Справа № 454/2048/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 вересня 2018 року Сокальський районний суд Львівської області у складі:

головуючого - судді Адамович М. Я. ,

за участю секретарів: Калиш В.О., Хомин В.М., Мандрик І.Я.

представника позивача адвоката ОСОБА_1

та представника відповідача - адвоката ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Сокалі цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, співвідповідачів ОСОБА_5 та ОСОБА_6 про визнання договору дарування недійсним,

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся в суд з даною позовною заявою, в якій просить: визнати недійсним договір дарування земельної ділянки для обслуговування торгового кіоску від 12.04.2005р. посвідчений приватним нотаріусом Сокальського районного нотаріального округу ОСОБА_7

Свої вимоги мотивує наступним.

04.03.2002р. між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки, який був нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Сокальського районного нотаріального округу ОСОБА_8

За умовами договору ОСОБА_9 (продавець) продала, а він (покупець) купив земельну ділянку у м.Сокаль Львівської області по вул.Я.Мудрого, загальною площею 0,0102га для обслуговування торгового кіоску (п.1). Купівлю-продаж земельної ділянки вчинено за ціною 2778,48грн. (п.4), що дорівнювало нормативній оцінці вказаної земельної ділянки (п.3).

За змістом ст.12 ЦК України (1960 року) ст.130 ЗК України, ст.14 Закону України "Про власність) підставою набуття права власності на земельні ділянки являлись, зокрема, цивільно-правові угоди, не заборонені законом. Відповідно до п.1 ч.1 ст.27 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно" підставою державної реєстрації речових прав на нерухоме майно являється укладений в установленому законом порядку договір, предметом якого є нерухоме майно, речові права на яке підлягають державній реєстрації.

В травні 2016 року він мав намір зареєструвати своє право власності на вказану земельну ділянку, однак довідався, що вказана земельна ділянка на даний час належить ОСОБА_10 на підставі договору дарування земельної ділянки для обслуговування торгового кіоску від 12.04.2005р., посвідченого приватним нотаріусом Сокальського районного нотаріального округу ОСОБА_7

За змістом вказаного договору дарування ОСОБА_4 подарувала, а відповідач ОСОБА_11 прийняв у дар вказану земельну ділянку для обслуговування торгівельного кіоску в м.Сокаль Львівської області кадастровий номер 462810100:01:0097 загальною площею 0,0102га.

Однак, ОСОБА_4 вказану земельну ділянку ОСОБА_10 не дарувала, 12.04.2005р. до нотаріуса вона не зверталась та жодних договорів у цей час не підписувала, про що вона повідомила позивачу особисто як усно так і письмово.

Крім цього, на час укладення вказаного договору дарування вже існував укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 договір купівлі-продажу земельної ділянки від 04.03.2002р., за яким вказана земельна ділянки була продане відповідачкою позивачу, а, отже, виражена її воля відчужувати земельну ділянку в порядку купівлі-продажу, яка й була реалізована шляхом вчинення такого продажу за даним договором.

В зв'язку з цим, зафіксоване у вказаному договорі волевиявлення ОСОБА_4 щодо передачі у дар ОСОБА_10 вказаної земельної ділянки не відповідало її волі.

Тобто, при укладенні договору дарування не додержано вимог ч.3 ст.203 ЦК України, що згідно ч.1 ст.215 ЦК України є підставою для його недійсності.

Відповідно до ч.3 ст.215 та п.3 Постанови Пленуму ВСУ "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочину недійсним" від 06.11.2009р. №9 вимогу про визнання правочину недійсним має право заявляти заінтересована особа.

Ухвалою від 26.09.2016р. ОСОБА_5 та ОСОБА_6. залучені до участі у даній справі в якості співвідповідачів, оскільки ОСОБА_10 помер 11.10.2007р.

Ухвалою від 27.12.2017р. провадження у справі зупинено, у зв'язку з призначенням почеркознавчої експертизи.

Ухвалою від 06.06.2018р. поновлено провадження у справі.

Позивач ОСОБА_3 та його представник - адвокат ОСОБА_1 в судовому засіданні позов підтримали, просили задовольнити в повному обсязі. В обгрунтування надали пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_4 та її представник - адвокат ОСОБА_2 в судовому засіданні просили відмовити у задоволенні позовних вимог. Додатково пояснили, що ОСОБА_4 жодного договору дарування у цей час не підписувала.

Співвідповідачі ОСОБА_5 та ОСОБА_6 в судове засідання не прибули.

Заслухавши сторони, дослідивши письмові докази, суд дійшов наступних висновків.

З дослідженого в судовому засіданні договору купівлі-продажу посвідченого приватним нотаріусом Сокальського районного нотаріального округу ОСОБА_8 04.03.2002р. та зареєстрованого в реєстрі за №340 встановлено, що ОСОБА_9 продала ОСОБА_3 земельну ділянку, що знаходиться в м.Сокаль, по вул.Я.Мудрого на території Сокальської міської ради Львівської області, загальною площею 0,0102га, надану для обслуговування торгового кіоску.

