ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 грудня 2018 року м. Чернівці

справа № 718/1430/18

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Яремка В. В.

суддів: Литвинюк І.М., Перепелюк І.Б.

секретар Тодоряк Г.Д.,

розглянувши за відсутності учасників справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа - Орган опіки та піклування Кіцманської районної державної адміністрації Чернівецької області, про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та її вихованні, визначення способу участі у вихованні дитини за апеляційною скаргою ОСОБА_3, який діє в інтересах ОСОБА_1, на рішення Кіцманського районного суду Чернівецької області від 22 жовтня 2018 року у складі судді Олексюк Т.І.,

встановив:

У червні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, третя особа - Орган опіки та піклування Кіцманської районної державної адміністрації Чернівецької області, про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та її вихованні, визначення способу участі у вихованні дитини.

Зазначав, що з 16 травня 2013 року перебував з відповідачкою у зареєстрованому шлюбі.

Від шлюбу вони мають сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Заочним рішенням Кіцманського районного суду Чернівецької області від 26 жовтня 2016 року шлюб між сторонами розірвано та зобов'язано ОСОБА_1 сплачувати аліменти на утримання сина у розмірі по 1000 грн, щомісячно до його повноліття.

Син за взаємною згодою сторін проживає із матір`ю.

ОСОБА_1 стверджував, що після розірвання шлюбу по даний час відповідачка чинить йому перешкоди у побаченнях з сином, у квітні 2018 року він звернувся до Органу опіки та піклування Кіцманської районної державної адміністрації із заявою про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною, проте відповідачка продовжує чинити такі перешкоди.

Посилався на те, що заборона відповідачки у спілкуванні сина з рідним батьком створює загрозу для нормального психічного розвитку дитини і може призвести до повної відсутності прихильності сина до батька, на застосування відповідачкою непедагогічних заходів виховання, налаштування дитини проти батька, що може призвести до незворотних негативних наслідків у відношенні батька з сином.

Позивач просив зобов'язати відповідачку не чинити йому перешкод у спілкуванні із сином та визначити наступний спосіб участі у вихованні дитини: побачення один раз на тиждень першої та третьої суботи кожного місяця з 10 до 19 години та один раз на тиждень другої та четвертої неділі кожного місяця з 10 до 19 години без присутності матері, за місцем проживання батька шляхом передачі дитини батькові за місцем проживання дитини, з обов'язковим поверненням дитини матері за місцем її проживання, з можливістю систематичних побачень батька із сином наодинці під час сумісного відвідування парків, кіно, ігрових майданчиків та інших культурно-масових заходів; побачення за попередньою домовленістю з мамою дитини, два рази на тиждень в робочі дні, терміном не менше двох годин (з урахуванням графіку занять) для відвідування додаткових спортивних занять, з урахуванням режиму дня дитини; особисте спілкування позивача з дитиною, без обмежень в часі, на перервах чи у вільний від занять час на території навчального закладу, який відвідує дитина; побачення у день народження сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, кожного року з 10 до 15 години або з 15 до 20 години за місцем проведення святкування або іншому узгодженому місці, якщо святкування відбуватиметься в інший час чи день; перебування з сином протягом 45 днів під час літніх канікул та протягом 7 днів зимових канікул щорічно для спільного відпочинку за попереднім, щонайменше за 14 календарних днів, узгодженням з відповідачкою конкретно визначеному періоді та місця перебування, в тому числі за кордоном; побачення у святкові дні (Новий рік, Різдво Христове, Пасха, День Конституції, День Незалежності України) терміном не менше трьох годин з правом забирати дитину за місцем проживання батька; необмежене спілкування з дитиною особисто засобами телефонного, поштового, електронного та іншого зв'язку, що не передбачають безпосереднього фізичного спілкування між батьком та сином; покладення на відповідачку обов'язку за два дні до зустрічі батька із сином, відповідно до графіку, надавати точну інформацію щодо фактичного місця навчання, проживання, перебування дитини, а у разі настання будь-яких змін, повідомляти про це батька особисто засобами телефонного зв'язку або за місцем проживання батька, не пізніше наступного дня після настання таких змін.

