Справа № 161/9384/18
Провадження № 4-с/161/81/18
У Х В А Л А

06 вересня 2018 року Луцький міськрайонний суд Волинської області

в складі: головуючої - судді Пушкарчук В.П.

з участю секретаря судового засідання - Загоровської І.І.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Луцьку скаргу ОСОБА_1 на дії державного виконавця Першого відділу виконавчої служби міста Луцьк Головного територіального управління юстиції у Волинській області Романовського Валентина Володимировича у виконавчому провадженні №56474632, -

в с т а н о в и в:

Скаржник ОСОБА_1 звернувся до суду із скаргою на дії державного виконавця Першого відділу виконавчої служби міста Луцьк Головного територіального управління юстиції у Волинській області Романовського В. В. щодо стягнення виконавчого збору, у виконавчому провадженні №56474632. Свої вимоги обґрунтовує тим, що рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 15.03.2018 року було стягнуто солідарно з ОСОБА_4, ОСОБА_5 в користь ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний банк» заборгованість за кредитним договором в розмірі 334105 грн 45 коп., стягнуто солідарно з ОСОБА_4, ОСОБА_5 в користь ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний банк» заборгованість за кредитним договором в розмірі 334105 грн 45 коп., про що 29.08.2018 року судом було видано відповідні виконавчі листи. 06.09.2011 року старшим державним виконавцем Першого відділу ДВС Луцького МУЮ Манькутом Т.В. було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №28558025 з примусового виконання виконавчого листа від 29.08.2011 року №2-411. 03.07.2015 року державним виконавцем Першого відділу ДВС Луцького МУЮ Мондровським М.М. було винесено постанову про стягнення виконавчого збору з боржника ОСОБА_1 в розмірі 33 471. 21 грн. 20.02.2018 року ухвалою Луцького міськрайонного суду було замінено ПАТ «ВіЕйБі Банк» на ОСОБА_8 у виконавчому провадженні за виконавчим листом № 2-411/2011, виданим 29 серпня 2011 року Луцьким міськрайонним судом Волинської області, на виконання рішення суду від 15 березня 2011 року про стягнення з ОСОБА_4, ОСОБА_9, ОСОБА_1 в користь ПАТ «ВіЕйБі Банк» заборгованість за кредитним договором № 02/08-РІ/КД від 29.07.2008 в розмірі 334 105,45 грн На виконання вимог зазначеної ухвали, 22.05.2018 року державним виконавцем Першого відділу ДВС м. Луцьк ГТУЮ у Волинській області Хаканою О.С. було винесено постанову ВП №28558025 про заміну сторони виконавчого провадження. 24.05.2018 року заступником начальника Першого ВДВС м. Луцьк ГТУЮ у Волинській області Радчук Л.О. було винесено постанову про повернення виконавчого листа стягувачу, припинення чинності арешту майна боржника та інші заходи примусового виконання рішення. 25.05.2018 року державним виконавцем Першого ВДВС м. Луцьк ГТУЮ Романовським В.В. було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання постанови від 03.07.20185 року про стягнення з нього виконавчого збору в розмірі 33 471. 21 грн та постанову про арешт майна боржника.

