ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМНЕМ УКРАЇНИ

28 грудня 2018 року

м. Харків

справа № 638/5487/16-ц

провадження № 22-ц/818/2162/18

категорія: договірні

Харківський апеляційний суд у складі:

головуючого Кіся П.В.,

суддів Бурлака І.В., Піддубного Р.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження в приміщенні суду в місті Харкові справу за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 11 липня 2016 року у складі судді Штих Т.В. у цивільній справі № 638/5487/16-ц за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості , -

в с т а н о в и в:

01.04.2016 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» звернулося у суд з позовом до ОСОБА_1, у якому просило стягнути з відповідача на свою користь заборгованість у розмірі 15059 грн. 32 коп. за кредитним договором № б/н від 24 липня 2007 року.

В обґрунтування позовних вимог зазначало, що ОСОБА_1 відповідно до укладеного договору № б/н від 24 липня 2007 року отримав кредит у розмірі 6000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Всупереч умовам договору, ОСОБА_1 своїх зобов'язань щодо повернення кредитних коштів перед банком не виконав, внаслідок чого за ним утворилась заборгованість в сумі 15059 грн. 32 коп., яку банк просив стягнути з відповідача.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 11 липня 2016 року у задоволені позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, відмовлено.

Рішенням Апеляційного суду Харківської області від 22 листопада 2016 року апеляційну скаргу ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено. Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 11 липня 2016 року скасовано та ухвалено нове. Позов ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість у розмірі 15059,32 грн. та судовий збір -2893, 80 коп.

Постановою Верховного Суду від 28 листопада 2018 року касаційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 задоволено частково. Рішення Апеляційного суду Харківської області від 22 листопада 2018 року скасовано, справа передана до суду апеляційної інстанції на новий розгляд.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк» просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити вимоги банку у повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи.

Суд апеляційної інстанції, відповідно до ст. ст. 7, 19, 274, 368, 369 ЦПК України, зважуючи на відсутність обґрунтованих клопотань про наявність підстав для зміни встановленого ухвалою суду порядку апеляційного перегляду справи, розглядає справу за апеляційною скаргою в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи.

Частиною 1 статті 367ЦПК України передбачено,що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню за таких підстав.

Провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. ( ст. 3 ЦПК України в діючий редакції).

Відповідно до ст. ст. 213, 214 ЦПК України (в редакції чинній на час вирішення спору судом першої інстанції) рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду мотивовано тим, що позивач не надав належних доказів на підтвердження наявності кредитних зобов'язань ОСОБА_1 перед ПАТ КБ «ПриватБанк». Відповідач належним чином не був ознайомлений з Умовами та правилами надання банківських послуг і Правилами користування платіжною карткою, не встановлено, чи саме в такій редакції Умови та Правила діяли на момент написання заяви від 24 липня 2007 року, оскільки позичальником вони не підписані. Крім того, суд першої інстанції застосував строк позовної давності до даних цивільних правовідносин.

Проте з висновком суду першої інстанції судова колегія не може погодитися з огляду на таке.

Відповідно до положень ст. ст. 526, 530, 610, ч. 1 ст. 612 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

За правилами ч. 1 ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Положенням ч. 1 ст. 634 ЦК України передбачено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Відповідно до вимог ст.ст.10, 60 ЦПК України ( в редакції цього Кодексу на час звернення Банку з позовом та ухвалення судового рішення) та ст.ст.12,81 ЦПК України (в чинній редакції), кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, до яких дана справа не відноситься.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено наявними в матеріалах справи доказами, що 24 липня 2007 року ОСОБА_1 підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг Приватбанк, яка містить посилання на те, що позичальник згодний з тим, що ця заява разом з Умовами і Правилами надання банківських послуг і тарифами складає між ним та банком договір про надання банківських послуг. Також позичальник підтвердив, що він ознайомлений та згодний з Умовами і Правилами надання банківських послуг.

Отже, відповідач, підписавши 28 вересня 2007 року заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, був повідомлений про зміст цих Умов та Правил, про що зазначено у самій заяві.

ПАТ КБ «ПриватБанк» належним чином виконав взяті на себе зобов'язання, надавши ОСОБА_1 банківську послугу з кредитування шляхом встановлення кредитного ліміту на платіжну карту у розмірі 3000 грн. В подальшому, 21 травня 2008 року кредитний ліміт було збільшено до 6000 грн.

На підтвердження факту укладення кредитного договору, отримання платіжної картки та користування нею за допомогою банкоматів, терміналів самообслуговування, терміналів для розрахунку в різноманітних торгівельних мережах та часткової сплати заборгованості по кредитному ліміту на платіжну картку позивачем надано виписку по картковому рахунку відповідача.

