КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи № 2-3536/06
Головуючий у суді І інстанції - Чала А.П.
Апеляційне провадження № 22-ц/824/503/2018
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 грудня 2018 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді: Яворського М.А.,

суддів: Кашперської Т.Ц., Фінагеєва В.О.,

за участю секретаря Удовиченко В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на заочне рішення Святошинського районного суду міста Києва від 02 листопада 2006 року у справі за позовом Органу опіки та піклування Святошинської районної у м.Києві державної адміністрації до ОСОБА_2, третя особа: Дитяча поліклініка №2 Святошинського району м. Києва про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів,-

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2006 року Орган опіки та піклування Святошинської районної у м. Києві державної адміністрації звернувся до суду з вказаним позовом, мотивуючи його тим, що 20 листопада 2003 року було розірвано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 В період проживання останніх в шлюбі в них народилося двоє дітей - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Позивачем зазначено, що 29 червня 2006 року прокуратура Святошинського району м. Києва звернулась з позовною заявою про позбавлення батьківських прав ОСОБА_3, матері дітей. Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 14 вересня 2006 року позовні вимоги було задоволено.

Позивач також зазначав що ОСОБА_2 ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків, не піклується про фізичний та духовний розвиток дітей, у зв'язку з чим, просили позбавити батьківських прав ОСОБА_2 відносно двох його дітей - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 й передати дітей органу опіки та піклування для подальшого влаштування дітей. Стягнути з відповідача аліменти у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку на утримання дітей до досягнення дітьми повноліття.

Заочним рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 02 листопада 2006 року позовні вимоги задоволено. ОСОБА_2 позбавлено батьківських прав відносно двох його дітей - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2. Передано дітей Органу опіки та піклування Святошинської районної у м. Києві державної адміністрації для подальшого влаштування дітей. Стягнуто з ОСОБА_2 аліменти на утримання дітей у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 06 жовтня 2006 року і до повноліття ОСОБА_4, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_5 року, а далі у розмірі ? частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно і до повноліття ОСОБА_5, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

У грудні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду із заявою про перегляд заочного рішення Святошинського районного суду м. Києва від 02 листопада 2006 року. В даній заяві відповідач зазначає, що його не було належним чином повідомлено про час, місце та дату розгляду даної справи, а повістки надсилались на адресу, до якої відповідач не має ніякого відношення. Відтак, у відповідача не було можливості скористатись своїми процесуальними правами, що, в свою чергу, потягло ухвалення рішення, яке не ґрунтується на дійсних обставинах справи. Заперечує проти того факту, що є батьком для ОСОБА_4, ОСОБА_5

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 23 травня 2018 року у задоволенні зазначеної заяви про перегляд заочного рішення було відмовлено.

Не погоджуючись із заочним рішенням суду першої інстанції, представник відповідача -адвокат ОСОБА_6, подав апеляційну скаргу, яку мотивував тим, що ОСОБА_2 має дружину, ОСОБА_7, з якою 28 серпня 2009 року було зареєстровано шлюб та двох дітей - ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_4. З невідомих для відповідача причин його було записано батьком ОСОБА_5

Також вказує, що відповідно до заочного рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 09 жовтня 2017 року було внесено зміни до актового запису №30 свідоцтва про народження ОСОБА_4 й актового запису №13 свідоцтва про народження ОСОБА_5, відповідно виключено в графі «батько» запис «ОСОБА_2.», національність - азербайджанець.

Таким чином, вважає що рішенням суду встановлені фактичні обставини справи, а саме, що ОСОБА_2 не є батьком для зазначених дітей, а тому немає жодних зобов'язань щодо них.

Враховуючи вищевикладене, просив скасувати заочне рішення Святошинського районного суду м. Києва від 02 листопада 2006 року та постановити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову повністю.

Відзив на адресу суду не надходив.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника апелянта ОСОБА_6, представника органу опіки та піклування, прокурора, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно ч.ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам рішення суду першої інстанції відповідає.

