пр. № 4-с/759/151/18
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 жовтня 2018 року Святошинський районний суд м. Києва в складі

Головуючого судді Миколаєць І.Ю.

при секретарі Шелудько В.В.

скаржника ОСОБА_1

представник скаржника ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду скаргу ОСОБА_1, на дії та рішення старшого державного виконавця Святошинського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Домбровського Романа Анатолійовича у цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2018 року представник ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на дії державного виконавця якою просить: визнати неправомірними дії державного виконавця вчинені у зв'язку з поверненням виконавчого документу стягувачу в межах виконавчого провадження № 53280311, щодо винесення 13.07.2018 р. постанови про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору у сумі 330494,90 грн. в межах виконавчого провадження № 53280311; визнати неправомірними дії державного виконавця вчинені у зв'язку з поверненням виконавчого документу стягувачу в межах виконавчого провадження № 53280311, щодо винесення 13.07.2018 р. постанови про стягнення з ОСОБА_1 витрат виконавчого провадження у сумі 6000,00 грн. в межах виконавчого провадження № 53280311; визнати неправомірними вищезазначені постанови; зобов'язати держаного виконавця усунути порушення.

Скарга обгрунтована тим, що на виконанні Святошинського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва ГТУЮ у м. Києві перебуває виконавче провадження № 53280311, відкрите 24.01.2017 р. за виконавчим листом № 759/15553/14-ц від 17.01.2017 р., виданим Святошинським районним судом м. Києва про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 боргу у сумі 3304949,00 грн.

13.07.2018 р. на підставі письмової заяви стягувача про повернення виконавчого листа старшим державним виконавцем Домбровським Р.А. прийнято три постанови: про повернення виконавчого документу стягувану, про стягнення виконавчого збору у сумі 330494,90 грн., про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій у сумі 6000,00 грн.

Оскільки рішення від 15.03.2015 р. під час здійснення виконавчого провадження оскаржувалось скаржником, а виконавче провадження № 53280311 зупинялося, то ніяких коштів ні в добровільному порядку, ні в примусовому порядку скаржник не сплачував, державним виконавцем коштів зі скаржника не стягнуто, а отже старший державний виконавець Домбровський Р.А. не мав права на стягнення виконавчого збору та витрат виконавчого провадження. За наведених обставин, скаржник просить задовольнити вимоги скарги в повному обсязі.

У судовому засіданні скаржник підтримав заявлені вимоги та вважає, що оскаржувані постанови про стягнення виконавчого збору та стягнення витрат виконавчого провадження є незаконними, оскільки будь-якого фактичного виконання судового рішення не відбувалось, виконавчий документ був повернутий стягувачу, що виключає можливість стягнення даних коштів.

У ході судового розгляду представник заявника підтримав подану скаргу, просив її задовольнити, посилаючись на незаконність дій державного виконавця в частині винесення постанови про стягнення виконавчого збору та стягнення витрат виконавчого провадження, зазначаючи на те, що державним виконавцем не вчинялись будь-які дії щодо виконання судового рішення, виконавчий документ був повернутий стягувачу на підставі його заяви, а тому підстави, визначені законом для стягнення даних коштів відсутні.

Представник суб'єкта оскарження в судове засідання не з'явився.

Вислухавши скаржника та його представника, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що на підставі заочного рішення Святошинського районного суду м.Києва від 16.03.2015 р., яке ухвалою Апеляційного суду м.Києва від 20.12.2016 р., ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20.09.2017 р., постановою Верховного суду від 25.04.2018 р. залишено без змін, видано 17.01.2017 р. виконавчий документ № 759/15553/14-ц про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 за грошовим зобов'язанням грошові кошти в сумі 3304949,00 грн. (а.с. 91-92 Том І, 104-105 Том ІІ,214-215 Том ІІ, 65-70 Том ІІІ).

24.01.2017 р. постановою старшого державного виконавця Святошинського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Колодчук С.В. було відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа від № 759/15553/14-ц від 17.01.2017 р. (а.с. 79 Том ІІІ).

13.07.2018 р. на підставі письмової заяви стягувача про повернення виконавчого листа старшим державним виконавцем Святошинського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Домбровським Р.А. прийнято три постанови: про повернення виконавчого документу стягувачу (а.с. 80 Том ІІІ), про стягнення виконавчого збору у сумі 330494,90 грн. (а.с. 81 Том ІІІ), про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій у сумі 6000,00 грн. (а.с. 82 Том ІІІ).

31.07.2018 р. боржник отримав вищезазначені постанови від 13.07.2018 р., що підтверджується роздруківкою відстеження поштових відправлень з сайту Укрпошти (а.с. 83 Том ІІІ).

Відповідно до ст.1 Закону України «Про виконавче провадження» ( в редакції, яка діяла на час відкриття виконавчогопровадження) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Законупідлягають примусовому виконанню.

Приймаючи рішення про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору в розмірі 330494,90 гривень державний виконавець посилався на положення ст.27 Закону України «Про виконавче провадження».

Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» (далі - Закону) передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

У частині першій статті 5 Закону зазначено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Відповідно до статті 40, 42 Закону передбачено порядок винесення постанови про стягнення виконавчого збору, зокрема частиною 3 статті 40 Закону унормовано, що у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 37 цього Закону, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

Згідно частиною 4 статті 42 Закону на стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум згідно з вимогами цього Закону або у випадку повернення виконавчого документа стягувачу у разі необхідності примусового стягнення з боржника витрат виконавчого провадження (до яких частина 1 статті 42 Закону відносить також виконавчий збір) виконавцем виноситься постанова про їх стягнення.

Згідно з частинами першою, другою статті 27 Закону виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби і стягується з боржника до Державного бюджету України у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута стягувачу за виконавчим документом.

Тобто, підставою для стягнення виконавчого збору у межах виконавчого провадження про стягнення з боржника коштів є здійснення державним виконавцем дій з фактичного виконання рішення органами державної виконавчої служби, а розмір виконавчого збору обраховується як 10 відсотків від фактично стягнутої суми.

З матеріалів справи та інформації про виконавче провадження № 53280311 встановлено, що державним виконавцем було вчинено три виконавчі дії: 24.01.2017 р. за заявою стягувача винесена постанова про відкриття виконавчого провадження; 04.10.2017 р. для забезпечення збереження майна боржника, яке підлягає наступній реалізації, винесена постанова про арешт майна боржника; 30.05.2018 р. звернуто стягнення на кошти на рахунках боржника та винесена постанова про арешт коштів боржника. Про будь-які інші дії державного виконавця Інформація про виконавче провадження даних не містить. Також зазначено, що на адресу Святошинського РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві надійшла заява представника стягувача від 03.06.2018 р. про повернення виконавчого листа без подальшого виконання (а.с. 84-86 Том ІІІ).

Тобто, з наданої Інформації про виконавче провадження № 53280311 вбачається, що державним виконавцем не було здійснено дій з примусового виконання рішення суду про стягнення з боржника на користь стягувача присуджених сум за виконавчим листом № 759/15553/14-ц від 17.01.2017 р., стягнення не проводилось, сума заборгованості становить 3304949,00 грн.

Враховуючи викладене, у державного виконавця були відсутні підстави для стягнення виконавчого збору в тому розмірі, який визначений у постанові від 13.07.2018 р. про стягнення виконавчого збору, тому така постанова не відповідає вимогам статті 27 Закону України «Про виконавче провадження».

Аналіз вищенаведених норм Закону України «Про виконавче провадження» дає підстави для висновку, що обов'язковими умовами стягнення виконавчого збору є: 1) фактичне виконання судового рішення; 2) вжиття державним виконавцем заходів примусового виконання рішень. Законодавець чітко визначив, що виконавчий збір стягується з фактично стягнутої суми; розмір виконавчого збору вираховується з фактично стягнутої суми.

За своїм призначенням виконавчий збір є своєрідною винагородою державному виконавцю за вчинення заходів примусового виконання рішення за умови, що такі заходи призвели до виконання рішення.

Відповідно до пункту 20 розділу ІІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5, у постанові про закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа стягувачу чи повернення виконавчого документа до суду, який його видав, виконавець зазначає підставу для цього з посиланням на відповідну норму Закону, результати виконання, розмір авансового внеску, який підлягає поверненню стягувачу, а також наслідки закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа, передбачені частиною першою статті 40 Закону.

При закінченні виконавчого провадження, поверненні виконавчого документа стягувачу чи повернення виконавчого документа до суду, який його видав, виконавець залишає у матеріалах виконавчого провадження копію виконавчого документа, а на виконавчому документі ставить відповідну відмітку, у якій зазначаються підстава закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа з посиланням на відповідну норму Закону, залишок нестягненої суми, якщо за виконавчим документом проводилося стягнення, сума стягнутого виконавчого збору або сума стягнутої основної винагороди приватного виконавця.

Відповідно до вказаного пункту у постанові про повернення виконавчого документу стягувача виконавець вказує результати виконання (суму, яку фактично стягнуто), а на виконавчому документі робить відмітку про суму стягнутого виконавчого збору тим самим законодавець підтверджує, що виконавчий збір стягується лише з фактично стягнутої на користь стягувача суми.

При стягненні виконавчого збору відповідно до частини 3 статті 40 Закону без реального стягнення суми боргу з боржника у разі повернення виконавчого документа стягувачу за його заявою, створюються умови для стягнення з боржника подвійної суми виконавчого збору або ж стягнення його без реального виконання рішення суду.

