних ділянок у власність чи користування та не відповідають вимогам законодавства.

В обґрунтування необхідності забезпечення позову ТОВ «Спорттовари» вказує, що не вжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити виконання рішення суду та ефективний захист оспорюваних прав та інтересів позивача, оскільки відповідачу нічого не перешкоджає здійснити дії направленні на встановлення тимчасових споруд згідно оспорюваних договорів. Існує реальна загроза знищення асфальтового покриття та прилеглої території товариства, оскільки вже розпочалась процедура зведення відповідачем малих архітектурних споруд. Здійснено розмітку території, завозиться спецтехніка та обладнання. Відновлення земельної ділянки, підїзду до фасадної частини території товариства змусить позивача звертатись до суду за захистом порушених прав.

Посилаючись на наведене, просить задовольнити заяву про забезпечення позову.

Суд, розглянувши заяву та матеріали позову, вважає, що заява позивача про забезпечення позову не підлягає до задоволення, виходячи із наступних підстав.

Згідно з вимогами ч.ч.1, 2 ст.149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до вимог ч.1 ст.150 ЦПК України, позов забезпечується, зокрема: забороною вчиняти певні дії та встановленням обовязку вчинити певні дії.

В силу вимог ч.ч. 3,10 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Як розяснив Пленум Верховного Суду України у п. 4 постанови № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» (далі постанова Пленуму № 9), розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Цивільний процесуальний закон не зобов'язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову.

Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки у відповідно до заявлених позовних вимог.

Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може привести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективного виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Встановлено, що позивач оспорює договори про встановлення строкового сервітуту для розміщення тимчасової споруди укладені між ОСОБА_1 та Тернопільською міською радою.

Позивач вказує, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про визнання договорів недійними, оскільки відповідачу нічого не перешкоджає здійснити дії направленні на встановлення тимчасових споруд згідно оспорюваних договорів. Відповідачем розпочато процедуру зведення малих архітектурних споруд. Здійснено розмітку території, завозиться спецтехніка та обладнання.

В силу вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень.

З матеріалів справи не встановлено, що позивач є власником чи користувачем спірної земельної ділянки.

Відтак, не зрозуміли є, яким чином забезпечення позову шляхом заборони відповідачу чи будь-яким третім особам вчиняти дії направленні на встановлення тимчасових споруд на спірній земельній ділянки, забезпечить виконання рішення суду про визнання оспорюваних договорів недійсними.

Суд вважає, що зазначені заявником заходи забезпечення позову не є співмірними із заявленими вимогами про визнання правочинів недійсними.

Крім того, заявником не доведено, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання рішення суду у разі визнання недійсними оспорюваних договорів та не надано доказів, які б свідчили про те, що невжиття заходів забезпечення позову призведе до наслідків, зазначених в ч. 2 ст. 149 ЦПК України.

Заява ґрунтується лише на припущеннях та доводи заявника жодними належними, достовірними та допустимими доказами не підтвердженні.

Долучені до матеріалів заяви фотознімки жодним чином не підтверджують доводи позивача викладені у заяві.

Враховуючи вищенаведені вимоги закону та встановленні обставини справи, вважаю, що у задоволенні заяви ТОВ «Спорттовари» про забезпечення позову слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 149-150, 153, 259-261, 352-355 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

У задоволенні заяви товариства з обмеженою відповідальністю «Спорттовари» про забезпечення позову у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Спорттовари» до ОСОБА_1, Тернопільської міської ради про визнання недійсними договорів про встановлення строкового сервітуту для розміщення тимчасової споруди відмовити.

Копію ухвали негайно після її постановлення надіслати заявнику .

Ухвала набирає законної сили з дня її підписання суддею, якщо інше не передбачено ЦПК України.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до апеляційного суду Тернопільської області або через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області протягом 15 днів з дня складення повного тексу судового рішення. Якщо ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, учасник справи має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом 15 днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повний текс ухвали складений 23 серпня 2018 року.

Головуюча