Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28.12.2018 Справа №607/22760/18

м. Тернопіль

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючого - судді Герчаківської О.Я.,

за участю секретаря судового засідання Лобач І.В.,

позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,-

ВСТАНОВИВ:

7 листопада 2018 року до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обґрунтування своїх доводів позивач вказує, що їй на праві власності належить житловий будинок за адресою АДРЕСА_1 З 2015 року по даний час відповідачі не проживають в будинку за вказаною адресою, витрати на утримання будинку несе особисто ОСОБА_1 ОСОБА_3 та ОСОБА_4 володіють ключами від житла, де зареєстровані, позивач не чинить відповідачам жодних перешкод у користуванні цим помешканням, однак останні не проживають там тривалий час без поважних причин.

За вказаних обставин ОСОБА_1 просить суд визнати ОСОБА_3 та ОСОБА_4 такими, що втратили право користування будинком за адресою АДРЕСА_1

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 08 листопада 2018 року відкрито провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Постановлено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження.

Позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 у судовому засіданні позов підтримали повністю з підстав, викладених у позовній заяві, просили визнати ОСОБА_3 та ОСОБА_4 такими, що втратили право користування житловим приміщенням по АДРЕСА_1

Відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в судове засідання повторно не з'явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися завчасно та належним чином, відзиву на позовну заяву до суду не подали.

Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Таким чином, з урахуванням змісту статей 223, 280 ЦПК України, суд дійшов висновку про можливість ухвалення заочного рішення.

За вказаних обставин суд згідно з ч. 4 ст. 223, ст. 280 ЦПК України ухвалив провести заочний розгляд на підставі наявних у справі доказів, позивач, її представник не заперечували проти такого вирішення справи.

Свідок ОСОБА_5 в судовому засіданні пояснила, що є сусідкою позивача, проживає по АДРЕСА_2 поселилася поруч з ОСОБА_1 у 2003 році. Дочки та внучки позивача в житлі по АДРЕСА_1 свідок не бачила жодного разу. В будинку ОСОБА_1 вона буває, однак особистих речей відповідачів вона там не бачила. Про перешкоди, які б чинилися ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у користуванні житлом, де мешкає позивач, їй нічого невідомо.

Свідок ОСОБА_6 в судовому засіданні пояснив,що з народження проживає в АДРЕСА_3, по сусідству з позивачем. Більше року він не бачив в житлі ОСОБА_1 її дочки та внучки. З періодичністю один раз на місяць свідок буває в будинку позивача, щоб допомогти по господарству, однак особистих речей відповідачів він там не бачив. Про будь-які перешкоди, які чиняться ОСОБА_1 відповідачам ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у користуванні житлом, яке належить позивачу, свідку невідомо.

Суд, заслухавши доводи позивача, її представника, покази свідків, розглянувши матеріали справи, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив наступні обставини.

Відповідно до свідоцтва на право особистої власності на домоволодіння від 28 вересня 1981 року, виданого виконавчим комітетом Тернопільської міської ради депутатів трудящих, житловий будинок, який розташований в АДРЕСА_1 належить на праві приватної власності ОСОБА_1.

Як стверджує позивач, вона тривалий час, а саме з 2015 року, проживає одна, хоча за даною адресою постійно зареєстровані також її дочка ОСОБА_3 та внучка ОСОБА_4. Факт того, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 зареєстровані, але не проживають за вищевказаною адресою підтверджується актом обстеження житлових умов про фактичне проживання (або відсутність зареєстрованих осіб) від 27 серпня 2018 року, а також довідкою №3180, виданою ДП «Наш дім-3» від 27 серпня 2018 року.

Ці обставини також підтвердили допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_5 та ОСОБА_6

Відтак в судовому засіданні були підтверджені доводи позивача про те, що відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4у будинку АДРЕСА_1,не проживають більше року, оплату комунальних послуг та інших обов'язкових платежів не проводять. Будь-яких перешкод, які б чинилися відповідачам у користуванні цим майном в судовому засіданні не встановлено.

Статтею 41 Конституції України, статтею 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до вимог ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо цього майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Згідно ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Статтею 391 Цивільного кодексу України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ст. 405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Аналізуючи вищенаведені обставини, суд приходить до переконання, що у даному випадку мають місце порушення з вини відповідачів прав позивача, які підлягають захисту шляхом визнання ОСОБА_3 та ОСОБА_4 такими, що втратили право на користування житловим приміщенням, а саме, житловим будинком АДРЕСА_1, оскільки останні не проживають у вказаній квартирі більше року.

Керуючись ст.ст. 2, 4, 12, 13, 76-78, 258-268, 273, 280-283, 352-355 ЦПК України, ст.ст. 319, 321, 391, 405 ЦК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити.

Визнати ОСОБА_3 та ОСОБА_4 такими, що втратили право на користування житловим приміщенням, а саме, житловим будинком АДРЕСА_1

Стягнути із ОСОБА_3в користь держави 352,40 грн. судового збору.

Стягнути із ОСОБА_4в користь держави 352,40 грн. судового збору.

Відповідачам направити копію заочного рішення суду.

Заочне рішення може бути переглянуто Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починається відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Апеляційна скарга на заочне рішення суду відповідачем подається протягом тридцяти днів з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення до Тернопільського апеляційного суду або через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області.

Апеляційна скарга на рішення суду учасниками справи подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Тернопільського апеляційного суду або через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області.

Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 Цивільного процесуального кодексу України.

Заочне рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційної скарги не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення суду, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, місце проживання: АДРЕСА_1

Відповідачі: ОСОБА_3, реєстраційний номер облікової картки платника податків невідомий, місце реєстрації: АДРЕСА_1

ОСОБА_4, реєстраційний номер облікової картки платника податків невідомий, місце реєстрації: АДРЕСА_1

Повний текст судового рішення складено 02 січня 2019 року.

Головуючий суддяО. Я. Герчаківська