Справа № 750/3879/17 Провадження № 22-ц/795/29/2018 Головуючий у I інстанції - Рахманкулова І. П. Доповідач - Скрипка А. А.
Категорія - цивільна
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 січня 2018 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого - судді Скрипки А.А.

суддів: Лакізи Г.П., Тагієва С.Р.

при секретарі: Покладі Д.В.

за участю: ОСОБА_2, його представника - адвоката Федоренка Є.В., ОСОБА_4, її представника - адвоката Скрипко-

Бічук І.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Деснянського районного суду м.Чернігова від 27 вересня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2, Чернігівської міської ради про визнання незаконним та скасування рішення в частині, визнання недійсними державних актів на право власності на земельну ділянку,

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2017 року ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2, Чернігівської міської ради, в якому просила суд визнати незаконним та скасувати п.1.149 рішення 22 сесії 5 скликання Чернігівської міської ради від 21.11.2007 року про надання у власність безоплатно ОСОБА_2 земельної ділянки для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) площею 0,0374 га по АДРЕСА_1. Також позивач просила визнати недійсними: державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1 площею 0,0319 га, кадастровий номер- НОМЕР_2; державний акт серії НОМЕР_3 на право власності на земельну ділянку площею 0,0052 га, кадастровий номер НОМЕР_4; державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_5 площею 0,0003 га, кадастровий номер НОМЕР_6, які розташовані у АДРЕСА_1; видані ОСОБА_2 на підставі рішення Чернігівської міської ради від 21.11.2007 року (22 сесія 5 скликання) та зареєстровані у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за №8143. Вимоги заявленого позову ОСОБА_4 обґрунтовувала тим, що вона є власником 4/18 частин житлового будинку з надвірними будівлями за адресою: АДРЕСА_1, а відповідачу ОСОБА_2 належить 5/18 частин вказаного домоволодіння. Проте, при приватизації земельної ділянки відповідач отримав у власність земельну ділянку більшого розміру, ніж припадає на його частку у праві власності на домоволодіння, оскільки ним у власність отримано і лишки землі. Таким чином, як вказує позивач, відповідачу згідно оскаржуваного рішення Чернігівської міської ради передано у власність земельну ділянку площею 0,0374 га, у тому числі, і лишки землі, право на які має і позивач, при цьому у технічній документації міститься акт погодження меж земельної ділянки із сусідніми землекористувачами, в якому підпис виконаний не позивачем, а іншою особою.

Рішенням Деснянського районного суду м.Чернігова від 27.09.2017 року позов ОСОБА_4 до ОСОБА_2, Чернігівської міської ради про визнання незаконним та скасування рішення в частині, визнання недійсними державних актів на право власності на земельну ділянку, задоволено. Судом визнано незаконним та скасовано п.1.149 рішення 22 сесії 5 скликання Чернігівської міської ради від 21.11.2007 року про надання у власність безоплатно ОСОБА_2 земельної ділянки для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд площею 0,0374 га по АДРЕСА_1. Визнано недійсними: державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1 площею 0,0319 га, кадастровий номер- НОМЕР_2; державний акт серії НОМЕР_3 на право власності на земельну ділянку площею 0,0052 га, кадастровий номер НОМЕР_4 та державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_5 площею 0,0003 га, кадастровий номер НОМЕР_6, що розташовані у АДРЕСА_1, видані ОСОБА_2 на підставі рішення Чернігівської міської ради від 21.11.2007 року (22 сесія 5 скликання) та зареєстровані у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за №8143. Судом стягнуто з ОСОБА_2 та Чернігівської міської ради на користь ОСОБА_4 по 640 грн. з кожного на відшкодування понесених витрат по сплаті судового збору.

У апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні вимог заявленого позову. Доводи апеляційної скарги зазначають, що оскаржуване рішення суду є незаконним, необґрунтованим, його ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, при цьому судом неповно з'ясовані обставини, що мають значення для справи. ОСОБА_2 вказує у доводах апеляційної скарги на ті обставини, що судом першої інстанції необґрунтовано не було прийнято до уваги ті обставини, що він, за весь час користування спірною земельною ділянкою, згідно статті 322 ЦК України, ніс тягар її утримання, що підтверджено відповідними доказами. ОСОБА_2, стверджує, що вказана норма права встановлює презумпцію обов'язку власника нести всі витрати, пов'язані із зберіганням майна, його ремонтом, забезпеченням збереження його властивостей, тощо. Таким чином, позивач, вважаючи частину спірної земельної ділянки своєю, мала б нести тягар щодо утримання майна та сплачувати податок за користування спірною земельною ділянкою. Також у доводах апеляційної скарги ОСОБА_2 зазначає, що у оскаржуваному рішенні суд першої інстанції не вказав, з яких підстав ним відхилені заперечення відповідача проти вимог заявленого позову та чому судом не прийнято до уваги тієї обставини, що на момент відчуження частини житлового будинку позивачу, продавцю земельна ділянка на праві власності не належала, а виходячи із договору купівлі-продажу та довідки-характеристики, до житлового будинку належало виключно 600 кв.м. ОСОБА_2 стверджує, що лишки землі були набуті не у встановленому законом порядку, тому вони не можуть бути поділені між співвласниками.