Вважає , що державний виконавець не мав права виділяти в окреме провадження постанову про стягнення виконавчого збору, оскільки для того щоб виникли підстави для стягнення виконавчого збору, державний виконавець повинен фактично виконати рішення. В даному випадку жодні заходи примусового виконання рішення не вживалися, а виконавчий лист повернено стягувачу без виконання. На підставі наведеного просив суд, визнати неправомірними дії державного виконавця щодо про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання постанови про стягнення з нього виконавчого збору в розмірі 33 471, грн та постанови від 25.05.2018 року про арешт майна боржника; визнати незаконними та скасувати постанови державного виконавця від 25.05.2018 року ВП56474632 про відкриття виконавчого провадження; від 25.05.2018 року ВП 56474632 про арешт майна боржника та зобов'язати державного виконавця закінчити виконавче провадження ВП56474632, та зняти арешт накладений на майно боржника, виключити відомості про боржника з Єдиного реєстру боржників та скасувати інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання виконавчого документу. Представник скаржника ОСОБА_12 подав заяву про розгляд скарги у його відсутності, вимоги підтримав з підстав, викладених у скарзі. Державний виконавець Першого відділу ДВС м. Луцьк ГТУЮ у Волинській області Романовський В.В. на адресу суду подав заяву про розгляд справи у відсутності. Розгляд справи здійснювався за відсутності осіб, які беруть участь у справі, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши письмові докази, проаналізувавши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що провадження у справі за скаргою ОСОБА_1 підлягає закриттю з наступних підстав. Відповідно до статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом. Судові рішення виконуються у порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження». При цьому гарантією прав фізичних і юридичних осіб у виконавчому провадженні є можливість оскарження дій або бездіяльності державних виконавців. Важливість визначення юрисдикції підтверджується як закріпленням у Конституції України побудови судоустрою в Україні за принципами територіальності та спеціалізації (ст.125), так і прецедентною практикою Європейського суду з прав людини. Відповідно до п.1 ст.6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Висловлювання «судом, встановленим законом» зводиться не лише до правової основи самого існування «суду», але й дотриманням таким судом певних норм, які регулюють його діяльність, тобто охоплює всю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів. Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб'єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ. Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов'язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби, що виникають із відносин щодо примусового виконання судових рішень. Цивільний процесуальний кодекс України встановлює, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи (стаття 447 ЦПК України). Відповідно до ч.1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Крім загального порядку оскарження рішень, дій або бездіяльності державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби, визначеного наведеними нормами процесуального законодавства, відповідні спеціальні норми встановлені Законом України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження», згідно із частиною першою статті 74 якого рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом. Водночас частиною другою статті 74 зазначеного Закону передбачено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом. За змістом п.5 ч.1 ст.3 цього Закону постанови державних виконавців, зокрема про стягнення виконавчого збору, є виконавчими документами. З наведених норм права вбачається, що Законом України «Про виконавче провадження» встановлено спеціальний порядок судового оскарження рішення, дії чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця щодо стягнення виконавчого збору та/або витрат на проведення виконавчих дій, згідно з яким відповідні спори відносяться до юрисдикції адміністративних судів та підлягають розгляду за правилами адміністративного судочинства. Тобто, закон містить пряму вказівку на вид судочинства, у якому мають розглядатися справи щодо оскарження дій і постанов державних виконавців, зокрема, про стягнення виконавчого збору, а саме в порядку адміністративного судочинства. Згідно із правилами адміністративного судочинства щодо особливостей провадження у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби, приватного виконавця за частиною першою статті 287 КАС України учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб. Такі висновки відповідають правовій позиції Великої Палати Верховного Суду, яка викладена у постанові від 06 червня 2018 року №12-93гс18. Такі ж правові висновки Верховного Суду містяться і у постановах від 13 червня 2018року у справі №307/1451/15-ц (провадження № 14-177цс18)та від 04 липня 2018року у справі № 646/1611/17 (провадження № 61-34св17) де в мотивувальних частинах звернуто увагу на те, що із набранням чинності ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» категорія справ щодо оскарження постанов про стягнення виконавчого збору підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства. З огляду на те, що оскаржується постанова державного виконавця щодо стягнення виконавчого збору, то розгляд даної справи має відбуватися в порядку адміністративного судочинства, з урахуванням приписів ст. 287 КАС України. Отже, дана справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. Згідно із п. 1 ч.1 ст. 255 даного Кодексу суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Керуючись ст.ст. 142, 206, 255, 256 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в:

Провадження у справі за скаргою скаргу ОСОБА_1 на дії державного виконавця Першого відділу виконавчої служби міста Луцьк Головного територіального управління юстиції у Волинській області Романовського Валентина Володимировича у виконавчому провадженні №56474632 - закрити. Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п'ятнадцяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п'ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Луцького міськрайонного суду Волинської області В.П. Пушкарчук