Рішенням Кіцманського районного суду Чернівецької області від 22 жовтня 2018 року позов задоволено частково.

Визначено способи участі ОСОБА_1 у спілкуванні з дитиною - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, шляхом встановлення побачень щонеділі з 15 до 18 години в житловому будинку матері ОСОБА_2 та на території її господарського двору.

У задоволенні інших заявлених вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі представник позивача ОСОБА_3 просить рішення суду першої інстанції в частині визначення способу спілкування з дитиною скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в цій частині в повному обсязі.

Посилається на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Зазначає, що у справі відсутні докази на підтвердження будь-яких перешкод за віком, станом здоров'я дитини, які б впливали на можливість спілкування батька зі свої сином без присутності матері у відповідному обсязі, судом порушено принцип рівності прав батьків щодо дітей, право дитини на повноцінне спілкування з обома батьками.

Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходив.

Апеляційний суд, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково, рішення - змінити в частині визначення способу участі батька у вихованні дитини з наступних підстав.

Відповідно до частин 1, 2, 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції в повній мірі не відповідає.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції погодився з висновком органу опіки та піклування з приводу встановлення відповідного порядку побачень позивача з сином лише три години на тиждень у присутності матері дитини та за місцем її проживання.

Проте з такими висновками суду першої інстанції повністю погодитись не можна, оскільки суд дійшов його внаслідок неповного з'ясування обставин, що мають значення для справи, неправильного застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що згідно з пунктами 1, 4 частини 1 статті 376 ЦПК України є підставою для зміни судового рішення.

Встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 16 травня 2013 року перебували у зареєстрованому шлюбі, в якому мають сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, який проживає із матір`ю.

Заочним рішенням Кіцманського районного суду Чернівецької області від 26 жовтня 2016 року шлюб між сторонами розірвано та стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дитини - ОСОБА_4 у розмірі по 1000 грн, щомісячно до його повноліття.

Після розірвання шлюбу сторони не дійшли згоди щодо участі батька у вихованні та спілкуванні з дітьми, у зв'язку з чим 13 квітня 2018 року ОСОБА_1 звернувся до Органу опіки та піклування Кіцманської районної державної адміністрації Чернівецької області про усунення перешкод та встановлення днів побачень з дитиною.

Таке рішення органом опіки та піклування не прийнято.

Відповідно до частин 5 та 6 статті 19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Відповідно до висновку № 1.01-20/7-419 від 04 вересня 2018 року орган опіки та піклування вважав доцільним визначити наступний порядок побачень ОСОБА_1 з його малолітнім сином ОСОБА_4 щонеділі з 15 до 18 години в житловому будинку матері та на території її господарського двору (а.с. 40-41).

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 просив визначити інший порядок участі у вихованні дитини, ніж запропонований органом опіки та піклування.

Оскільки між батьками не має згоди щодо участі батька у спілкуванні з дітьми, то наявні підстави щодо реалізації батьківських прав позивача у судовому порядку.

За змістом статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Відповідно до статті 150 СК України батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини.

Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Батьки зобов'язані поважати дитину.

Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї.

Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини.

Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини.

Згідно зі статтею 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Відповідно до частини 1 статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.

Відповідно до статті 15 Закону України «Про охорону дитинства» батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право на спілкування з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.

Таким чином, законодавством України закріплено обов'язок того із батьків, який проживає окремо, брати участь у вихованні дитини. У іншого з батьків виникає зустрічний обов'язок не чинити цьому перешкоди.

Положеннями статті 157 СК України передбачено, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Згідно із частинами 1 та 2 статті 159 СК України якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод.

Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи.

Як вбачається з матеріалів справи, батько дитини - позивач ОСОБА_1 є матеріально-забезпеченою людиною, активно і стабільно проявляє бажання щодо участі у вихованні та спілкуванні із своєю дитиною. Жодних обставин, які б унеможливлювали право батька на спілкування із малолітнім сином судом першої інстанції не встановлено, а відповідачкою не доведено. Право батька на спілкування з дитиною є його незаперечним правом, а спілкування дитини з батьком відповідає її інтересам.

