Справа 206/4410/18
Провадження 2-о/206/937/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2018 року в залі суду в м. Дніпрі Самарський районний суд м.Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Сухоруков А.О.,

при секретарі Панюшкіній О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу окремого провадження за заявою ОСОБА_1, заінтересована особа - Восьма дніпровська державна нотаріальна контора, про встановлення факту проживання однією сім'єю зі спадкодавцем не менше як п'ять років до часу відкриття спадщини,

за участю представника заявника ОСОБА_2

в с т а н о в и в:

07 серпня 2018 року заявник звернулася до Самарського районного суду м. Дніпропетровська із заявою про встановлення факту проживання однією сім'єю зі спадкодавцем не менше як п'ять років до часу відкриття спадщини.

В прохальній частині своєї заяви заявник просить суд встановити факт проживання ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_1 зі спадкодавцем ОСОБА_3, померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 року, однією сім'єю з 1995 року й по день смерті спадкодавця - ІНФОРМАЦІЯ_3 року.

Вимоги заяви обґрунтовані тим, що заявник звернулася до Восьмої дніпровської державної нотаріальної контори задля отримання спадщини за законом, у вигляді ? частини квартири за адресою: АДРЕСА_1, після смерті її колишнього чоловіка, ОСОБА_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 року, на що державним нотаріусом Восьмої дніпровської державної нотаріальної контори їй була видана постанова про відмову у вчиненні нотаріальних дій та роз'яснення, що для прийняття спадщини їй необхідно звернутися до суду з заявою про встановлення факту проживання з померлим. Шлюб між заявником та ОСОБА_3 було зареєстровано 28 липня 1962 року, актовий запис № 96, що підтверджується довідкою №56/03-94 від 10.04.2007 року, виданої Самарським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області. Але шлюб ними було розірвано, вони продовжували проживати в одній квартирі разом за адресою: АДРЕСА_1 та були зареєстровані в ній, згодом їхні стосунки покращилися та вони почали знову проживати однією сім'єю й вести спільне господарство, але шлюб не стали реєструвати. У 1995 році після приватизації квартири АДРЕСА_1 вони отримали свідоцтво про право власності на житло від 24.07.1995 р. №1062, відповідно до якого ОСОБА_1 та ОСОБА_5 стали власниками квартири на підставі спільної сумісної власності. Крім того, під час їхнього спільного проживання за вищевказаною адресою вже після розірвання шлюбу й до смерті ОСОБА_3 вони сплачували комунальні послуги. Після смерті ОСОБА_3 інших спадкоємців крім заявника немає, їх спільний син ОСОБА_6, народжений у шлюбі, помер ІНФОРМАЦІЯ_4 року, окрім нього ОСОБА_3 дітей не мав, у шлюбі ні з ким іншим не перебував, батька, матір, бабу, діда, рідних братів та сестер, дядьків чи тіток на момент смерті не мав. Встановлення факту проживання разом з ОСОБА_3 не менше п'яти років на час відкриття спадщини, є необхідним їй за для отримання спадщини після смерті ОСОБА_3 (а.с. 2-4).

Ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 13.08.2018 року по даній справі було відкрито провадження, призначено справу до судового розгляду в порядку окремого провадження (а.с. 43).

В судовому засіданні представник заявник ОСОБА_2 заяву підтримала, просила її задовольнити.

Представник заінтересована особа Восьмої дніпровської державної нотаріальної контори в судове засідання не з'явився, подав до суду заяву про розгляд справи без його участі (а.с. 48).

Заслухавши пояснення представника заявника, покази свідків, дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до висновку, що заява ОСОБА_1 підлягає задоволенню.

Судом встановлено, з довідки виданої Самарським відділом реєстрації актів цивільного стану 10.04.2007 року, вбачається що ОСОБА_1 перебувала в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3, який був зареєстрований 28.07.1962 року зроблено актовий запис за №96, 10.09.1985 року шлюб було розірвано про, що зроблено актовий запис за №261 (а.с. 8).

ІНФОРМАЦІЯ_5 року народився ОСОБА_6, батьками якого є ОСОБА_3 та ОСОБА_1, про що зроблено актовий запис №276 та 25.10.1962 року «Придніпровским гор ЗАГС» видано свідоцтво про народження серії НОМЕР_4 (а.с. 13)

Відповідно до свідоцтва серії НОМЕР_5 про смерть виданого 06.08.1981 року «Самарским ЗАГС», ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 року (а.с. 14).

Зі свідоцтва про розірвання шлюбу виданого 10.09.1985 року «Самарским районным отделом ЗАГС», вбачається, що 10.09.1985 року шлюб укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 було розірвано, про що видано свідоцтво серії НОМЕР_3 та зроблено актовий запис за №261 (а.с. 61).

Відповідно до свідоцтва про право власності на житло, виданого 24.07.1995 року, Придніпровською державною районною адміністрацією м. Дніпропетровська, власниками квартири АДРЕСА_1 є ОСОБА_1 та ОСОБА_3 (а.с. 7).