У запереченнях на апеляційну скаргу ОСОБА_4 просила залишити без задоволення апеляційну скаргу у зв'язку з її безпідставністю та залишити без змін обґрунтоване рішення суду першої інстанції від 27.09.2017 року.

У судовому засіданні апеляційного суду відповідач та його представник підтримали доводи та вимоги апеляційної скарги.

У судовому засіданні апеляційного суду позивач та її представник просили залишити без задоволення апеляційну скаргу у зв'язку із її безпідставністю та залишити без змін обґрунтоване рішення суду першої інстанції від 27.09.2017 року.

У судове засідання апеляційного суду представник Чернігівської міської ради, належним чином повідомленої про дату, час і місце розгляду даної справи (а.с.136, 146, 153, 159), не з'явився. Відповідно до приписів ч.2 статті 372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду даної справи, дослідивши матеріали справи, матеріали цивільної справи №750/5476/16-ц за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2, Чернігівської міської ради про визнання недійсними державних актів на право власності на земельну ділянку, матеріали інвентаризаційної справи №10810 на домоволодіння по АДРЕСА_1, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд на підставі приписів п.1, п.4 ч.1, ч.2 статті 376 ЦПК України приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення суду першої інстанції від 27.09.2017 року, - скасуванню. За даних обставин, апеляційний суд вважає за необхідне ухвалити нове рішення по суті вимог заявленого позову, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_2, Чернігівської міської ради про визнання незаконним та скасування рішення в частині, визнання недійсними державних актів на право власності на земельну ділянку.

Відповідно до п.6 ч.1 статті 3 Цивільного кодексу України загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність.

В ході судового розгляду даної справи встановлено, і вказані обставини підтверджуються її матеріалами, що пунктом 1.149 рішення Чернігівської міської ради від 21.11.2007 року (двадцять друга сесія п'ятого скликання) ОСОБА_2 передано у власність земельні ділянки для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) площею 0,0374 га по АДРЕСА_1 (а.с.17).

На підставі вказаного рішення Чернігівської міської ради, ОСОБА_2 виготовлено та видано: державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1 площею 0,0319 га, кадастровий номер НОМЕР_2; державний акт серії НОМЕР_3 на право власності на земельну ділянку площею 0,0052 га, кадастровий номер НОМЕР_4, державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_5 площею 0,0003 га, кадастровий номер НОМЕР_6, які розташовані у АДРЕСА_1. Зазначені державні акти на право власності на земельну ділянку зареєстровані у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за №8143 (а.с.14-16).

Деснянським районним судом м.Чернігова при розгляді справи №750/5476/16-ц за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2, Чернігівської міської ради про визнання недійсними державних актів на право власності на земельну ділянку, було встановлено, що позивач не підписувала акт встановлення та погодження меж земельної ділянки по АДРЕСА_1. При розгляді вказаної цивільної справи судом першої інстанції було призначено проведення судової почеркознавчої експертизи. Відповідно до висновку експерта за результатами проведення почеркознавчої експертизи від 24.11.2016 року №3609-3612/16-24, досліджувані підписи від імені ОСОБА_4 в графі «Б-В: діл. ОСОБА_4 (АДРЕСА_1)» та в графі «И-Й: діл. ОСОБА_4 (АДРЕСА_1)» в акті погодження меж земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 від 08.08.2006 р. виконані рукописним способом пастою для кулькових ручок без попередньої технічної підготовки та технічних засобів. Досліджувані підписи від імені ОСОБА_4 в графі «Б-В: діл. ОСОБА_4 (АДРЕСА_1)» та в графі «И-Й: діл. ОСОБА_4 (АДРЕСА_1)» в акті погодження меж земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 від 08.08.2006 р., виконані не ОСОБА_4, а іншою особою. Досліджувані рукописні записи «НН 660129» та «НН 860129» від імені ОСОБА_4 в графі «Б-В: діл. ОСОБА_4 (АДРЕСА_1)» та в графі «И-Й: діл. ОСОБА_4 (АДРЕСА_1)» в акті погодження меж земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 від 08.08.2006 р., виконані не ОСОБА_4, а іншою особою (а.с.47-58).