Тобто, підставою для стягнення виконавчого збору у межах виконавчого провадження про стягнення з боржника сум коштів є здійснення державним виконавцем дій по фактичному стягненню з боржника на користь стягувача зазначених у виконавчому документі сум, та виконавчий збір обраховується лише від розміру фактично стягнутих сум.

Судом встановлено, що державним виконавцем не було вчинено будь-яких виконавчих дій щодо стягнення з боржника суми заборгованості на користь стягувача, що унеможливлює стягнення виконавчого збору в розумінні положень ст.27 Закону України «Про виконавче провадження».

Щодо вимоги про визнання неправомірними дії державного виконавця щодо винесення 13.07.2018 р. постанови про стягнення з ОСОБА_1 витрат виконавчого провадження у сумі 6000,00 грн. в межах виконавчого провадження № 53280311 суд встановив наступне.

Згідно зі ст. 42 Закону України «Про виконавче провадження» витрати органів державної виконавчої служби та приватного виконавця, пов'язані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішень, є витратами виконавчого провадження. Розмір та види витрат виконавчого провадження встановлюються Міністерством юстиції України.

На стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум згідно з вимогами цього Закону або у випадку повернення виконавчого документа стягувачу чи закінчення виконавчого провадження у разі необхідності примусового стягнення з боржника витрат виконавчого провадження виконавцем виноситься постанова про їх стягнення.

Наказом Міністра юстиції України №2830/5 від 29.09.2016 затверджені види та розміри витрат виконавчого провадження.

Так, Розділом ІІ зазначеного нормативного акту затверджений порядок розрахунку кожного з видів витрат виконавчого провадження, і саме на підставі такого порядку державний виконавець повинен визначати остаточну суму таких витрат, які підлягають стягненню з боржника у випадку примусового виконання рішення.

Належним чином повідомлений старший державний виконавець Святошинського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Домбровський Р.А. в судове засідання не з'явився, пояснень та заперечень суду разом із обгрунтованим розрахунком витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішення в дохід бюджету судового збору в розмірі 6000,00 гривень не надав, та, відповідно, не підтвердив законність своєї постанови про стягнення з ОСОБА_1 витрат виконавчого провадження в розмірі 6000,00 гривень.

Згідно зі ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Враховуючи викладене, матеріалами справи не підтверджується обгрунтованість постанови державного виконавця від 13.07.2018 року про стягнення витрат виконавчого провадження в розмірі 6000,00 гривень, а тому вимоги про її скасування підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 2 статті 451 ЦПК України, у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про обґрунтованість скарги ОСОБА_1, в зв»язку з чим вона підлягає задоволенню.

А тому суд вважає необхідним зобов'язати старшого державного виконавця Святошинського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Домбровського Романа Анатолійовича (або іншого уповноваженого відповідним чином державного виконавця) усунути дані порушення.

Керуючись ст.ст. 447-453 ЦПК України, ст.ст. 1, 27, 40, 42 Закону України «Про виконавче провадження», суд

УХВАЛИВ:

Скаргу ОСОБА_1, на дії та рішення старшого державного виконавця Святошинського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Домбровського Романа Анатолійовича задовольнити.

Визнати неправомірними дії старшого державного виконавця Святошинського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Домбровського Романа Анатолійовича вчинені у зв'язку з поверненням виконавчого документу стягувачу в межах виконавчого провадження № 53280311, щодо винесення 13.07.2018 р. постанови про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору у сумі 330494,90 грн. в межах виконавчого провадження № 53280311.

Визнати неправомірними дії старшого державного виконавця Святошинського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Домбровського Романа Анатолійовича вчинені у зв'язку з поверненням виконавчого документу стягувачу в межах виконавчого провадження № 53280311, щодо винесення 13.07.2018 р. постанови про стягнення з ОСОБА_1 витрат виконавчого провадження у сумі 6000,00 грн. в межах виконавчого провадження № 53280311.

Визнати неправомірною постанову старшого державного виконавця Святошинського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Домбровського Романа Анатолійовича від 13.07.2018 р. про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору у сумі 330494,90 грн. в межах виконавчого провадження № 53280311.

Визнати неправомірною постанову старшого державного виконавця Святошинського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Домбровського Романа Анатолійовича від 13.07.2018 р. про стягнення з ОСОБА_1 витрат виконавчого провадження у сумі 6000,00 грн. в межах виконавчого провадження № 53280311.

Зобов'язати старшого державного виконавця Святошинського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Домбровського Романа Анатолійовича усунути порушення.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги протягом п»ятнадцяти днів з дня її проголошення до або через суд першої інстанції. Порядок подання апеляційної скарги діє до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвалу суду, якщо апеляційна скарга подана протягом п»ятнадцяти днів з дня вручення йому ухвали суду.

Суддя І.Ю. Миколаєць