Приймаючи до уваги те, що малолітня дитина ОСОБА_4 знаходиться в такому віці, коли потребує достатньої батьківської уваги та піклування, колегія суддів вважає, що визначені органом опіки та піклування у висновку 3 години спілкування на тиждень не є достатніми та не забезпечують належної участі батька у вихованні сина, що є підставою для зміни порядку участі позивача у вихованні дитини, визначеної судом першої інстанції.

Наявний у справі висновок органу опіки та піклування не є належним чином обґрунтованим та мотивованим, не враховує прав батька дитини та інтересів самої дитини.

Враховуючи характер стосунків батьків та можливої конфліктної ситуації, що може виникнути за присутності матері при спілкуванні позивача з сином, що не може сприяти його нормальному емоційному стану та може нести шкоду внутрішньому стану та емоційному здоров'ю дитини, колегія суддів вважає, необхідним визначити спосіб спілкування позивача з дитиною без присутності матері.

При цьому таке спілкування не може обмежуватися місцем проживання матері та дитини.

Відповідно до статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ (далі - Конвенція про права дитини), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Конвенцією про права дитини закріплено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Частиною 3 статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що дитина, яка розлучається з одним чи обома батьками, має право підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про охорону дитинства» контакт з дитиною - це реалізація матір'ю, батьком, іншими членами сім'ї та родичами, у тому числі тими, з якими дитина не проживає, права на спілкування з дитиною, побачення зазначених осіб з дитиною, а також надання їм інформації про дитину або дитині про таких осіб, якщо це не суперечить інтересам дитини.

За таких обставин, виходячи з принципу рівності прав та обов'язків матері та батька щодо дітей, передбаченого статтею 141 СК України, для забезпечення найкращих інтересів дитини, з метою створення умов для виконання батьком, який проживає окремо, обов'язку по вихованню дитини та здійснення його права на особисте спілкування з сином, колегія суддів вважає за необхідне визначити наступний порядок участі позивача у вихованні малолітнього ОСОБА_4, який не суперечитиме його інтересам та інтересам дитини, не перешкоджатиме нормальному розвитку дитини і буде відповідати обсягу обов'язків та прав батька щодо дитини.

Зокрема, у вигляді побачення з дитиною та особистого спілкування:

один раз на тиждень першої та третьої суботи кожного місяця з 10 до 15 години та один раз на тиждень другої та четвертої неділі кожного місяця з 10 до 15 години без присутності матері, за місцем проживання батька шляхом передачі дитини батькові за місцем проживання дитини, з обов'язковим поверненням дитини матері за місцем її проживання, з можливістю систематичних побачень батька із сином наодинці під час сумісного відвідування парків, кіно, ігрових майданчиків та інших культурно-масових заходів;

у день народження сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, кожного року з 10 до 13 години за місцем проведення святкування або іншому узгодженому місці, якщо святкування відбуватиметься в інший час чи день;

у святкові дні (Новий рік, Різдво Христове, Пасха, День Конституції, День Незалежності України) терміном до трьох годин в денний час з правом забирати дитину за місцем проживання батька;

особисте спілкування позивача з дитиною, без обмежень в часі, на перервах чи у вільний від занять час на території навчального закладу, який відвідує дитина;

не обмежене спілкування з дитиною особисто засобами телефонного, поштового, електронного та іншого зв'язку, що не передбачають безпосереднього фізичного спілкування між батьком та сином.

Зважаючи на необхідність поступової адаптації дитини до нових умов спілкування з батьком слід визначити, що перші десять побачень позивача з дитиною слід проводити у присутності матері ОСОБА_2 за місцем її проживання.

Колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог про визначення зустрічей по два рази на тиждень в робочі дні, терміном не менше двох годин (з урахуванням графіку занять) для відвідування додаткових спортивних занять, оскільки позивачем не надано підтверджень на відвідування малолітнім ОСОБА_4 таких занять.