Суд першої інстанції встановив та з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_9 та ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому шлюбі із 02 жовтня 201998 року до 20 листопада 2003 року, що підтверджується відповідними свідоцтвами про укладення та розірвання шлюбу. ( а.с. 8, 29 т.1)

В період перебування вказаних осіб у шлюбі у них народилося двоє дітей: ІНФОРМАЦІЯ_1 року - ОСОБА_4 та ІНФОРМАЦІЯ_2 року - ОСОБА_5, що підтверджується свідоцтвами про народження (а.с. 6, 7).

Також судом було встановлено, що діти не були забезпеченні відповідними житлово-побутовими умовами за місцем реєстрації, у зв'язку з чим малолітній син ОСОБА_10 з 18 травня 2006 року перебував в Київському притулку для неповнолітніх , а малолітній ОСОБА_5 з 10 лютого 2006 року знаходився в дитячій клінічній лікарні №5 м. Києва, що підтверджується відповідними довідками( а.с. 9,10).

Крім того із матеріалів справи вбачається, що рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 14 вересня 2006 року мати неповнолітніх ОСОБА_4, та ОСОБА_5 - ОСОБА_3 була позбавлена материнських прав відносно вказаних дітей . (а.с. 28).

Вирішуючи вказаний спір та задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що відповідач у справі ОСОБА_9 самоухилився від виконання своїх батьківських обов'язків відносно малолітніх ОСОБА_4, та ОСОБА_5, матеріальної допомоги на утримання дітей не надає, тому визнав позовні вимоги законними та обґрунтованими.

Колегія суддів вважає, зазначений висновок суду першої інстанції законним та обґрунтованим, доводи апеляційної скарги такими що не спростовують вказаного висновку.

Підстави виникнення, зміст особистих немайнових прав і обов'язків батьків та дітей визначений главою 13 СК України.

Право на виховання дитини є одним із найважливіших батьківських прав. Водночас це право є й обов'язком.

Згідно зі статтею 150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Відповідно до статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини.

Тобто, перелік підстав позбавлення батьківських прав є вичерпним.

Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Як вбачається із матеріалів справи відповідач не спростував доводів позивача, а навпаки за явив що він не є батьком вказаних дітей та на підтвердження вказаного факту послався на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 09 жовтня 2017 року, згідно до якого із актових записів про народження ОСОБА_4 та ОСОБА_5 виключено записи щодо батька -ОСОБА_9.

Разом з тим колегія суддів враховує, що постановою Київського апеляційного суду від 20 листопада 2018 року зазначене рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 09 жовтня 2017 року скасовано і в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_11, третя особа - Служба у справах дітей Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області про виключення запису як батька з актового запису про народження дитини відмовлено.

Посилання апелянта на те, що вказана справа розглянута у його відсутність при тому, що він не був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, не може бути підставою для скасування зазначеного рішення суду, оскільки при апеляційному перегляді апелянтом на надано доказів того що вказане рішення ухвалено з порушенням норма матеріального права.

Крім того ч.2 ст. 376 ЦПК України визначено, що порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Європейський суд з прав людини в рішеннях Sutyazhnik v. Russia від 29 липня 2009 року, Esertas v. Lithuania від 31 травня 2012 року зазначав, що у справах можуть бути обставини, які свідчать про відсутність соціальної потреби чи нагальної суспільної необхідності, які б виправдовували відхилення від принципу правової визначеності. Тобто не потрібно скасовувати правильне по суті рішення суду лише заради правового пуризму.

Інші доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу як такі, що не спростовують висновків суду та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права при ухваленні оскаржуваного судового рішення.

Відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

З урахуванням викладених обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про задоволення позову, а рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги про неправильну оцінку фактичних обставин справи, порушення норм матеріального та процесуального права є необґрунтованими і не спростовують висновків суду, оскільки не призвели до порушення основних принципів цивільного процесуального законодавства та охоронюваних законом прав та інтересів осіб, які беруть участь у справі і не вплинули на суть ухваленого рішення.

Керуючись ст. 12, 81, 263, 264, 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_9 без задоволення.

Рішення Святошинського районного суду міста Києва від 02 листопада 2006 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржено в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя: М.А.Яворський

судді: Т.Ц.Кашперська

В.О. Фінагеєв