У відповідності до ст.12 ЦК України (1963 року) ст.130 ЗК України, ст.14 Закону України "Про власність") підставою набуття права власності на земельні ділянки являлись, зокрема, цивільно-правові угоди, не заборонені законом. Відповідно до п.1 ч.1 ст.27 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно" підставою державної реєстрації речових прав на нерухоме майно являється укладений в установленому законом порядку договір, предметом якого є нерухоме майно, речові права на яке підлягають державній реєстрації.

Відповідно до ст.128 ЦК України (1963 року) право власності (право оперативного управління) у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Передачею визнається вручення речей набувачеві.

Статтею 224 ЦК України (1963 року) встановлено, що за договором купівлі-продажу продавець зобов'язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов'язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму.

Також, договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії (частини перша та друга статті 640 ЦК України).

Судом встановлено, що ОСОБА_4 передала земельну ділянку, для обслуговування торгового кіоску в м.Сокаль по вул.Я.Мудрого у власність ОСОБА_3, а останній прийняв дану земельну ділянку і сплатив за неї певну грошову суму та користується нею по даний час.

Також, з дослідженого в судовому засіданні договору дарування від 12.04.2005 року, посвідченого приватним нотаріусом Сокальського районного нотаріального округу ОСОБА_7 та зареєстрованого в реєстрі за №1063 встановлено, що ОСОБА_4 подарувала ОСОБА_10 земельну ділянку для обслуговування товарного кіоску, кадастровий номер 462810100:01:0097, що розташована в м.Сокаль, вул.Я.Мудрого Львівської області, загальною площею 0,0102га.

У відповідності до ст.717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність.

Договір, що встановлює обов'язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування.

Відповідно до ст. 6, 11 та 12 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України).

У сенсі положень статті 202 ЦК України під правочином розуміють дії, спрямовані на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обовязків. Дії як юридичні факти мають вольовий характер і можуть бути правомірними та неправомірними. Правочини належать до правомірних дій, спрямованих на досягнення правового результату.

Частиною 1 ст. 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначені статтею 203 ЦК України, зокрема, відповідно до частини 5 даної статті правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до вимог ст. 230 ЦК України якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним.

Крім цього, відповідно до ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний стороною (сторонами).

Згідно ст.209 ЦК України правочин, який вчинений у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню лише у випадках, встановлених законом.

Покликання відповідача ОСОБА_4 на те, що вона не підписувала договору дарування від 12.04.2015р. посвідченого приватним нотаріусом Сокальського районного нотаріального округу ОСОБА_7 не знайшло свого підтвердження в судовому засіданні.

Дані твердження спростовуються висновком №281 судово-почеркознавчої експертизи від 11.05.2018р. Зокрема, даним висновком встановлено, що підпис від імені ОСОБА_4 розташований у графі "Дарувальник:" перед рукописним записом "ОСОБА_4І." у верхній частині зворотної сторони договору дарування земельної ділянки для обслуговування торгового кіоску, укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_10 12.04.2005р. за реєстровим №1063, виконаний ОСОБА_4

Судом встановлено, на момент укладення договору дарування земельної ділянки для обслуговування торгового кіоску укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_10 від 12.04.2005р. дарувальник ОСОБА_4 не була власником земельної ділянки по вул.Я.Мудрого в м.Сокаль, оскільки був чинним, не розірваним та не оскарженим договір купівлі-продажу земельної ділянки від 04.03.2002р., посвідчений приватним нотаріусом Сокальського районного нотаріального округу ОСОБА_8 згідно якого право власності на вказану земельну ділянку набув ОСОБА_12, а відтак договір дарування земельної ділянки від 12.04.2005 року слід визнати недійсним.

Таким чином, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є підставними та підлягають до задоволення.

Керуючись ст.ст. 12, 81, 263-265 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

Позовні вимоги задовольнити.

Визнати недійсним договір дарування земельної ділянки для обслуговування торгового кіоску укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_10 від 12.04.2005р. посвідчений приватним нотаріусом Сокальського районного нотаріального округу ОСОБА_7 та зареєстрований в реєстрі за №1063.

Рішення може бути оскаржене учасниками розгляду шляхом подання в 30-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги в апеляційному порядку безпосередньо до Апеляційного суду Львівської області.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, апеляційні скарги подаються учасниками справи через Сокальський районний суд Львівської області.

Позивач: ОСОБА_3, проживає: ІНФОРМАЦІЯ_1.

Відповідач: ОСОБА_4, проживає: ІНФОРМАЦІЯ_2.

Співвідповідач: ОСОБА_5, проживає: ІНФОРМАЦІЯ_3.

Співвідповідач: ОСОБА_6, проживає: ІНФОРМАЦІЯ_3.

Головуючий: М. Я. Адамович