Рішенням Деснянського районного суду м.Чернігова від 02.02.2017 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Чернігівської області від 04.04.2017 року (а.с.59-62,69-71), відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_2, Чернігівської міської ради про визнання недійсними державних актів на право власності на земельну ділянку.

Судом також встановлено, що позивач, відповідно до нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 31.10.1979 року, придбала у ОСОБА_7 4/18 частин житлового будинку із надвірними спорудами у АДРЕСА_1. У вказаному договорі зазначено, що жилий будинок дерев'яний, має 55,3 кв.м жилої площі, з надвірних будівель є два сараї та два льохи. Ці будівлі розташовані на земельній ділянці розміром 600 кв.м (а.с.8-9).

Згідно викопіювання із плану будівельного кварталу №61 від 24.02.1969 року, загальна площа присадибної ділянки по АДРЕСА_1 на вказаний хронологічний період становила 1 127 кв.м, в тому числі, 527 кв.м зазначені, як лишки (а.с.76).

Такий же розмір присадибної земельної ділянки зазначено і у генеральному плані (схемі) станом на 24.05.1983 року (а.с.10).

Як вбачається із матеріалів інвентаризаційної справи на домоволодіння по АДРЕСА_1, рішенням виконкому Чернігівської міської ради від 25.06.1954 року було виділено ОСОБА_8 та ОСОБА_7 земельну ділянку площею 600 кв.м по АДРЕСА_1 (а.с.64), а вже збудований будинок по АДРЕСА_1 прийнято в експлуатацію згідно акту прийняття індивідуального домоволодіння від 08.07.1970 року та 07.09.1970 року здійснено реєстрацію домоволодіння по АДРЕСА_1 на земельній ділянці площею 600 кв.м (а.с.92-94).

Відповідно до договору дарування від 30.12.1983 року, ОСОБА_7 подарувала своєму сину ОСОБА_2 5/18 частин житлового будинку із надвірними будівлями у АДРЕСА_1, і ці будівлі розташовані на земельній ділянці розміром 600 кв.м.

Задовольняючи вимоги заявленого позову, суд першої інстанції прийшов до висновку, що рішенням Чернігівської міської ради про передачу земельної ділянки ОСОБА_2 площею 0,0374 га порушено право позивача на користування земельною ділянкою того розміру, що дорівнює частці у її праві власності на домоволодіння (яке виникло у позивача раніше, ніж у відповідача), адже їй залишилась у користування земельна ділянка площею 0, 0142 га та у спільному користуванні співвласників двір площею 0,0095 га, а тому для відновлення порушених прав позивача суд першої інстанції вважав за необхідне задовольнити позов у повному обсязі.

В ході апеляційного розгляду даної справи знайшли своє підтвердження доводи апеляційної скарги відносно того, що при ухваленні оскаржуваного рішення судом першої інстанції неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи, при цьому висновок суду першої інстанції про задоволення вимог заявленого позову не узгоджується із положеннями норм матеріального права, які регулюють спірні правовідносини.

Виходячи із приписів норм матеріального права, які регламентують спірні правовідносини, рішення органу виконавчої влади чи місцевого самоврядування про передачу у власність земельної ділянки є необхідною передумовою виникнення права власності на земельну ділянку. Право власності має абсолютний характер та є непорушним.

Частинами 1,2 статті 116 Земельного кодексу України визначено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Рішення органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо приватизації земельних ділянок приймається на підставі технічних матеріалів та документів, які підтверджують розмір земельної ділянки.

Приписами статті 140 Земельного кодексу України визначено підстави припинення права власності на земельну ділянку. Підставами припинення права власності на земельну ділянку є: добровільна відмова власника від права на земельну ділянку; смерть власника земельної ділянки за відсутності спадкоємця; відчуження земельної ділянки за рішенням власника; звернення стягнення на земельну ділянку на вимогу кредитора; відчуження земельної ділянки з мотивів суспільної необхідності та для суспільних потреб; конфіскація за рішенням суду; невідчуження земельної ділянки іноземними особами та особами без громадянства у встановлений строк у випадках, визначених цим Кодексом.