Також, враховуючи те, що на момент розгляду вказаної справи малолітній дитині ОСОБА_4 виповнилося лише п'ять років, вимоги позивача про визначення побачень із сином протягом 45 днів під час літніх канікул, та протягом 7 днів зимових канікул є передчасними. Дитина не досягла шкільного віку, а відповідно на даний час не йде мова про те, що вона перебуватиме на канікулах.

Колегія суддів виходить з інтересів дитини, які полягають, зокрема, в забезпеченні її розвитку у стійкому середовищі, недопущення порушення нормального розпорядку життя дитини.

При цьому, після налагодження психоемоційного контакту з дитиною, батьки не позбавлені можливості відповідно до статті 157 СК України вирішувати питання виховання їх дітей спільно після поступлення дитини на навчання у школу.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про необґрунтованість вимог ОСОБА_1 про зобов'язання ОСОБА_2 за два дні до зустрічі батька із сином відповідно до графіку, надавати точну інформацію щодо фактичного місця навчання, проживання, перебування дитини, а у разі настання будь-яких змін, повідомляти про це батька особисто засобами телефонного зв'язку або за місцем проживання батька, не пізніше наступного дня після настання таких змін, оскільки вони не можуть бути застосовані при вирішенні спору про визначення способу участі батька у вихованні дітей.

Враховуючи викладене, апеляційний суд встановив, що визначений судом першої інстанції порядок участі батька у вихованні дитини не відповідає її інтересам, порушує права позивача як батька, а тому рішення суду першої інстанції в цій частині підлягає зміні із зазначених вище підстав.

Відповідно до норми частини 13 статті 141 ЦПК України розподіл судових витрат слід змінити.

Оскільки вимогу пропорційності розподілу судових витрат при частковому задоволенні позову немайнового характеру точно визначити неможливо, то судові витрати слід розподілити між сторонами порівну.

Зокрема, у цій справі позивачем за подання позовної заяви сплачено судовий збір у розмірі 704 грн 80 коп., а за подання апеляційної скарги - 1057 грн 20 коп. Тому на відшкодування указаних витрат з відповідачки на користь позивача слід стягнути 881 грн (704,80+1057,20)/2)

На підставі наведеного та керуючись пунктами 1, 4 частини 1 статті 376, статтею 382 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, який діє в інтересах ОСОБА_1, задовольнити частково.

Рішення Кіцманського районного суду Чернівецької області від 22 жовтня 2018 року змінити в частині визначення способу участі позивача у вихованні дитини.

Визначити способи участі ОСОБА_1 у вихованні дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, наступним чином.

У вигляді побачення з дитиною та особистого спілкування:

один раз на тиждень першої та третьої суботи кожного місяця з 10 до 15 години та один раз на тиждень другої та четвертої неділі кожного місяця з 10 до 15 години без присутності матері, за місцем проживання батька шляхом передачі дитини батькові за місцем проживання дитини, з обов'язковим поверненням дитини матері за місцем її проживання, з можливістю систематичних побачень батька із сином наодинці під час сумісного відвідування парків, кіно, ігрових майданчиків та інших культурно-масових заходів;

у день народження сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, кожного року з 10 до 13 години за місцем проведення святкування або іншому узгодженому місці, якщо святкування відбуватиметься в інший час чи день;

у святкові дні (Новий рік, Різдво Христове, Пасха, День Конституції, День Незалежності України) терміном до трьох годин в денний час з правом забирати дитину за місцем проживання батька;

особисте спілкування позивача з дитиною, без обмежень в часі, на перервах чи у вільний від занять час на території навчального закладу, який відвідує дитина;

не обмежене спілкування з дитиною особисто засобами телефонного, поштового, електронного та іншого зв'язку, що не передбачають безпосереднього фізичного спілкування між батьком та сином.

Перші десять побачень проводити у присутності матері ОСОБА_2 за місцем її проживання.

У решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Розподіл судових витрат змінити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 881 (вісімсот вісімдесят одну) гривню - витрат зі сплати судового збору.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови - 03 січня 2019 року.

Головуючий В. В. Яремко

Судді: І.М. Литвинюк

І.Б. Перепелюк