Провадження № 2-з/522/477/18
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 жовтня 2018 року Приморський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого судді Шенцевої О.П.,

при секретарі Соболевій О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову по справі за позовом ОСОБА_1 до Юридичного департаменту Одеської міської ради в особі структурного підрозділу Управління державної реєстрації юридичного департаменту Одеської міської ради, Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції в Одеській області, Управління Державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання недійсним свідоцтво про право власності, скасування рішень про державну реєстрацію, визнання недійсними договорів, скасування реєстрації декларацій,

ВСТАНОВИВ:

До Приморського районного суду міста Одеси надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Юридичного департаменту Одеської міської ради в особі структурного підрозділу Управління державної реєстрації юридичного департаменту Одеської міської ради, Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції в Одеській області, Управління Державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання недійсним свідоцтво про право власності, скасування рішень про державну реєстрацію, визнання недійсними договорів, скасування реєстрації декларацій.

Відповідно до автоматизованої системи документообігу цивільну справу було розподілено судді Шенцевій О.П.

Після відкриття провадження по справі, позивачем була подана заява про забезпечення позову, в якій він просить заборонити:

- ОСОБА_4 відчужувати на користь третіх осіб квартири 1, 1А, 1В, 1Д, у будинку № 85 по вул. Велика Арнаутська, в м. Одесі;

- ОСОБА_5 відчужувати на користь третіх осіб квартири 1Б, 1Г, у будинку № 85 по вул. Велика Арнаутська, в м. Одесі;

- субєктам державної реєстрації речових прав на нерухоме майно проводити реєстраційні дії щодо змінення власників квартир 1, 1А, 1Б, 1В, 1Г, 1Д, у будинку № 85 по вул. Велика Арнаутська, в м. Одесі.

Дослідивши вказану заяву про забезпечення позову, суд дійшов до наступного висновку.

Згідно з ч.1 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Частинами 1, 2 статті 150 ЦПК України передбачено, що позов забезпечується зокрема: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії; встановленням обовязку вчинити певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі,або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобовязання. Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову.

Відповідно до ч.2 ст.149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до предявлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно з ч.3 ст.150 ЦПК України, заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини,на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 22.12.2006 року розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Як вбачається з позову, позивач ставить питання про визнання недійсним свідоцтво про право власності, скасування рішень про державну реєстрацію, визнання недійсними договорів, скасування реєстрації декларацій.

Відповідно до ст. 149 ЦПК України, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

При цьому із заяви про забезпечення позову вбачається, що позивач просить накласти арешт на майно відповідачів, але не обґрунтовує необхідність вжиття заходів забезпечення позову, а також те, що у відповідачів є намір відчужувати майно.

Заявником також не надано доказів, які б свідчили про те, що невжиття заходів забезпечення позову призведе до наслідків, зазначених в ч. 2 ст. 149 ЦПК України.

Відповідно ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

При здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року № ETS N 005 (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини"). У відповідності до приписів ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

У справі FOGARTY v. THE UNITED KINGDOM (заява 37112/97), рішення від 21/11/2001 (параграфи 33, 34, 35) Європейський Суд зазначив, що право на доступ до суду, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, не є абсолютним і може підлягати обмеженню; такі обмеження допускаються з огляду на те, що за своїм характером право доступу потребує регулювання з боку держави.

Заходи забезпечення позову не повинні порушувати принципу змагальності та процесуального рівноправ'я сторін.

На підставі наведеного, суд дійшов висновків про те, що заявником не доведена необхідність забезпечення позову, також недоведене існування реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, а тому суд відмовляє у задоволенні заяви про забезпечення позову у повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 149-153, 354, п.15.5 розділу ХІІІ Перехідні положення, ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову по справі за позовом ОСОБА_1 до Юридичного департаменту Одеської міської ради в особі структурного підрозділу Управління державної реєстрації юридичного департаменту Одеської міської ради, Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції в Одеській області, Управління Державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання недійсним свідоцтво про право власності, скасування рішень про державну реєстрацію, визнання недійсними договорів, скасування реєстрації декларацій - залишити без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Одеської області шляхом подання до Приморського районного суду м. Одеси апеляційної скарги на ухвалу суду протягом пятнадцяти днів з дня її складення.

Учасник справи,якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення,має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду, якщо апеляційна скарга подана протягом пятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя