Заводський районний суд м. Запоріжжя

Справа № 332/3691/18
Провадження №: 2/332/1726/18
ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Заводський районний суд м.Запоріжжя в складі:
Головуючого судді: Марченко Н.В.
при секретарі: Фурдак В.Й.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Запоріжжя цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Служба миттєвого кредитування» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
У судове засідання представник позивача не зявився, надав суду клопотання про розгляд справи без його участі, позовні вимоги просить задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечує.
Відповідач в судове засідання не зявилась, причин неявки суду не повідомила, про день та час слухання справи була повідомлена своєчасно та належним чином. Відзиву на позовну заяву та будь яких клопотань до суду від відповідача не надходило. У звязку з чим суд відповідно до положень ч. 8 ст. 178 ЦПК України вирішує справу за наявними в ній матеріалами.
Відповідно до ч. 4 ст.223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
На підставі наявних у справі доказів, зі згоди представника позивача, прийнято рішення про заочний розгляд справи на підставі ст. 280 ЦПК України.
У звязку з неявкою у судове засідання сторін на підставі ч. 2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось.
Дослідивши докази по справі, встановивши факти та відповідні їм правовідносини, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню з нижченаведених підстав.
Судом встановлено, що відповідно до укладеного між сторонами 23.09.2014 року договору № 140923 - 153039, ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 300,00 гривень строком на 14 днів до 06.10.2014 року та зобов'язався повернути кредит у розмірі 300, 00 гривень та сплатити проценти в розмірі 84,00 гривень (а.с.5-6).
Відповідно до п.3.1 Договору відповідач зобов'язаний повернути отримані грошові кошти в розмірі 300,00 грн., а також сплатити проценти за користуванням кредитом у розмірі 84,00 грн., що разом складає 384 грн. у строк до 06.10.2014 року .
11.11.2014 року відповідач відповідно до п. 2.3 договору сплатив частково відсотки пені за прострочення заборгованості в сумі 216 грн., відсотки за користування кредитом в сумі 84грн., частково сплатив суму кредиту у розмірі 100 грн., та пролонгував договір строком до 25.11.2014 року, зобовязавшись повернути кредит разом із відсотками у розмірі 200 грн.
Зобов'язання щодо повернення отриманих грошових коштів в розмірі 300, 00 гривень та сплати процентів відповідач не виконав. Згідно з договором, у разі несвоєчасного повернення позичальником обумовленої суми кредиту, до позичальника застосовуються штрафні санкції у виді неустойки - пені. Сума заборгованості разом із процентами та пенею станом на 15.10.2018 року складає 8776 грн. 00 коп. гривень (200 грн. сума основного боргу, 56 грн. проценти за договором, 8520 грн. пеня за договором).
Відповідно до положень ст.. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення 1046-1053 ЦК, якщо інше не встановлено ЦК і не випливає із суті кредитного договору.
Відповідно до ст.. 526 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ч.1 ст.1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.
Не виконуючи належним чином зобов'язання за вказаним договором відповідач порушив зазначені вище норми законодавства та умови кредитного договору.
Щодо вимоги про стягнення з відповідача комісії банку у розмірі 17,62 грн. суд виходить з наступного.
Згідно квитанції 6358293 від 19.10.2018 року ТОВ «Служба миттєвого кредитування» сплатило суму судового збору за подачу позову до суду у розмірі 1762,00грн., сума комісії банку складає 17,62грн. (а.с.1).
Відповідно до ч.1,3 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи. До витрат, повязаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) повязані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) повязані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) повязані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Зі змісту статей 614, 623 ЦК України вбачається, що для застосування такого заходу відповідальності, як стягнення збитків потрібна наявність усіх елементів складу господарського правопорушення: 1) порушення зобов'язання; 2) збитки; 3) причинний зв'язок між порушенням зобов'язання та збитками; 4) вина.
Заявлена до стягнення сума плати за послуги банку17,62 грн. не є ані судовими витратами, оскільки не пов?язані із розглядом справи, ані збитками, оскільки такі витрати не мають обов'язкового характеру та необхідних ознак збитків відповідно до приписів чинного законодавства, а факт їх наявності та розмір не знаходяться у безпосередньому причинному зв'язку з неналежним виконанням відповідачем зобов'язань за кредитним договором.Отже, позовні вимоги ТОВ «Служба миттєвого кредитування» в частині стягнення на їх користь 17,62грн., які були сплачені банку в якості комісії при проведені платежу зі сплати судового збору, не ґрунтуються на законі, а тому не підлягають задоволенню в цій частині.
Відповідно до ч. 2 ст.141 ЦПК України у разі задоволення позову судові витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.
На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 141, 223, 263-265, 280-284, 288 ЦПК України, суд -
Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Служба миттєвого кредитування» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1, який зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2 на користь ТОВ «Служба миттєвого кредитування» (ЄДРОПУ 38839217) понесені судові витрати в сумі 1762 гривні.
У задоволені іншої частини позовних вимог відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Суддя Н.В.Марченко