Провадження № 2/496/741/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 жовтня 2018 року Біляївський районний суд Одеської області у складі:

головуючого - судді Буран В.М.,

при секретарі - Дигуляр А.С.,

розглянувши у судовому засіданні в залі суду в м. Біляївка цивільну справу за позовом АТ КБ «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитом, -

В С Т А Н О В И В:

Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» (далі - АТ КБ «Приватбанк») звернулося до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість в сумі 78416,95 грн. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідно до укладеного договору № б/н від 25.01.2014 року відповідачем було отримано кредит у розмірі 5700,00 грн., у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 27,60 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач не надавав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за Кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов Договору, що має відображення у Розрахунку заборгованості за договором. Таким чином, у порушення умов кредитного договору та положень ЦПК України, відповідач зобов'язання за вказаним договором не виконав.

06.12.2017 року від відповідача надійшло клопотання в якому просить відмовити у позові. Обґрунтовує свою позицію тим, що у неї борг залишився перед банком у розмірі 300 гривень. Відповідач є пенсіонером, не працюючою, розмір пенсії складає 1600 грн. Встановлення пені у розмірі подвійної ставки порушує її права як споживача. Без її повідомлення змінювалась відсоткова ставка. Також просить застосувати позовну давність до нарахування пені та основного боргу за договором.

Представник позивача у судове засідання не з'явився, але надав заяву про розгляд справи без його участі та підтримав позовні вимоги в повному обсязі, та не заперечував проти постановлення заочного рішення по справі. (а.с. 2).

Відповідач, який належним чином був повідомлений про день, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явився, але у запереченнях просив розглянути справу за його відсутності. (а.с. 60,61-63,65,67-70).

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши докази по справі суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що відповідно до укладеного договору № б/н від 25.01.2014 року відповідачем було отримано кредит у розмірі 5700,00 грн., у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 27,60 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. (а.с. 7).

Згідно до розрахунку заборгованості станом на 25.09.2017 року, заборгованість складає 78416,95 грн., яка складається з наступного:

заборгованість за кредитом - 6260,00 грн.,

заборгованість по відсоткам за користування кредитом - 64846,62 грн.,

заборгованість за пенею та комісією - 3100,00 грн.,

штраф (фіксована частина) - 500,00 грн.; штраф (процентна складова) - 3710,33 грн. (а.с. 5-6).

Відповідно до вимог ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки.

Відповідно до п. 2.1.1.5.5 Умов та правил надання банківських послуг, позичальник зобов'язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, на перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором.

У порушення зазначених норм закону та умов договору відповідач взяті на себе зобов'язання за вказаним договором щодо забезпеченості, строковості та платності отриманого кредиту належним чином не виконав, останній платіж здійснив 27.02.2015 року у розмірі 398,00 грн. (розрахунок заборгованості за договором), що призвело до виникнення заборгованості за користування кредитними коштами.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України).

Як передбачено ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до положень ст. 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором.

Вимогами ст. 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

З огляду на викладене, суд вважає позовні вимоги в частині стягнення з відповідача суми боргу за тілом кредиту та відсотків за користування кредитом такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідачем у клопотанні до позовних вимог АТ КБ «Приват Банку» зазначено, що сплинули строки позовної давності.

Згідно ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Враховуючи положення ч. 7 ст. 81 ЦПК України суд позбавлений можливості самостійно збирати докази.

У відповідності до положень ст.256 ЦК України та згідно ст. 257 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно ч. 5 ст. 261 ЦК України, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.

В п. 1.5.2. правових Висновків ВСУ у цивільних справах висловлених у постановах, прийнятих за результатами розгляду заяв з підстав, передбачених п. п. 1, 2, 4 ч. 1 ст. 355 ЦПК України, викладено наступний правовий висновок.

Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними подіями (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредиту, погашення якого відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Даний правовий висновок висловлено у постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 9 серпня 2017 р. у справі № 6-2322цс16.

Судом встановлено, що останній платіж на погашення кредиту відповідачем було здійснено 27.02.2015 року в розмірі 398,00 грн., після сплати якого, ще залишилася заборгованість, а позов до суду ПАТ КБ «Приват Банком» було подано 19.10.2017 року, тобто трирічний термін позовної давності передбачений чинним законодавством не пройшов, тому немає підстав для застосування строку позовної давності.