З свідоцтва про смерть виданого 25.09.2006 року, серії НОМЕР_2, Самарським відділом реєстрації актів цивільного стані Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровській області, вбачається, що 22.09.2006 року помер ОСОБА_3, про що зроблено актовий запис за №1060 (а.с. 11).

Відповідно до повідомлень про надання субсидій за №007413 вбачається, що ОСОБА_1 в 2001 та 2002 році призначалася субсидія для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг, за адресою її мешкання, а саме АДРЕСА_1 (а.с. 36-39).

З довідки про склад сім'ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб наданої 22.06.2018 року Департаментом адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, вбачається що за адресою: АДРЕСА_1, зареєстровані ОСОБА_1, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_3 знятий з реєстрації у зв'язку зі смертю (а.с. 62).

03.10.2018 року на адресу суду з Восьмої дніпровської державної нотаріальної контори була надана копія спадкової справи після смерті ОСОБА_3, з якої вбачається, що з заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 звернулася 26.06.2018 року лише ОСОБА_1, інших спадкоємців, які б звернулися з заявою про прийняття спадщини або були встановленні, не виявлено (а.с. 53-63).

Також допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_10 пояснила, що вона проживала ОСОБА_1 та ОСОБА_3 з 1970 року, як сусідка. Спільний син їх загинув, вони жили разом, хоч і були розлучені. ОСОБА_1 доглядала до самої смерті ОСОБА_3

Свідок ОСОБА_11 в судовому засіданні пояснила, що ОСОБА_1 її сусідка по площадці. У неї було 2 сина, але вони загинули, була заміжня з ОСОБА_3, потім вони розірвали шлюб, але продовжували проживати разом. ОСОБА_1 доглядала свого чоловіка ОСОБА_3 до самої його смерті. Про те, що вона з чоловіком розлучена була вона дізналася лише тільки від адвоката, вона думала до останнього, що вони сім'я.

Ч. 1, 3 ст. 2 СК України встановлено, що Сімейний кодекс України регулює сімейні особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, між батьками та дітьми, усиновлювачами та усиновленими, між матір'ю та батьком дитини щодо її виховання, розвитку та утримання. Сімейний кодекс України регулює сімейні особисті немайнові та (або) майнові відносини між іншими членами сім'ї, визначеними у ньому.

Згідно ч. 2, 4 ст. 3 СК України: сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Сім'я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Ст. 21 СК України встановлено, що шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім'єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов'язків подружжя.

Згідно ст. 27 СК України державна реєстрація шлюбу встановлена для забезпечення стабільності відносин між жінкою та чоловіком, охорони прав та інтересів подружжя, їхніх дітей, а також в інтересах держави та суспільства. Державна реєстрація шлюбу засвідчується Свідоцтвом про шлюб, зразок якого затверджує Кабінет Міністрів України.

Поняття "проживання однією сім'єю" та "член сім'ї" не є тотожними.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України законним і обґрунтованим є рішення, ухвалене судом відповідно до норма матеріального права із дотриманням норм процесуального права та на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно до ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Відповідно до ч. 1,2,3 ст. 294 ЦПК України під час розгляду справ окремого провадження суд зобов'язаний роз'яснити учасникам справи їхні права та обов'язки, сприяти у здійсненні та охороні гарантованих Конституцією і законами України прав, свобод чи інтересів фізичних або юридичних осіб, вживати заходів щодо всебічного, повного і об'єктивного з'ясування обставин справи.

З метою з'ясування обставин справи суд може за власною ініціативою витребувати необхідні докази.

Справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦПК України у рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд установив цей факт.

Враховуючи, що метою заявника є прийняття спадщини після померлого ОСОБА_3, з урахуванням вивчених матеріалів справи, наданих доказів та показів свідків, судом вбачається, що ОСОБА_1 дійсно проживала зі спадкодавцем ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 року, а саме однією сім'єю з 1995 року й по день смерті спадкодавця тобто по ІНФОРМАЦІЯ_3 року

Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч.1,7 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи.

З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку, що заява ОСОБА_1 про встановлення факту проживання однією сім'єю зі спадкодавцем не менше як п'ять років до часу відкриття спадщини є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Вирішуючи питання щодо судових витрат, з урахуванням результату розгляду справи, відповідно до вимог ст.141 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір», суд вважає що судові витрати відшкодуванню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 3-13, 141, 235, 258, 259, 263-265, 268, 315, 319 Цивільного процесуального кодексу України, суд

в и р і ш и в:

Заяву задовольнити.

Встановити факт проживання ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1 зі спадкодавцем ОСОБА_3, померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 року, однією сім'єю з 1995 року й по день смерті спадкодавця - ІНФОРМАЦІЯ_3 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 08 січня 2019 року.

Суддя А.О. Сухоруков