Статтями 116,118 Земельного кодексу України визначено підстави і порядок набуття громадянами і юридичними особами права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності. Державний акт на право приватної власності на землю видається на підставі рішення органу місцевого самоврядування або органу виконавчої влади, тому вирішення питання про правомірність видачі державного акта безпосередньо залежить від законності рішення, на підставі якого такий акт виданий, і дотримання вимог, передбачених земельним законодавством, зокрема статтями 116, 118 ЗК України (правова позиція, висловлена Верховним Судом України у постанові №6-93цс13 від 23.10.2013 року).

Порядок видачі державних актів на право власності на земельні ділянки (на час виникнення спірних правовідносин) регулювався ''Інструкцією про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою та договорів оренди землі'', затвердженою Наказом Державного Комітету України по земельних ресурсах від 04.05.1999 року №43.

Складання державного акту на право власності на земельну ділянку здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо складання документів, які посвідчують право власності на земельну ділянку. Судом встановлено, що на підставі даного виду документації ОСОБА_2 було передано у власність земельні ділянки по АДРЕСА_1.

Статтею 55 Закону України ''Про землеустрій'' регламентовано, що встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) проводиться відповідно до топографо-геодезичних і картографічних матеріалів. Межі земельної ділянки в натурі (на місцевості) закріплюються межовими знаками встановленого зразка. Межові знаки здаються за актом під нагляд на збереження власникам землі та землекористувачам, у тому числі орендарям.

Приписами статті 198 Земельного кодексу України визначено, що кадастрові зйомки - це комплекс робіт, виконуваних для визначення та відновлення меж земельних ділянок. Кадастрова зйомка включає: а) геодезичне встановлення меж земельної ділянки; б) погодження меж земельної ділянки з суміжними власниками та землекористувачами; в) відновлення меж земельної ділянки на місцевості; г) встановлення меж частин земельної ділянки, які містять обтяження та обмеження щодо використання землі; г) виготовлення кадастрового плану.

Деснянським районним судом м.Чернігова при розгляді справи №750/5476/16-ц за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2, Чернігівської міської ради про визнання недійсними державних актів на право власності на земельну ділянку, було встановлено, що позивач не підписувала акт встановлення та погодження меж земельної ділянки по АДРЕСА_1. Обгрунтовуючи вимоги заявленого позову, позивач звертає увагу на наявність висновку експерта від 24.11.2016 року №3609-3612/16-24, складеного за результатами проведення судово-почеркознавчої експертизи. На думку апеляційного суду, вказані доводи позивача не можуть бути підставою для задоволення вимог заявленого позову, оскільки складання державного акту на право власності на земельну ділянку здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо складання документів, які посвідчують право власності на земельну ділянку. Судом встановлено, що на підставі даного виду документації ОСОБА_2 було передано у власність земельні ділянки по АДРЕСА_1. Таким чином, погодження меж у комплексі проведених робіт є допоміжною стадією у процедурі приватизації земельної ділянки. Погодження меж земельної ділянки є складовою частиною кадастрового плану, який є складовою частиною технічної документації, необхідної для передачі громадянам безоплатно земельних ділянок на праві власності. Погодження меж є допоміжною стадією у процедурі приватизації земельної ділянки, спрямованою на те, щоб уникнути технічних помилок, при цьому приписи статті 198 Земельного кодексу України вказують, що складовою кадастрових зйомок є погодження меж земельної ділянки з суміжними власниками та землекористувачами. За даних обставин, підписання акту погодження меж самостійного значення не має, воно не призводить до виникнення, зміни або припинення прав на земельну ділянку, як і будь-яких інших прав у процедурі приватизації.

Задовольняючи вимоги заявленого позову, суд першої інстанції зазначив у оскаржуваному рішенні, що доводи відповідача ОСОБА_2 відносно того, що позивачу повинна бути розрахована на її частку земельна ділянка із 600 кв.м, які зазначені у договорі купівлі-продажу, є безпідставними, оскільки відповідач став власником частини будинку пізніше, ніж позивач, а лишки землі існували на час придбання частини будинку позивачем. Також суд першої інстанції послався на статтю 91 Земельного кодексу Української РСР від 08.07.1970 року, який діяв на час укладення договору купівлі-продажу частини будинку. Вказана стаття передбачала, що особи, яким належить будинок на праві спільної власності, користуються земельною ділянкою спільно. Порядок користування нею визначається співвласниками будинку залежно від розміру часток у спільній власності на будинок. За даних обставин суд першої інстанції прийшов до висновку, що позивач, як співвласник частини будинку, мала право на користування лишками земельної ділянки так само, як і відповідач, тому вимоги заявленого позову підлягають задоволенню.