Разом з тим, обґрунтованими є доводи відповідача щодо одностороннього підвищення Банком процентної ставки за кредитом.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний стороною (сторонами).

Згідно зі статтею 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Банкам забороняється в односторонньому порядку змінювати умови укладених з клієнтами договорів, зокрема збільшувати розмір процентної ставки за кредитними договорами або зменшувати її розмір за договорами банківського вкладу (крім вкладу на вимогу) , за винятком випадків, встановлених законом (ч. 4 ст. 55 Закону України «про банки і банківську діяльність» в редакції, чинній станом на 01 квітня 2015 року.

Заява на отримання кредиту, підписана позичальником, обумовлює плату за користування кредитом у розмірі 36 % річних на залишок заборгованості.

Згідно ч. 1 ст. 651 ЦК України зміна договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Отже, якщо сторони кредитного договору досягнули домовленості щодо всіх його умов, у тому числі щодо збільшення банком в односторонньому порядку процентної ставки за кредитом з дотриманням певної процедури , то таке збільшення може відбуватися виключно в разі дотримання передбаченої договором процедури підвищення процентної ставки (лише повідомлення позичальника чи підписання додаткової угоди), дії позичальника щодо прийняття пропозиції кредитора, тощо.

Матеріали справи не містять згоди ОСОБА_1 на збільшення процентної ставки за кредитом з 01 квітня 2015 року до 43,20% річних скріпленої його підписом.

Приписами ч.1 ст. 10 ЦПК України передбачено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

З урахуванням викладеного, колегією суддів було проведено такий розрахунок відсотків.

Останній платіж позичальник зробив 29.07.2013 року. Станом на цей час заборгованість за кредитом становила 1564,82 грн., заборгованість за процентами за користування кредитом становила 50,96 грн.

За період з 30.07.2013 року по 31.01.2016 року минуло 916 днів. Розмір процентів складає 1564,82 грн. * 36 % / 360 * 916 = 1433,38 грн.

Отже, загальний розмір процентів, що підлягають стягненню складає 50,96 грн. + 1433,38 грн. = 1484,34 грн.

Враховуючи, що відповідач заявив клопотання про застосування строків позовної давності судова колегія зазначає таке.

Згідно статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та п'ята статті 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку (частини перша статті 264 ЦК України).

З урахуванням наведеного, враховуючи, що останній платіж позичальником був зроблений 29.07.2013 року, а до суду позивач звернувся 01.04.2016 року підстав для застосування строків позовної давності до вимог щодо стягнення кредиту, процентів у суду не має. В той же час є підстави для застосування строків позовної давності до вимог щодо стягнення пені.

Згідно розрахунку заборгованості розмір пені, що підлягає стягненню за період з квітня 2015 року по січень 2016 року складає 1000,00 грн.

Умовами спірного договору, передбачено застосування пені як виду цивільно-правової відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань по даному договору, внаслідок чого нарахування пені відбувається за кожний день прострочення.

У той самий час, згідно з пунктами 8.6 Умов та правил надання банківських передбачена сплата штрафів як виду цивільно-правової відповідальності за невиконання або неналежне виконання грошових зобов'язань по кредитному договору, процентів за користування кредитом, комісії за обслуговування.

Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Тому апеляційний суд відмовляє і у позовних вимогах в частині стягнення штрафів.

Судові витрати апеляційний суд розподіляє у відповідності до вимог ст.ст. 141, 265, п.п. в п. 4 ч. 1 ст. 382 ЦПК України.

З урахуванням часткового задоволення позовних вимог та апеляційної скарги з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 370 грн. 54 коп. та за апеляційний перегляд рішення суду у розмірі 407 грн. 60 коп., а всього в загальному розмірі 778 грн. 14 коп.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.2 ч.1 ст.374, п.п.3,4 ч.1 ст.376, ст.ст.381-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» задовольнити частково.

Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 11 липня 2016 року скасувати і ухвалити нове судове рішення.

Позов ПАТ КБ «Приватбанк» задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1) на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» () заборгованість за кредитним договором б/н від 24.07.2007 р. в сумі 4049 (чотири тисячі сорок девять) грн. 16 коп., яка складається з: 1564,82 грн. - заборгованості за кредитом; 1484,34 грн. - заборгованості за процентами за користування кредитом; 1000,00 -грн. пені за порушення виконання зобов'язання.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2) на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» () судовий збір у розмірі 778 (сімсот сімдесят вісім) грн. 14 коп. за подання позовної заяви та апеляційний перегляд рішення суду.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення лише за наявності підстав, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Повне судове рішення складено 28 грудня 2018 року.

Головуючий: П.В. Кісь

Судді:

ОСОБА_3

ОСОБА_4