Крім того, посилання відповідача на те, що позивачем порушено вимоги ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів» не є підставою для відмови у частині стягнення заборгованості за кредитом та нарахованих відсотків, які були визначені укладеним договором. У разі наявності та доведеності того, що умови договору є несправедливими та суперечать принципу добросовісності, порушують дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача, це може бути підставою для визнання договору недійсним, але відповідач такої вимоги до банку не висуває, тому такі твердження відповідача є безпідставними та правомірність договору презюмується.

Також, позивач просив стягнути з відповідача пеню за порушення строків повернення кредиту у розмірі 3100,00 грн. та штрафи у розмірі 500 грн. (фіксована частина) та 3710,33 грн. (процентна складова).

Стаття 611 ЦК України передбачає, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, якими зокрема є сплата неустойки.

Відповідно до ч. 1 ст. 548 ЦК України виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

Згідно з ст. ст. 546, 549 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, різновидом якої є штраф та пеня.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України).

При цьому, відповідачем в запереченнях заявлено про застосування строку позовної давності до заборгованості за пенею.

Строк, протягом якого особа може звернутись до суду за захистом свого порушеного права, встановлюється ЦК України.

Поняття позовної давності міститься в ст. 256 ЦК України, відповідно до якої позовна давність це строк, в межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

За змістом п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України щодо вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) передбачено спеціальну позовну давність в один рік.

Як було зазначено, позивач звернувся з даним позовом до суду 19.10.2018 року. Так як останній платіж було здійснено відповідачем 27.02.2015 року, строк в межах якого можна було звернутися до суду з вимогою про стягнення пені не витримано.

Тобто, вимога позивача щодо пені, заявлена до стягнення з пропуском строку позовної давності, тому стягнення суми розрахованої пені не підлягають стягненню.

Що стосується стягнення штрафів, то суд вважає потрібним відмовити у задоволені вимог в цій частині, виходячи з наступного.

В постанові Верховного суду України від 11.10.2017 року встановлено, що цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового.

Покладення на боржника нових додаткових обов'язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).

Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Пунктами 1.1.5.21, 1.1.5.25 Умов та правил надання банківських послуг, передбачено застосування пені як виду цивільно-правової відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань по договору, внаслідок чого нарахування пені відбувається за кожний день прострочення.

У той самий час, згідно з пунктами 1.1.5.20, 2.1.1.12.7.4, 2.1.1.12.8.1 Умов та правил надання банківських послуг передбачена сплата штрафів як виду цивільно-правової відповідальності за невиконання або неналежне виконання грошових зобов'язань по кредитному договору, процентів за користування кредитом, комісії за обслуговування.

З огляду на викладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 21 жовтня 2015 року № 6-2003цс15.

Згідно з ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Отже, на підставі викладеного, враховуючи клопотання відповідача про застосування спеціальної позовної давності до заборгованості за пенею, суд вважає потрібним позовні вимоги задовольнити частково.

Крім того, відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1600,00 грн.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 211, 259, 263-265, 354 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов Акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (місце знаходження - 01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1-Д; ЄДРПОУ - 14360570, МФО № 305299, р/р №3111) до ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1, ІПН НОМЕР_1, паспорт НОМЕР_2) про стягнення заборгованості - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_2, зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1, ІПН НОМЕР_1, паспорт НОМЕР_2) на користь акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» (, п/р № 3111, МФО № 305299) заборгованість за кредитним договором у розмірі 71106,62 гривень, яка складається з наступного:

заборгованість за кредитом - 6260,00 грн.,

заборгованість по процентам за користування кредитом - 64846,62 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_2, зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1, ІПН НОМЕР_1, паспорт НОМЕР_2) на користь акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» (, п/р № 3111, МФО № 305299) судові витрати за сплату судового збору у розмірі 1600,00 гривень.

В іншій частині позову відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Одеської області на протязі 30 днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до суду першої інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Буран В.М.

08 жовтня 2018 року