Необхідно зазначити, що в ході апеляційного розгляду даної справи знайшли своє підтвердження доводи апеляційної скарги відносно того, що висновок суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позовних вимог є необґрунтованим. У доводах апеляційної скарги ОСОБА_2 стверджує, що лишки земельної ділянки жодному із співвласників будинку у встановленому порядку не виділялись, тому вони не можуть бути поділені між співвласниками будинку, позивачу має бути розрахована на її частку земельна ділянка із 600 кв.м, які зазначені у договорі купівлі-продажу від 31.10.1979 року. В ході судового розгляду даної справи встановлено, і вказані обставини підтверджуються її матеріалами, що позивач, відповідно до нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 31.10.1979 року, придбала у ОСОБА_7 4/18 частин житлового будинку із надвірними спорудами у АДРЕСА_1. У вказаному договорі зазначено, що жилий будинок дерев'яний, має 55,3 кв.м жилої площі, з надвірних будівель є два сараї та два льохи. Ці будівлі розташовані на земельній ділянці розміром 600 кв.м (а.с.8-9). Відповідно до договору дарування від 30.12.1983 року, ОСОБА_7 подарувала своєму сину ОСОБА_2 5/18 частин житлового будинку із надвірними будівлями у АДРЕСА_1, і ці будівлі розташовані на земельній ділянці розміром 600 кв.м. Як вбачається із матеріалів інвентаризаційної справи на домоволодіння по АДРЕСА_1, рішенням виконкому Чернігівської міської ради від 25.06.1954 року було виділено ОСОБА_8 та ОСОБА_7 земельну ділянку площею 600 кв.м по АДРЕСА_1 (колишня адреса) (а.с.64), а вже збудований будинок по АДРЕСА_1 прийнято у експлуатацію згідно акту прийняття індивідуального домоволодіння від 08.07.1970 року та 07.09.1970 року здійснено реєстрацію домоволодіння по АДРЕСА_1 на земельній ділянці площею 600 кв.м (а.с.92-94). Згідно довідки-характеристики Чернігівського міжміського бюро технічної інвентаризації від 30.12.1983 року (а.с.97) на житловий будинок у АДРЕСА_1, площа земельної ділянки становить 600 кв.м.

Посилання позивача на статтю 120 Земельного кодексу України, яка регламентує перехід права на земельну ділянку у разі набуття права на жилий будинок, будівлю або споруду (у редакції, чинній на даний час), на думку апеляційного суду, не може бути підставою для задоволення вимог заявленого позову. Оскільки у статті 120 Земельного кодексу України йдеться мова про земельну ділянку, на якій розміщені жилий будинок, будівля або споруда, а не про лишки земельної ділянки.

Приймаючи до уваги наведене, в ході апеляційного розгляду даної справи знайшли своє підтвердження доводи апеляційної скарги відносно того, що відсутні підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_2, Чернігівської міської ради, про визнання незаконним та скасування п.1.149 рішення 22 сесії 5 скликання Чернігівської міської ради від 21.11.2007 року про надання у власність безоплатно ОСОБА_2 земельної ділянки для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) площею 0,0374 га по АДРЕСА_1, визнання недійсними державних актів на право власності на земельну ділянку.

Враховуючи вищезазначене, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає задоволенню, а рішення Деснянського районного суду м.Чернігова від 27.09.2017 року- скасуванню. За даних обставин, апеляційний суд вважає за необхідне ухвалити нове рішення по суті вимог заявленого позову, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_2, Чернігівської міської ради про визнання незаконним та скасування рішення в частині, визнання недійсними державних актів на право власності на земельну ділянку.

Відповідно до приписів статті 141 ЦПК України, яка регламентує розподіл судових витрат між сторонами, апеляційний суд вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 2 816 (дві тисячі вісімсот шістнадцять) грн. в рахунок відшкодування документально підтверджених понесених судових витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги (а.с.127,128).

Керуючись статтями:116, 118 Земельного кодексу України, статтями: 141, 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Деснянського районного суду м.Чернігова від 27 вересня 2017 року - скасувати.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_2, Чернігівської міської ради про визнання незаконним та скасування рішення в частині, визнання недійсними державних актів на право власності на земельну ділянку - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 2 816 (дві тисячі вісімсот шістнадцять) грн. в рахунок відшкодування понесених судових витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Дата складення повної постанови - 15.01.2018 року.

Головуючий:Судді: